הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 142, 2017-03-20 13:30

יפעת שאשא ביטון: אני מתרגשת לפתוח את דיון הוועדה בנושא השקת התכנית הלאומית לבטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה סביב השולחן כל כך הרבה גורמים שעמלו מאוד מאוד קשה בשנה וחצי האחרונות, כדי שאנחנו נגיע למעמד הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בלי ספק עושים היסטוריה בכך שאנחנו הכנסנו סעיף תקציבי לתקציב המדינה שמדבר על תכנית למניעת היפגעות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אמירה מאוד משמעותית של מדינת ישראל, שאומרת, לא רק ברמת ההצהרה אלא לגמרי ברמת המעשה, אנחנו כאן כדי לקחת אחריות על הילדים שלנו ולהבטיח את שלומם וביטחונם.

יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתנו נציגים של משרד הבריאות ומשרד האוצר והמועצה לשלום הילד וארגון "בטרם", שהיה שותף מלא לכל צעד ושעל בשנה וחצי האחרונות.

יפעת שאשא ביטון: תודה ענקית, אני כמובן אומר גם אחר כך, אבל יש שני שושבינים אמיתיים של התכנית, ואני אפילו לא יודעת אם זו הגדרה מספיק מכבדת עבורם, האחד הוא שר האוצר, שמראשית הדרך אמר ש"תקציב לא יהיה הבעיה, רוצי", ובזכות הגיבוי הזה יצאתי לדרך.

יפעת שאשא ביטון: ראיתי פנים סקפטיות מולי וכולם אמרו "כבר הבטיחו לנו" והנה, אנחנו כאן, שר האוצר משה כחלון ושר הבריאות מר יעקב ליצמן, שהסכים להתגייס ולהוביל דרך המשרד שלו את התכנית.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאתם יודעים, לא מספיק שיש לה תקציב כי גם צריך מישהו שיוביל אותה דרך אחד המשרדים ולכן בלי משרד הבריאות לא היינו יכולים לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: לצערי וגם לצערם, הם לא יכולים להשתתף איתנו בחגיגה הגדולה הזו שהם לחלוטין חלק ממנה.

יפעת שאשא ביטון: שר האוצר בגלל כל המשבר שאתם בטח כולכם שומעים עליו ושר הבריאות נמצא בסין, אבל הם איתנו כאן בנשמה ומה שחשוב הוא שהם סללו לנו את הדרך, כדי שאנחנו נוכל מכאן והלאה ליישם את התכנית.

יפעת שאשא ביטון: כדי שנראה שהצ'ק באמת נפרע, נציג משרד האוצר, איפה רן רידניק?

יפעת שאשא ביטון: בוא, אי אפשר לברוח, בוא ספר לנו מה המסגרת התקציבית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תכנית שהיא חמש שנתית, מופיעה כבר בתקציב, כתובה ומנוסחת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<רן רידניק: שלום, צהריים טובים לכולם.

<רן רידניק: רן רידניק ממשרד האוצר.

<רן רידניק: זה נושא שנדון במשך כשנה, שנה וחצי ובתקציב האחרון, גם בסיכום תקציבי בריאות וגם בתהליכים מסביב, אז, נוכח החשיבות שכל המשרדים ייחסו לנושא, גם שר האוצר, גם שר הבריאות וגם גופים אחרים, הדבר הזה עוגן כחלק מהסיכום התקציבי ונכנס כסעיף לתקציב.

<רן רידניק: הסיכום עצמו מדבר על כמה רכיבים, יש רכיב אחד שהוא חיצוני, המשך ההתקשרות עם אותו גוף שעוסק כבר במו"פ ובדברים כאלה, בשווי של כ-4 מיליון שקלים.

<רן רידניק: מעבר לכך יש גם תקציב נוסף שהוקצה לטובת הדבר הזה של כ-6 מיליון שקלים, שדורש יישום כמובן, היישום עוד לפנינו, כרגע אנחנו רק מדברים מסביב, כאשר מעבר לכך יש גם כוונה לאגם משאבים משרדיים וזה עוד 4 מיליון שקל ממשרדים, כל משרד יתרום 1.25 מיליון אז זה יהיה ה-boost לתכנית.

<רן רידניק: זו המסגרת התקציבית.

<רן רידניק: כרגע האתגר העיקרי הוא אתגר היישום ואני מניח שתדברו על זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, העבודה האמיתית באמת מתחילה עכשיו אז זו הזדמנות, רן, גם לומר לך תודה אישית.

יפעת שאשא ביטון: רן הוא מהאנשים במשרד האוצר ששיגענו, לעתים מאוד מאוד תכופות, עד כדי כך שכשהדברים נסגרו הוא הרים אליי טלפון, אני הייתי בחו"ל והוא אומר לי: "אני יודע שאת לא בארץ, אבל אני חייב לבשר לך את הבשורה", אז רן, תודה רבה גם לך, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את ארגון "בטרם", לפני שאנחנו נעבור להצגת התכנית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ארגון "בטרם".

יפעת שאשא ביטון: בואו, תתקרבו, אני אומַר בינתיים שנמצאים איתנו חבר הכנסת מסעוד גנאים, חבר הכנסת איימן עודה וחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שותפה שלי פה בוועדה, שותפה מתמידה, תודה, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: זה יום חשוב.

<נאמן עופר: שלום לכולם.

<נאמן עופר: אני עופר נאמן, יו"ר "בטרם".

<נאמן עופר: כבוד יושבת ראש הוועדה חברת הכנסת שאשא ביטון, חברת הכנסת נחמיאס-ורבין, חבר הכנסת עודה, חבר הכנסת גנאים.

<נאמן עופר: לאור חשיבות העניין של השקת התכנית הלאומית, אני רוצה להתחיל דווקא בברכות ובמעמד זה לברך את כל השותפים שהובילו למהלך.

<נאמן עופר: בראש ובראשונה אני רוצה לברך את חברת כנסת אשר אין רבים כמוה, שהקדישה זמן ומאמצים בלתי נלאים כדי להביא לאישורה של התכנית הלאומית לבטיחות ילדים.

<נאמן עופר: רק בזכותה הצלחנו להגיע למעמד חשוב זה, אם כי היו עוד שותפים רבים ואנחנו מודים לך, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, על התעוזה והנחישות.

<נאמן עופר: אולי חשוב מזה אני מעז להגיד שהיום מודים לך ילדי ישראל ומשפחותיהם, גם אם הם לא בדיוק יודעים את זה.

<נאמן עופר: חובה נעימה לי להודות למשרד הבריאות ולשר הבריאות שנעדר מפה, אשר היה המשרד הראשון שהבין שיש לבצע פעולות מניעה בכדי לצמצם את כמות הילדים הנפגעים.

<נאמן עופר: משרד הבריאות הוא שותף מוביל לעשייתנו.

<נאמן עופר: וחובה נעימה לא פחות היא להודות לשר האוצר שנעדר מפה, למרות שאני מעז לחלוק על סדרי החשיבות, לא על סדרי החשיבות שלו, על סדרי החשיבות שלי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לומר לך, שבשביל שהתכנית תיושם ושאנחנו נשרוד כממשלה כדי ליישם את הדבר המדהים הזה, מישהו שם צריך לדאוג שהממשלה תחזיק מעמד.

<נאמן עופר: אנחנו אסירי תודה לו על זה.

<נאמן עופר: אני לא אקרא את כל הרשימה, אבל תודות מגיעות להרבה מאוד משרדי ממשלה אחרים, רשויות, גופים ממלכתיים ועירוניים, רבים רבים שיושבים פה וגם כאלה שלא יושבים פה.

<נאמן עופר: החשיבות, כפי שאמרה חברת הכנסת ביטון, היא לא רק בהחלטה אלא בכך שהמדינה סוף סוף מכירה בנושא שהוא נושא ארוך טווח, שחשוב לעשות משהו שהוא לא לשבוע שבועיים, עם כותרות וכך הלאה.

<נאמן עופר: לצערי, זה לא עניין של זבנג וגמרנו.

<נאמן עופר: אי אפשר לקבל כותרת בעיתון, להכריז על ניצחון וללכת הלאה כי זה מאבק ארוך שנים.

<נאמן עופר: כש"בטרם" קמה לפני כ-20 שנה היו למעלה מ-220 ילדים הרוגים כל שנה במדינת ישראל.

<נאמן עופר: מאז קרו שני דברים.

<נאמן עופר: מספר הילדים עלה ב-50% ומספר ההרוגים לשנה ירד ב-50%.

<נאמן עופר: לא צריך לגמור אוניברסיטה בשביל להבין ששיעור הנפגעים ירד בערך בשני שליש.

<נאמן עופר: אם אנחנו נעזוב את זה עכשיו ונכריז על ניצחון, נבוא לפה בעוד 20 שנה ונהיה במקום שבו היינו לפני 20 שנה.

<נאמן עופר: זה לא דבר שאפשר לעזוב אותו לרגע.

<נאמן עופר: הילדים מתחלפים, ההורים מתחלפים, הסביבה משתנה וצריך לטפל בזה כל הזמן, גם בשביל לשמר וגם בשביל להוריד.

<נאמן עופר: בשנה הזאת, בחודשיים וחצי, נהרגו 28 ילדים בתאונות.

<נאמן עופר: 22 מהם ילדים מהחברה הערבית.

<נאמן עופר: זה כמובן הרבה יותר מהשיעור שלהם באוכלוסייה וגם הרבה יותר מהשיעור הממוצע בכל השנים שקדמו.

<נאמן עופר: אי אפשר לטפל מחר או בישיבת חרום, לזה צריך תכנית לאומית ומשאבים ואנשים שנרתמים ואולי נצליח לשפר את זה.

<נאמן עופר: יש דבר אחד שלעניות דעתי כן אפשר לעשות עם זבנג וגמרנו וזה הקטסטרופה, אין לי מילה אחרת, של האופניים החשמליים.

<נאמן עופר: בשביל לטפל בזה, לדעתי, יש שתי אפשרויות בלבד, מה שנעשה עד היום לא מספיק.

<נאמן עופר: האחת, להכריז על זה כרכב ממונע, עם רישוי לנהג, רישוי לכלי וביטוח הכלי כמו של רכב.

<נאמן עופר: האפשרות השנייה והעדיפה בעיניי, היא לאסור על יבוא ומכירה של כלי הרצח הזה, אין לי מילה אחרת.

<נאמן עופר: יהיו כמה הורים שיכעסו, יהיו עוד יותר ילדים שיכעסו, יהיו כמה סוחרים ויבואנים שיכאב להם בכיס, אבל בטווח הארוך, ה-4 ילדים שנהרגו ב-2016 ואלה שעוד ייהרגו השנה ובשנים הבאות, המשפחות שלהם יודו לנו על הדבר הזה.

<נאמן עופר: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את הקטסטרופה הזאת.

<נאמן עופר: אני רק רוצה לסיים בתודה שוב לכולם.

<נאמן עופר: זה יום חג לבטיחות, יום חג גדול מאוד ל"בטרם".

<נאמן עופר: כמו שאמר מר רידניק וכמו שאמרת את, הכול תלוי ביישום, אז אנחנו שם להוציא לפועל את התכנית הזו, למרות שאנחנו ארגון קטן.

<נאמן עופר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<גלית גלעד: יפעת, יש לנו עוד דבר קטן דבר ברשותך, להפריע לך, עד עכשיו הפרענו שנה וחצי.

<גלית גלעד: אנחנו רוצים בכל זאת להודות לאדריכלים של המהלך הזה ובראש ובראשונה לך ולמשרד הבריאות ולמשרד האוצר, זה ייקח עוד דקה מזמנכם.

יפעת שאשא ביטון: איך אני אסביר לילדים שזה לא קורה בכל דיון ועדה?

<נאמן עופר: זה לא קרה אף פעם במדינת ישראל, שאישרו תכנית כזו, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

<גלית גלעד: אנחנו מעניקים גם לשר הבריאות ולשר האוצר.

מסעוד גנאים: איפה הם?

<גלית גלעד: הם בלב, הם בלב.

יפעת שאשא ביטון: אתה מבין?

יפעת שאשא ביטון: אלה אנשי עשייה אמיתיים.

יפעת שאשא ביטון: הם עשו איתנו את כל הדרך עד לכאן וכשגוזרים את הסרט הם לא.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל זה הפוך, כל אלה שלא עושים באים רק לגזור את הסרט.

מסעוד גנאים: העיקר שזה נעשה.

מסעוד גנאים: כל הכבוד.

מסעוד גנאים: בהצלחה.

יפעת שאשא ביטון: רק הסבר קטן, אני אעשה אתנחתא קלה, עבור הילדים המקסימים שיש כאן.

יפעת שאשא ביטון: כל כך התרגשתי להיכנס ולראות את כולם.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו אורחים מחיפה, מבית ספר "אליאנס", ברוכים אתם, מזכיר לכולנו למה אנחנו כל כך מתאמצים במסגרת הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אספר ואומר שלא כל דיוני הוועדה נראים כך, זה דיון מיוחד וחגיגי.

יפעת שאשא ביטון: לכן הוא גם קצת טקסי בהתחלה.

יפעת שאשא ביטון: לא סתם קראנו לו השקה של תכנית בטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: ואתם יודעים, כל טקס מסתיים בסופו של דבר וצריך לגשת לתכלס והתכלס הוא עבודה ויישום התכנית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מיד נעשה גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו מדברים על תכלס אז אני צריכה לציין שיש דיון מהיר של חבר הכנסת איימן עוֹדֶה ושל חברת הכנסת אורי מקלב, שהעלו את כל הסוגיה של בטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: הם קראו לזה "ילדים הרוגים בתאונות מאז תחילת השנה" ומשום שראינו חיבור כל כך ישיר לנושא של התכנית, חשבנו שיהיה נכון לצרף את זה גם לדיון החגיגי הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת שנוכחים ואחר כך אנחנו נשמע עדות וניגש להצגת התכנית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת איימן עודה.

איימן עודה: תודה רבה לך, יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

איימן עודה: חשוב לומר לך שמגיעה לך ההערכה שהייתה פה.

איימן עודה: אתם, בקואליציה, עשיתם דברים לא טובים במושב האחרון, אבל זה אחד הדברים הטובים ממש ולכן מגיעה לך הצלחה.

איימן עודה: חבריי, מסעוד, טאלב ואיילת.

איימן עודה: רן רידניק, אתה בן אדם צנוע, אתה מאחורי הקלעים תמיד, אבל אני כבר עבדתי מולך בהכנה לתכנית הממשלתית 922 ואני רוצה להגיד לך תודה רבה.

איימן עודה: תודה רבה, רן.

איימן עודה: אני מאוד מאוד מעריך אותך על מה שאתה עושה פה, על מה שעשית ועל מה שעוד תעשה, תודה רבה לך.

איימן עודה: תודה מיוחדת לארגון "בטרם" שעושה עבודה כל כך חשובה בניסיון להגן על הילדים של כולנו, של כולנו.

יפעת שאשא ביטון: נכון, "כולנו", תרתי משמע.

איימן עודה: כשביקשתי לכנס את הוועדה לדיון דחוף היו כבר 14 ילדים הרוגים מהחברה הערבית שנהרגו מתחילת השנה בתאונות.

איימן עודה: מאז ועד היום, בחודש אחד, נהרגו עוד שמונה ילדים.

איימן עודה: עוד שמונה ילדים בחודש אחד.

איימן עודה: אנחנו כבר מדברים על 22 ילדים רק בחברה הערבית שנהרגו כתוצאה מתאונות מתחילת השנה.

איימן עודה: פה הוסיפו לי שמתחילת השנה נהרגו בסך הכול 28 ילדים.

איימן עודה: חשוב לומר לכם שאני, יש לי גישה אחרת.

איימן עודה: אני בדרך כלל לא מתחיל עם החברה הערבית, אני מתחיל עם החברה הכללית ואחרי כן, אם יש ייחוד לחברה הערבית אז אני מדבר על הייחוד של החברה הערבית, כי כל ילד הוא חשוב לנו, לא חשוב מאיפה הוא בא, לא הצבע, לא הדת, לא הלאום, לא כלום, העיקר זה הבן אדם והיותו ילד.

איימן עודה: לכן, 28 הם יותר מדי.

איימן עודה: כל אחד מהם הוא יותר מדי.

איימן עודה: הנתון המזעזע הזה צריך להדיר שינה מעיני כל מי שיושב פה.

איימן עודה: ילדים ערבים מהווים כ-60% מהילדים שנהרגים כתוצאה מפגיעה בלתי מכוונת בשלוש השנים האחרונות, בעוד שחלקם היחסי באוכלוסיית הילדים בישראל הינו כ-26%.

איימן עודה: הסיכון של ילד ערבי למות כתוצאה מהיפגעות בלתי מכוונת גבוה פי 4.2 מהסיכון של ילד יהודי.

איימן עודה: כמחצית מהילדים הערבים המתים בתאונות הם תינוקות ופעוטות.

איימן עודה: אני מברך על התכנית החדשה והחשובה שהוצגה כאן אך מכיוון שרוב הילדים ההרוגים הם ילדים ערבים אנחנו יודעים שהמעורבות שלנו פה היא קריטית, על מנת שהתכנית גם תיושם בצורה נכונה ורחבה.

איימן עודה: אנחנו מבקשים להיות חלק מהפיקוח והיישום של התכנית, מדובר פה בחיים של הילדים שלנו ולכן אין ולא יכול להיות שום דבר שהוא יותר חשוב מזה.

איימן עודה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איימן עודה והדיון המהיר ממחיש שאנחנו לא פועלים באיזשהו ואקום, זה לא רק לשם החגיגיות, התכנית היא לא רק אמירה אלא היא באמת נותנת מענה למציאות אמיתית בשטח, שצריכה לגייס את כולנו, ותודה רבה גם לך.

מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדבריי.

מסעוד גנאים: בתחילה, זה יום חשוב, זה יום חשוב ומבורך ומגיעים לך, יפעת, מגיעים גם ל"בטרם", כל ההערכה וכל הכבוד.

מסעוד גנאים: אני אגיד לך את האמת, בחיים הפרלמנטריים שלי בשנים 2009-2010, אני פתחתי עיניי על התכנית הלאומית לבטיחות ילדים.

מסעוד גנאים: עשינו פה איזה כנס עם "בטרם" ושם שלפתי שאילתות לכל המשרדים הרלבנטיים לתכנית, מה עשיתם בתכנית, מה החלק שלכם וזה לא מומש ולא יושם במלואו לצערי הרב, אז להגיע ליום הזה שבו באמת התכנית הזו תאושר ותיושם והיא צריכה את כל העקביות, באמת מגיע לך כל הכבוד, על העקביות שלך ועל ההתמדה ובעיקר, לפי דעתי, על האמונה, כי היה צריך מישהו, אני מאמין אבל אני לא בקואליציה ואין מהחברים שלי, לא שר אוצר ולא שר בינוי ושיכון ולא אחרים, אבל השילוב הזה בין האמונה ובין היכולת לבצע את זה, הוא שהביא את ההישג הגדול הזה.

מסעוד גנאים: בקשר לנתונים בחברה הערבית, הם זוועתיים.

מסעוד גנאים: זה דימום יומי.

מסעוד גנאים: להגיד ש-60% מהילדים ההרוגים בישראל הם ערבים, להגיד 22 מ-28 מתחילת השנה שהם ערבים, זה מצריך תכנית חירום, שכולנו נהיה בחירום, כולנו מוכנים להירתם לעבודת הקודש הזו כדי להציל את חיי הילדים שלנו, של כולם.

מסעוד גנאים: אין הבדל בין ילד ערבי לילד יהודי, אנחנו מוכנים להירתם בסוף כדי לבצע את התכנית הזו עד הסוף.

מסעוד גנאים: מה שמתבקש מאיתנו, חברי כנסת ערבים, כנציגים של מנהיגות החברה הערבית, אנחנו נעשה אותו.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: בשבועיים האחרונים אנחנו רואים עלייה מאוד מאוד מדאיגה בכמות הילדים שמקבלים כוויות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שמאז פורים אני ספרתי לפחות שבעה או שמונה ילדים שהובהלו לבית החולים כתוצאה מכוויות.

איילת נחמיאס ורבין: היה לנו דיון בנושא כוויות, יפעת, אני זוכרת את ידידתנו ורד כהן שהייתה בדיון הזה כי זה פשוט מדהים איך באינסטינקטים שלי בתור אימא בעניין הזה, אני מודה ומתוודה, אני סיפרתי לכם אז, סיפרתי שאני צועקת כשאני עם סיר מים רותחים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לעצמי, מה קורה לנו?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים נפילות של ילדים מחלונות במדדים שלא היו לנו בעבר, כי אנחנו היינו עסוקים בהמון המון תאונות מסוגים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: לכן התכנית הזו באה ממש ממש בזמן, חברתי, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

איילת נחמיאס ורבין: כל אחד מאיתנו עוסק זה שנים בבטיחות ילדים במדינת ישראל, אני השנה הייתי בוועדת הבחירה שבחרה את ארגון "בטרם" לפרס יושב ראש הכנסת, על הנושא של הבטיחות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עוסקים בנושא הזה הרבה ועדיין כל הזמן יש לי תחושה שזה לא מספיק ואז נשאלת השאלה על התכנית הלאומית, האם היא תהיה מסוגלת לבוא במידה מסוימת בנעלי ההורים ובאמת להגדיר להם מחדש את האופן ההורי.

איילת נחמיאס ורבין: אני כאימא עושה טעויות כל הזמן, אבל אלה הדברים שבהם אנחנו צריכים לדעת שזה ההבדל בין צחוק לבכי.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מדהים, כמה ילדים נפצעים.

איילת נחמיאס ורבין: הבן שלי לפני שבועיים נפצע במשחק עם אחותו.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת עד כמה אנחנו יודעים למזער את הסיכונים שלהם ועד כמה אנחנו יודעים לטפל בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מזכירה לך ולי שיש לנו אתגר מאוד מאוד גדול, בעצם יש לנו שני אתגרים גדולים לקראת הקיץ הקרוב.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הוא לסיים את נושא ההצללה, שהוא גם טיפול ארוך טווח בסיכונים לילדים והשני הוא נושא של שכחת ילדים ברכב, שאת ואני עוסקות בזה פה כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי המציאות מצדיקה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להוסיף משהו ואני מנצלת את זה שגבירתי ממשרד הבריאות נמצאת כאן ולבקש ממך, יפעת, שאנחנו, מיד עם שובנו מהפגרה, נדון בנושא שהוצף בפניי, זה נושא בריאותי, הוא לא נושא בטיחותי פר אקסלנס, והוא הנושא של מחסור בוויטמין די אצל ילדים בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: נושא שהולך ומתפתח ומתהווה כאיזה סוג, וסליחה על ההגזמה, סוג של בעיה לאומית.

איילת נחמיאס ורבין: אני אסביר לך את הפרטים בעניין הזה, אבל אני מנצלת את ההזדמנות שאת כאן.

איילת נחמיאס ורבין: זאת בעיה בסדרי גודל משמעותיים כי יכול להיות שאנחנו נגלה שילדים שמקבלים ריטלין, שזה גם סוג של בטיחות ילדים, לא זקוקים לכל כך הרבה ריטלין, כי אם היו מטפלים בהם עם ויטמין די שאנחנו נותנים לתינוקות, אז הבעיה הייתה נפתרת.

איילת נחמיאס ורבין: בכל מקרה, אני רוצה להודות לך על כך שאת ואני שותפות לכך, מזיהום בגני משחקים ובארגזי חול ועד שלא נדע, דברים קטסטרופליים יותר.

איילת נחמיאס ורבין: שיהיה בשעה טובה, אני מקווה, ותודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר, אולי קצת לעודד, אנחנו לא רוצים להחליף את ההורים ולהיכנס לנעליהם, אנחנו רוצים לחזק אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שקצת הגזמתי.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, את לא הגזמת כי זה חשוב מאוד.

יפעת שאשא ביטון: זו באמת התחושה הרבה פעמים, שאולי אם ניכנס לשם אנחנו נציל אותם ואני לגמרי מבינה את התחושה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מסכימה, אנחנו צריכים לעזור להורים להיכנס לאיזשהו מסלול של יותר מודעות ולתת להם יותר כלים, כמו שאת אומרת, כדי למזער את הפגיעות ואת הסכנות, אז המון תודה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: תודה, גבירתי היושבת ראש, אני מודה על הדיון החשוב הזה, גם לחברי יושב ראש הרשימה המשותפת, חבר הכנסת איימן עודה, על הדיון.

טלב אבו עראר: אני מודה לך גבירתי על התכנית.

טלב אבו עראר: הצלחתה של תכנית היא למנוע ולהפחית כמה שיותר מהנזק ומהסכנות שאליהם חשופים הילדים.

טלב אבו עראר: אני רוצה לדבר כמה מלים רק על הילדים במגזר הבדואי בנגב.

טלב אבו עראר: כ-72% בבית חולים אחד שנקרא "סורוקה", לכל באר שבע והסביבה, 70% מהילדים המאושפזים בבית החולים הם בדואים וזה ברוב המקרים נובע מפגיעות בחצרות, בקרבת הבית.

טלב אבו עראר: יש כמה סיבות לזה, התשתיות שם רעועות, ביישובים שלנו וביישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: האם התכנית הזו כוללת את כל המצבים, כל הסכנות וכל הסיבות לכך שהילדים נפגעים?

טלב אבו עראר: אני מקווה שכך יהיה, אבל מה, הילדים יקרים לכולנו, כל ילד באשר הוא, כל ילד.

טלב אבו עראר: אנחנו דואגים לבטיחותם של כל הילדים בארץ, בין היתר גם הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: הדיון הקודם שהיה בוועדת החינוך היום, היה על 5,000 ילדים שהם בלי מסגרת חינוכית.

טלב אבו עראר: כבר שנתיים, אולי העליתי את זה גם בוועדה שלך, גבירתי, כבר שנתיים, ויושב ראש הוועדה שואל את משרד החינוך, שהם מגמגמים, הוא אמר, אדוני, שנתיים אתה מגמגם ואין לך תשובה?

יפעת שאשא ביטון: סביר להניח שאם הם היו במסגרת היינו ממזערים פגיעות.

טלב אבו עראר: בלי מסגרת הם חשופים לכל סכנה כל רגע, לא רק כל יום.

טלב אבו עראר: לכן אני מבקש שהתכנית הזו תהיה בין משרדית, כולל כל המשרדים הממשלתיים, לדאוג לבטיחותם של הילדים.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אבו עראר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לגמרי מתחברים לדברים שלך ואני אומרת אנחנו כי זה באמת כל השותפים לתכנית.

יפעת שאשא ביטון: התכנית מתייחסת גם לסוגיות מגזריות ולמענים ייחודיים למגזרים שונים.

יפעת שאשא ביטון: יצא לנו להזכיר את החברה הערבית בכלל, את הקבוצות בתוך החברה הערבית וגם את החברה החרדית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס לזה בהמשך והיא באמת בין-משרדית, כפי שאתה מציין.

יפעת שאשא ביטון: יושב כאן נציג של משרד החקלאות, שהוא מטפל בכל הסוגיה של הבדואים בנגב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע כמובן גם אותם.

יפעת שאשא ביטון: נשמח שתישאר כדי שתוכל לשמוע את ההתייחסויות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם עדות של אימא שתספר את הסיפור ואחרי כן נציג את התכנית עצמה.

יפעת שאשא ביטון: משם נמשיך את הדיון עם הנציגים הנוספים אז בבקשה.

<נועה אזולאי: קודם כל, תודה רבה לך, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, יושבת ראש הוועדה, ולשר האוצר.

<נועה אזולאי: אני מודה לכם על האישור של התכנית הלאומית ולכל מי שיושב כאן.

<נועה אזולאי: אני נועה אזולאי, בת 34, אני אימא של אגם אזולאי שנפטרה כתוצאה מכך שנחנקה מבלון בהיותה בת שש וחצי.

<נועה אזולאי: חלק יודעים את הסיפור וחלק לא.

<נועה אזולאי: זה קרה בבית, כשאני לידה וכל בני המשפחה.

<נועה אזולאי: אגם נפטרה לנו בידיים.

<נועה אזולאי: התכנית הזו מאוד מאוד חשובה לי כי כאימא לחמישה ילדים לא הייתה לי שום מודעות.

<נועה אזולאי: לא היה לי שום הסבר על הסכנות, לא נתנו לי שום אינדיקציה, שום דבר מסביב שיכל לעזור לי.

<נועה אזולאי: לא הייתה לי מודעות גם לקורס החייאה שזה דבר שאני רוצה לעבוד עליו מאוד מאוד חזק, שזה יהיה בכל מקום אפשרי.

<נועה אזולאי: יכול להיות שכן הייתי מצליחה להציל אותה, אבל יחד עם זאת, הדבר העיקרי הוא שאם הייתה לי מודעות אני חושבת שכן אני הייתי יכולה להציל את הילדה שלי.

<נועה אזולאי: אני אומרת את זה כמעט במאה אחוז.

<נועה אזולאי: לא ידעתי את ההשלכות ולא ידעתי את הסכנות.

יפעת שאשא ביטון: בלון אמור להיות דבר שמח.

<נועה אזולאי: כן, לצערי הרב הוא אצלנו הפך לדבר מאוד מאוד עצוב.

איילת נחמיאס ורבין: נועה, זה קרה לפני שנה?

<נועה אזולאי: כן, פחות משנתיים.

<נועה אזולאי: עוד חודשיים זו אזכרה של שנתיים.

איילת נחמיאס ורבין: נועה, אני מתנצלת, אבל שתדעי שבזכותך אני הפסקתי לאפשר לילדים שלי לנפח לבד בלון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת אבל באמת.

<נועה אזולאי: אני שמחה, אם הילדה שלי היא שליחות שאני יכולה להציל ילדים אחרים, אני מוכנה לקחת את המוות שלה ולהגיד תודה לה' שהוא גם נתן לי וגם לקח ממני, אבל לפחות שייתן לי את הזכות בעולם הזה לתקן ולא לאבד עוד ילדים.

<נועה אזולאי: אני אחראית לכך שלא יאבדו פה עוד ילדים יותר, משום תאונת בית.

<נועה אזולאי: זה לא יקרה.

<נועה אזולאי: אני אצעק איפה שאני רק יכולה ואני לא מתייאשת.

<נועה אזולאי: יהיו כאלה שירימו גבה ויגידו, וואו, צריך הרבה כוח, מה את עושה?

<נועה אזולאי: יש לך את המשאבים?

<נועה אזולאי: יש לך את הכוחות?

<נועה אזולאי: יש לי את כל הכוחות.

<נועה אזולאי: אני אימא לארבעה ילדים במשרה מלאה ואני עובדת גם כסייעת בעיריית אשדוד, סייעת לגנים, אני נותנת את כל כולי ויחד עם זאת אני גם במאבק הזה, היומיומי.

<נועה אזולאי: אני מקבלת אלפי פניות כל יום מהורים, מאנשים, וזה מה שנותן לי את הכוח.

<נועה אזולאי: אני לא מתכוונת להפסיק.

<נועה אזולאי: מבחינתי, פה זו ההתחלה שלי רשמית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על העדות ועל הכוח לבוא ולהציג את זה ולומר דברים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לתאר לעצמי אילו תעצומות נפש צריך כדי לומר אותם.

יפעת שאשא ביטון: אני מצטערת בשביל הילדה שלך, בשביל אגם.

יפעת שאשא ביטון: במעבר חד, מירי, זה מזכיר לנו למה כולנו כאן ולמה זה היה שווה כל רגע, גם של תסכול, כי לא עברנו דרך פשוטה, אבל באמת זה שווה כל מהמורה בדרך בשביל שאנחנו נהיה כאן וננסה, גם בשם אגם, להציל את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נשמח שתציגי את התכנית.

<מירי כהן: תודה רבה.

<מירי כהן: כפי שיושבת ראש הוועדה אמרה, זה רגע חגיגי ולא מקובל בוועדות.

<מירי כהן: אני נמצאת הרבה בדיונים בכנסת והדיון הזה הוא יוצא דופן, יוצא דופן לטובה, מראה את היכולת של הכנסת לא רק לקדם דברים בחקיקה ולעשות בקרה על הממשלה, אלא גם לקדם דברים בכוחות עצמה ואני אתייחס לזה.

<מירי כהן: זה לא דבר מובן מאליו.

<מירי כהן: אנחנו נמצאים ברגע חגיגי, רגע חגיגי שמהול גם בעצב, עצב על כל אותם ילדים ותינוקות שלא הצלחנו להציל ואנחנו צריכים לעשות את המקסימום, כדי שבעתיד נוכל להציל כל ילד ותינוק במדינת ישראל.

<מירי כהן: לפני שאני מציגה את התכנית, רק כיוון שנאמר כאן והיה דיון מיוחד בנושא של הכוויות אז אני רוצה להתייחס, חברת הכנסת נחמיאס, לגבי הדיון עצמו שהיה על הכוויות, אכן משרד הבריאות הרים את הכפפה ונעשתה פעילות בנושא של הסברה.

<מירי כהן: אמור לצאת קמפיין בחודש מאי ומשבוע הבא כל החומרים מפורסמים, הם יופצו בטיפות חלב בעברית, בערבית וכמובן לכל הגורמים הנוספים.

<מירי כהן: זו דוגמה לאיזושהי עשייה.

<מירי כהן: לא חיכינו לתכנית עצמה שתצא כי זה חלק מהפעילות שלנו כדי למנוע את ההיפגעות הנוראה והמיותרת הזאת.

יפעת שאשא ביטון: יפה, יישר כוח.

<מירי כהן: אני רוצה להודות לכל השותפים שלנו לנושא הזה ואני גם ארחיב בהמשך.

<מירי כהן: גם למשרדים הנוספים, גם למשרד הבריאות, ל"בטרם" וגם לאחרים ואני אגע בזה בהמשך.

<מירי כהן: לתכנית עצמה.

<מירי כהן: אתן את הרקע.

<מירי כהן: כמו שאנחנו רואים בשנת 2016 118 תינוקות וילדים נפטרו.

<מירי כהן: אם אנחנו מסתכלים על מנגנון ההיפגעות ועל הדברים המרכזיים שגרמו להיפגעות, אנחנו רואים עדיין לצערנו שתאונות דרכים הן הגורם המוביל, קרוב ל-43%.

<מירי כהן: אנחנו רואים גם את הטביעות.

<מירי כהן: דיברנו על הקיץ המתקרב, זו סוגיה שלצערנו אין לה את המענה הטוב והנכון.

<מירי כהן: מצאנו, לא רק טביעות בים בשנים האחרונות אלא אנחנו מדברים על טביעות בית וחצר, משהו שלא היכרנו בהיקפים כאלה בשנים קודמות, כמובן שנצטרך גם לזה להתייחס.

<מירי כהן: מדובר כאן על חנק, לצערנו חנק הוא גם גורם שגורם לתמותה בצורה משמעותית.

<מירי כהן: יש כאן את הנפילות כמובן והגורמים הנוספים.

<מירי כהן: אם אנחנו רוצים לראות את מקום ההיפגעות, אז כפי שאנחנו רואים יש לנו כאן את הדרך, עדיין הדרך היא גורם מוביל, תאונות דרכים, גם בית וחצר, כפי שנאמר מקודם, בית וחצר, המקום שצריך להיות הכי בטוח לילדים, לצערנו לא תמיד זה כך ועלינו לדאוג ולפעול שהבית יהיה מקום מבטחם של כל הילדים והתינוקות במדינת ישראל.

<מירי כהן: כמובן שאנחנו רואים עדיין דברים במרחב הציבורי, במוסד החינוכי ובמקומות נוספים.

<מירי כהן: כפי שנאמר, 2017, התחלנו את השנה ולצערנו, לפי הנתונים שלי, נהרגו 25, נאמר פה 28 ובמקרה הזה אני מקווה שאני צודקת.

<מירי כהן: אם זה פחות ילד אז אני אשמח, אני אומרת שוב, אבל הנתונים מזעזעים.

<מירי כהן: כפי שניתן לראות, הנתונים אמנם הם בקטן, אבל אכן, יש כאן היפגעות ותמותה מאוד משמעותיות במגזר הערבי ובמגזר הבדואי.

<מירי כהן: עלינו לכוון את הפעילות לכך.

<מירי כהן: נתייחס לזה בהמשך.

<מירי כהן: מאיפה בעצם התחלנו?

<מירי כהן: בשנת 2012 החלטת ממשלה קבעה שתגובש תכנית לאומית למניעת היפגעות ילדים.

<מירי כהן: התכנית הזו הובלה על ידי משרד הבריאות, מי שהגיש את התכנית היה שר הבריאות, אבל שושבין מרכזי היה כמובן "בטרם" וניגע בזה בהמשך.

<מירי כהן: נכנסנו לפעילות עם כל המשרדים השותפים ועוד מעט נציג אותם, לגבש את התכנית הלאומית בנדבכים מנדבכים שונים.

<מירי כהן: כפי שאתם יכולים לראות כאן, הכוורת הזאת, אלה המשרדים שהיו שותפים וגיבשו את התכנית הלאומית.

<מירי כהן: כפי שאנחנו רואים, משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה היו שותפים.

<מירי כהן: בלב התכנית אנחנו רואים, חוץ ממשרד הבריאות, את משרד הכלכלה, משרד הרווחה, משרד החינוך, בטחון פנים, תחבורה, פנים וכמובן ארגונים נוספים שהם משמעותיים.

<מירי כהן: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שכל הנושא של תאונות דרכים נמצא במגרשה, וגורמים נוספים.

<מירי כהן: כמובן המרכז לשלטון מקומי שיש לו תפקיד חשוב מאוד בצמצום ההיפגעות.

<מירי כהן: כל התכנית הזו כמובן נעשתה בליווי בשיתוף ובהובלה של כולם ואולי אפילו עם הפטיש של ארגון "בטרם" בראש, ונעשתה עבודה מקצועית ומאוד אינטנסיבית.

<מירי כהן: התכנית עצמה, גיבוש התכנית היה בשלוש רמות.

<מירי כהן: אל"ף, היה את המטה, המטה שהיה משותף לגורמים המרכזיים שהיו בתכנית, בהובלתו של משרד הבריאות, כמובן ש"בטרם" מלווים אותנו עקב בצד אגודל, כמובן הפן הבין משרדי כי כפי שאנחנו יכולים לראות הרבה נושאים של היפגעות ילדים אינם חונים במגרשו של משרד כזה או אחר.

<מירי כהן: לכן הרבה מהפעילות היא פעילות בין משרדית.

<מירי כהן: וכמובן, יש את הפעילות עצמה שנעשתה בתוך המשרדים עצמם, כל משרד בנושאים שנמצאים תחת אחריותו.

<מירי כהן: אנחנו דיברנו בגיבוש התכנית על חמש אסטרטגיות מרכזיות.

<מירי כהן: אי אפשר לדבר על אסטרטגיה אחת, כי כמו שאנחנו יודעים, צריך לטפל במכלול ולתקוף את הדברים מזוויות שונות.

<מירי כהן: סוגיית הנתונים והמידע, בלי מידע ובלי נתונים, תחושת הבטן אולי חשובה, אבל חייבים להסתמך על נתונים ולראות את ההיפגעות.

<מירי כהן: אנחנו רואים במהלך השנים מגמות שונות.

<מירי כהן: אם מקודם הזכירו אופניים חשמליים, פגיעות בבית, אנחנו חייבים לראות ולנתח את הנתונים ולא להסתמך על מה שאנחנו חושבים שאנחנו יודעים.

<מירי כהן: כמובן הנושא של אנשי המקצוע.

<מירי כהן: אנשי המקצוע בתחום הזה, בעיקר של ילדים ותינוקות, מאוד משמעותיים בהעברת התכנית והמסרים.

<מירי כהן: לכן אנחנו רואים בהם גורם מרכזי שחייבים להתייחס אליו, לתת לו את הכלים המקצועיים, כדי לאפשר לתכנית לצאת אל הפועל.

<מירי כהן: הציבור הרחב, כמובן, ההורים, המשפחות וגורמים נוספים, הילדים עצמם, חייבים להתמקד בהם ואנחנו נראה את זה בהמשך.

<מירי כהן: חינוך והסברה לקהל הרחב.

<מירי כהן: הוזכר כאן קודם הנושא של אוכלוסיות בסיכון.

<מירי כהן: בתכנית הזו אחד הדברים המרכזיים בה הוא שכבר מראש, אפילו בשלב החלטת הממשלה, הנושא של אוכלוסיות בסיכון עלה כאסטרטגיה.

<מירי כהן: זה לא משהו של מה בכך שעל הדרך נעשה אותו אלא חייבים להתמקד באוכלוסיות הסיכון כי הנתונים זועקים לשמים.

<מירי כהן: אנחנו לא יכולים להתעלם מזה וזה ניתן בפוקוס מאוד מאוד מרכזי.

<מירי כהן: כמובן הנושא של רגולציה.

<מירי כהן: אי אפשר לעשות את הדברים בלי זה.

<מירי כהן: הרי הסברה, חינוך וכו' הם דבר יפה, אבל לא מספיק ואנחנו חייבים להיכנס לסוגיית הרגולציה וניגע בה בהמשך.

<מירי כהן: כפי שאנחנו רואים התכנית הלאומית יוצאת לדרך בשנת 2017, זה באמת דבר מרכזי והיסטורי, זה לא דבר של מה בכך ואנחנו מקווים שזו נקודת אל חזור, זו לא תכנית לשנה שנתיים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא מקווים, זאת נקודת אל חזור.

<מירי כהן: היא נקודת אל חזור וטוב שרן יושב כאן מהאוצר, תפקידו לדאוג שזה ייכנס מכאן והלאה, ולוואי שנגיע למצב שלא נצטרך ולא יהיו ילדים שייפגעו, אני הראשונה שאומרת: קחו את הכסף, אבל כל עוד אנחנו לא נמצאים שם, כל עוד יש אפילו ילד אחד שנפגע, תפקידנו לדאוג, לעשות כל מה שאנחנו יכולים כחברה, כממשלה, שהדבר הזה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, חשוב לציין שבאמת המטרה שלנו היא למזער את רמת הפגיעה בילדים, אבל בואו לא נשכח שככל שנוקפות השנים יש לנו אתגרים חדשים.

יפעת שאשא ביטון: ניקח רק לדוגמה את האתגר של שכחת ילדים ברכב, שכשהתקבלה החלטת ממשלה זה עוד לא היה משהו שהוא hard core על השולחן והיום אנחנו יודעים שזה בנפשנו.

יפעת שאשא ביטון: גם בזה מטפלים.

יפעת שאשא ביטון: המטרה של התכנית היא לא להגיב לאסונות חדשים אלא לנסות מראש למנוע את התופעות הבאות.

<מירי כהן: לכן התכנית הזו צריכה להישאר איתנו.

<מירי כהן: כל עוד יש ילדים ותינוקות היא צריכה להישאר איתנו.

<מירי כהן: לגבי השותפים בתכנית, כמו שאנחנו רואים, מי בעצם נמצא כרגע?

<מירי כהן: נכון לעכשיו בתכנית עצמה, הצבע האדום הוא המשרדים.

<מירי כהן: השותפים בה מתקצבים, הם שותפים לתכנית.

<מירי כהן: מלבד משרד הבריאות יש את משרד הכלכלה, הרווחה, חינוך, תחבורה, כמו שאמרתי, ארגון "בטרם", יש לו תפקיד מרכזי ביישום של התכנית ובהובלה שלה.

<מירי כהן: כאן אנחנו רואים משרדים נוספים שצריכים להיות שותפים, משרד האוצר, מה לעשות, כסף, אנחנו לא יכולים לעשות דברים בלי כסף ומשרד האוצר נרתם.

<מירי כהן: זה חשוב כי אחרת לא היינו יושבים כאן.

<מירי כהן: משרד ראש הממשלה וכמובן גורמים נוספים כפי שאנחנו רואים.

<מירי כהן: אני קוראת למשרדים נוספים שכרגע לא נמצאים בתקצוב, שהם חייבים להשתתף ולהיכנס לתכנית הזו באופן אינטנסיבי, גם אם צריך להכניס את היד לכיס.

<מירי כהן: מה לעשות, יש דברים שחונים במגרשם של משרדים אחרים.

<מירי כהן: דיברנו על הנושא של הבדואים אז זה משרד החקלאות, ובהחלט יש כאן מקום לגורמים נוספים להיכנס, כי זה לא נגמר במשרדים הללו.

<מירי כהן: לפני שאנחנו מציגים את התכנית, קודם תודה והתודה היא קריטית, כי בלי הגורמים האלה לא היינו יושבים כאן ולא היינו יכולים להציג את מה שאנחנו מתכוונים לעשות, מה שעושים ומתכוונים לעשות.

<מירי כהן: קודם כל, כפי שאמרתי, ארגון "בטרם", המון תודה על כל הפעילות שלכם ואני אומרת שוב, אם לא הייתם דוחפים אותנו אז לא היינו מגיעים לכאן.

<מירי כהן: מי כמוכם יודע את כל הטלפונים ואת המסירות, ביום, בלילה, באמת, לכל האורך, מלפני החלטת הממשלה ב-2012 ועד שהגענו לרגע הזה ואתם כמובן תמשיכו להיות שותפים, לדחוף אותנו, לדאוג שהנושא הזה לא ירד מסדר היום ושתמיד קולם של הילדים ישמע.

<מירי כהן: כמובן לשר האוצר, שהרים את הכפפה והכניס את הנושא הזה לספר התקציב.

<מירי כהן: אני אומרת שוב, יש דברים שבלי כסף זה nice to have, אבל זה לא מספיק.

איימן עודה: מי כמו רן יודע את הדבר הזה.

<מירי כהן: רן נמצא כאן והוא יודע.

<מירי כהן: ואני אומרת, זה לא רק - - - אני אומרת שוב, זה גם בנשמה, זה לא רק בספר התקציב וחשוב שהנשמה תיכנס כאן לכל דבר.

<מירי כהן: שר הבריאות, שלקח על עצמו את ההובלה, גם מאז החלטת הממשלה, כשהוא היה סגן שר הבריאות, הוא הגיש את ההחלטה והוביל את הנושא הזה בממשלה וכרגע כשר הבריאות הוא מוביל את התכנית הזו לשלב הבא של היישום.

<מירי כהן: כמובן, הדבר החשוב ביותר, אני לא יכולה שלא לומר תודה כמובן ליושבת ראש הוועדה, שבלי כל הפעילות שלה וזה לא דבר מובן מאליו, כי זה בדרך כלל לא נעשה בכנסת, לא היינו מגיעים לרגע הזה.

<מירי כהן: ואני לא אומרת את זה סתם, כי אנחנו יודעים את המסירות ואת הנחישות שכל המהלך הזה נעשה.

<מירי כהן: הכנסת מקיימת הרבה דיונים ועושה הרבה פעולות, מקדמת חקיקה, אבל קידום והוצאה לפועל של תכנית לאומית, אני מודה, עם כל הניסיון הרב שלי בכנסת, אני לא מכירה דברים כאלה ואני מודה לך בשם כל מי שיושב כאן ובשם כל ילדי ישראל, אני חייבת לומר, כי לא היינו יכולים לעשות את זה בלעדייך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<מירי כהן: עקרונות היסוד של התכנית הזאת.

<מירי כהן: כשגובשה התכנית הלאומית והייתה לנו את התכנית המלאה, דובר על הרבה יותר כסף ויש תכנית מאוד נרחבת.

<מירי כהן: מכיוון שלא ניתן המענה התקציבי ואז דובר על 150 מיליון, 300 מיליון וכו', אנחנו בכל אופן יודעים שצריך להתמקד, החלטנו להתמקד בדברים שצריך להתמקד בהם לפי תעדוף ולפי רמת הסיכונים.

<מירי כהן: אנחנו מדברים כאן על התבססות על ההמלצות של התכנית שגובשה, כי נעשתה עבודה, אנחנו לא ממציאים כאן יש מאין, נעשתה פעולה אינטנסיבית של כל המשרדים ושל כל הגופים ואנחנו כרגע מוציאים אל הפועל את התכנית שגובשה.

<מירי כהן: דבר נוסף שהוא חשוב מאוד ונאמר כאן, הוא התמקדות באוכלוסיות בסיכון.

<מירי כהן: זה לא עוד חלק שנעשה את זה, אלא זה יעד בפני עצמו, להפחית את ההיפגעות והתמותה באוכלוסיות שבהן שיעור ההיפגעות הוא מאוד מאוד גבוה.

<מירי כהן: אנחנו מדברים על החברה הערבית בכלל וגם על החברה הבדואית, שאמנם היא חלק מהחברה הערבית, אבל חייבים לתת לה את הדגש המיוחד, גם למאפייני ההיפגעות וגם למאפיינים האחרים, החברתיים והתרבותיים, לכל הדברים האחרים, אי אפשר להתעלם מהם.

<מירי כהן: החברה החרדית ועוד.

<מירי כהן: וכפי שאמרתי, מה שיש כרגע לא מספיק, אנחנו קוראת פה למשרדים להתגייס ולהצטרף לתכנית.

<מירי כהן: אנחנו מדברים כמובן על יצירת שותפויות, לא רק בין משרדי הממשלה וכו' אלא גם עם גורמים נוספים.

<מירי כהן: אנחנו מדברים על המגזר השלישי, כמובן שלטון מקומי, כמו שאמרתי, גורמים נוספים כמו הגנים והמעונות ואנחנו נשתף את כולם, גם בכל החומרים והתוצרים שיוצאים, אבל אנחנו מצפים לעבודה ורוצים עבודה שתיעשה בארגונים האלה ואנחנו כמובן נהיה אתם בקשר שוטף.

<מירי כהן: קודם דובר על נושא של מובילי דעה.

<מירי כהן: חברי הכנסת, כן, אנחנו רוצים אתכם בתהליך.

<מירי כהן: אני חושבת שיש לכם מה לתרום.

<מירי כהן: חשוב מאוד שאתם תהיו בתהליך הזה ואנחנו מדברים גם על מובילי דעה בקבוצות השונות.

<מירי כהן: אנחנו יודעים שצריך לאפיין את הצרכים וכמובן לתקוף כל דבר בדברים האפקטיביים שאפשר לעשות.

<מירי כהן: אם בדברים מסוימים אפשר להיעזר במובילי דעה, רבנים, אימאמים וגורמים נוספים, כוכבי ילדים וכו', דברים שיכולים להשפיע, כל מה שנראה אפקטיבי אנחנו נעשה.

<מירי כהן: אני קוראת לחברי הכנסת גם להיות שותפים ולעזור לנו ליישם את זה.

<מירי כהן: דבר נוסף שמאוד חשוב לומר, לא - - - שום פעילות עם שום תקציב קיים, יש גורמים שיש להם מחויבות גם היום לעשות אז לא לומר, התכנית הלאומית יצאה לפועל, אנחנו כרגע לוקחים צעד לאחור.

<מירי כהן: אני מזכירה את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, כמובן, שאחראית על טיפול במניעה של תאונות דרכים.

<מירי כהן: הם צריכים להמשיך ואנחנו, התפקיד שלנו, כמובן שהם ישותפו בתכניות האלו, אבל לבוא ולדאוג שהפעילות תמשיך.

<מירי כהן: כפי שאנחנו רואים, שיעור ההיפגעות של ילדים והתמותה בתאונות דרכים זה עדיין גורם מוביל.

<מירי כהן: התפקיד שלנו לדאוג שהדברים ייעשו וגם שם התמותה וההיפגעות יפחתו.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לציין שתכנית בטיחות ילדים היא תכנית תוספתית, היא ייחודית, היא אמורה לעבות את התכניות שכבר קיימות בשטח ואני חושבת שבאיגום משאבים וחשיבה משותפת והצטרפות של כולם אנחנו אפילו נוכל לעשות מסכום החלקים הרבה יותר מהשלם.

<מירי כהן: אנחנו נוכל לעשות את התכלול עם כל הגופים ואני שוב אומרת, אני קוראת לכל מי שלא נמצא כרגע בתכנית להצטרף אליה.

<מירי כהן: אנחנו נדבר על זה איתם בהמשך.

<מירי כהן: כפי שאמרתי, הנושא של אוכלוסיית הסיכון, האוכלוסייה הערבית, הבדואית, הנתונים השנה זועקים לשמים.

<מירי כהן: זה לא רק השנה, אבל השנה זה מאוד בולט.

<מירי כהן: יש כאן צורך, אמנם זה גם בתכנית שלנו אבל כל הגופים ממקדים פעילות באוכלוסיות האלו כי זו אחת האסטרטגיות אבל זה לא מספיק.

<מירי כהן: צריך להיות כאן תקציב נוסף, אם זה באמצעות משרד החקלאות, שאחראי - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לנו כאן נציג של משרד החקלאות, הוא פה והוא - - -

<יריב מן: אני אשמח להתייחס גם לעובדה שתמיד יש קבוצות שהן לא תחת הכלל והן צריכות לקבל משהו מיוחד.

<יריב מן: אני אשמח מאוד להתייחס לזה.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי.

<מירי כהן: זה נכון ואני אומרת שוב, גם בתכנית, נראה שהמשרדים האחרים, כלומר אנחנו ממקדים פעילות, יש משרדים שזה מאוד בולט ונראה את זה בהמשך, ממקדים את המאמץ בתעדוף באוכלוסיות בסיכון, אבל עדיין יש צורך, מעבר למה שהמשרדים עושים, לתת את התקציב ואת הדחיפה, את הבוסט הזה לנושא של אוכלוסיות שנמצאות מאוד מאוד בסיכון.

<מירי כהן: וכפי שאמרתי, אנחנו פונים למשרדים אחרים שכרגע לא נמצאים להצטרף.

<מירי כהן: תהליך העבודה, כפי שנאמר, העבודה הפנים משרדית, כל משרד ששותף בתכנית, יש - - -

יפעת שאשא ביטון: מירי, ברשותך, כי אנחנו גם נרצה לשמוע את האחרים ואנחנו מתקצרים בזמן, להגיע ישר לתכנית, למרכיבים של התכנית.

<מירי כהן: כפי שאנחנו רואים את האסטרטגיות, אתם תראו אותן.

<מירי כהן: כפי שאמרנו, מתבסס על האסטרטגיות שהצגתי קודם ואנחנו מיקדנו את זה גם לנושאים במיקוד לפי היפגעות, וכפי שאמרתי, מעבר לזה, אנחנו רואים את הנתונים ובזה אנחנו נתמקד, בגורמים של ההיפגעות.

<מירי כהן: עכשיו אגיע לתכנית עצמה.

<מירי כהן: משרד הבריאות במאקרו, מכיוון שאנחנו מתכללים את התכנית מעבר להובלה שלה, אנחנו כמובן נעמוד ונכנס ועדת היגוי בין משרדית של כל הגופים השותפים לתכנית הזו ומכיוון שההסברה והקמפיינים צריכים להיות כלל מערכתיים, אז נעשה את זה ביחד עם כל הגופים.

<מירי כהן: כמובן גיוס של גורמים חוץ ממשלתיים לתכנית.

<מירי כהן: עכשיו אני אגע בתכנית עצמה.

<מירי כהן: ביקשתי מכל משרד להציג את עיקרי התכנית שהוא יזם.

<מירי כהן: בקצרה, לגבי משרד הבריאות, מעבר לדברים שהוצגו ונעשים וימשיכו להיעשות, אנחנו מתעסקים עם מספר אסטרטגיות מרכזיות שמנסות לתת את המענה.

<מירי כהן: גם הנושא של נתונים ומידע, ואני רוצה לומר, זה אמנם לא נכנס כחלק מהתקציב של התכנית, אבל אנחנו דוחפים את זה, כי הנושא קיבל דגש.

<מירי כהן: מרגע שהשיח במשרד השתנה והתכנית הלאומית עלתה אל הפועל אז זיהינו דברים נוספים שאנחנו יכולים לקדם, גם אם לא חיכינו לתכנית הלאומית וגם אם עשינו את זה במסגרות אחרות ובתקציבים נוספים.

<מירי כהן: אחת הדוגמאות היפות היא הנושא של איסוף נתונים.

<מירי כהן: נתוני היפגעות במלר"דים הם נושא שלא חדש לנו, הוא כבר התחיל ונעשה במסגרת המיזם המשותף שנעשה בין משרד הבריאות, הממשלה ו"בטרם", אבל השנה הוחלט על ידי משרד הבריאות להכניס את זה כתמריץ לבתי החולים.

<מירי כהן: כלומר, כל בית חולים, כחלק מהתמריצים שניתנים לחדרי המיון, מי שיאסוף את הנתונים האלה יקבל תמריץ כספי לא מבוטל וכך אנחנו רוצים לרתום ולגייס אותם, לא רק באופן וולונטרי אלא גם עם תמריץ כספי כדי להיכנס לתכנית הזו, כשמי שיוביל ומי שילווה את כל בתי החולים זה ארגון "בטרם", בהטמעה של איסוף הנתונים.

<מירי כהן: דיברנו על התמקצעות של אנשי מקצוע ואנחנו מדברים גם על אחיות.

<מירי כהן: לאחיות יש תפקיד מאוד מרכזי כסוכני שינוי במערכת הבריאות לגבי ילדים ותינוקות, גם טיפות חלב, אבל לא רק, כי זה גם בקהילה ובבתי חולים.

<מירי כהן: רתמנו ויש לנו שיתוף פעולה נפלא עם כל הגורמים בתוך משרד הבריאות ומערכת הבריאות שנרתמו לנושא הזה וכבר נעשית עבודה לגיבוש הנחיות מקצועיות שבעצם יחייבו את כל האחיות לנושא של מניעת תאונות.

<מירי כהן: חינוך והסברה, אנחנו מדברים על זה, אנחנו רוצים להרחיב את מעגלי ההסברה שלנו לכל ההורים, דרך טיפות חלב, העברת מסרי בריאות, אנחנו גם נעשה את זה.

<מירי כהן: הנושא של תכניות התערבות, קיום סדנאות הדרכה להורים.

<מירי כהן: ובכן, כפי שנאמר כאן קודם, אנחנו רוצים להכשיר את ההורים ולתת להם את הכלים, גם בביצוע החייאה במקרים שקורים וגם בנושא של מניעת היפגעות.

<מירי כהן: אנחנו בונים איזושהי תכנית של הכשרת הורים, לעשות סדנאות להורים, גם אם חלילה קרה אירוע, אז לעשות, שיהיו להם כלים לעשות החייאה.

<מירי כהן: זה דבר שבהחלט שמנו בפוקוס, לעשות את זה השנה, אבל להרחיב את המסרים גם לנושא של מניעת היפגעות.

<מירי כהן: נתתי את הנושא האחרון של חינוך והסברה בדגש על אוכלוסיות בסיכון.

<מירי כהן: אנחנו מדברים על תאונות דרכים, תכנית שכבר גובשה לפני מספר שנים, אבל השנה אנחנו דוחפים אותה והיא תתחיל להיות מיושמת בכל הנושא של מניעת תאונות דרכים, הדרכה וכו' בטיפות חלב למניעת היפגעות בתאונות דרכים.

<מירי כהן: אנחנו מדברים על דריסות לאחור, מושבי בטיחות, נסיעה בטוחה לילדים, נושא שניכנס אליו, הוא כבר בימים האלה נכנס לטיפות חלב, יהיה בעצם אצל כל אחות ואחות בטיפות חלב כדי שנעשה את זה.

<מירי כהן: ברשותכם, אני אעביר את השרביט לשותפים הנכבדים שלנו, משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: רגע, לפני שאנחנו עוברים למשרד החינוך, חברת הכנסת יעל פארן, כי היא צריכה לצאת לוועדה נוספת, אז בבקשה.

יעל כהן-פארן: אני צריכה לצאת לישיבת סיעה, אז אני מתנצלת.

יעל כהן-פארן: תודה רבה על ההצגה, מירי.

יעל כהן-פארן: קודם כל נחשפתי לתכנית שלא ידעתי על קיומה ואני מברכת על הדיון.

יעל כהן-פארן: מה שאותי מפתיע קצת זה התכווצות הסכום.

יעל כהן-פארן: אמרת שדובר על 150 או 300 מיליון שקלים וכאן אני מבינה שמדובר ב-10 מיליון שקלים - - -

יפעת שאשא ביטון: לשנה, אני אסביר.

יעל כהן-פארן: רק רגע, אני אסיים.

יעל כהן-פארן: אני ציפיתי, תכנית לאומית, מלים מאוד מאוד גבוהות, נהדרת, מדינה שכל כך רוצה שיהיו בה הרבה ילדים ומשקיעים בה מאות מיליונים רבים כדי שאנשים שגם לא יכולים להביא ילדים שיביאו ילדים ובסוף הבטיחות שלהם נופלת בין הכיסאות.

יפעת שאשא ביטון: אז הבטיחות שלהם לגמרי לא נופלת כי בואי ניקח בחשבון שעד היום בכלל לא היה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח מאוד, גם כשזה בא מהקולות של האופוזיציה, שהם יראו את מה שפתאום יש ולא היה ויכול היה להמשיך גם לא להיות.

יעל כהן-פארן: אבל עושים תכנית נהדרת - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני אסביר.

יפעת שאשא ביטון: גם ה-300 מיליון שקלים שדוברו אז, הם דוברו לתכנית חמש שנתית.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שזה לא היה 300 מיליון בשנה ואנחנו לקחנו מהתכנית, ואני תיכף אסביר מהו הרציונל, 10 מיליון שזה 14 מיליון שקלים בשנה, כי אנחנו לוקחים גם את התכנית של "בטרם", שמתוקצבת במסגרת הזו של 4 מיליון נוספים ל-10, לכל שנה במשך חמש שנים.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון היה מאוד פשוט.

יפעת שאשא ביטון: אני לא בן אדם של מנגנונים וכל מה שהיה בתכנית שקשור להקמה של מנגנונים חדשים אני אמרתי, בואו נשים את זה בצד, אנחנו לא באים עכשיו לשלם למשכורות או לבנייה של כל מיני מתווים חדשים, אנחנו לוקחים את הכסף נטו לפעילות.

יפעת שאשא ביטון: נטו להסברה, נטו להדרכה של הורים, נטו להדרכות מקצועיות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, זיקקנו מתוך התכנית את כל מה שקשור לפעילות, ואני יכולה להגיד לך שגם בעתיד וגם בדברים אחרים שאני עושה, דיברו על מועצה לגיל הרך ודיברו על נציבות לזכויות הילדים, אני נגד התפיסה הזו, אני אומרת, בואו ניקח את הכסף הזה, נשקיע אותו בפעילויות, נביא אותו ישר לציבור, למי שזקוק לו, גם אם זה יהיה בסכומים נמוכים יותר, אבל נדע שאנחנו מנצלים כל שקל לייעוד שלו.

יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שזה זוקק ואני עדיין חוזרת לנקודת הפתיחה, יכולנו לשבת כאן היום וגם ה-14 מיליון שקלים האלה לא היו.

יפעת שאשא ביטון: יש פה אמירה מאוד מאוד ברורה.

יעל כהן-פארן: קודם כל, זה שיש את ה-14 מיליון שקלים שלא היו קודם זה כבר יפה ואני מברכת אותך ואני מבינה שזו עבודה גדולה שלך ושל הוועדה וכל הכבוד.

יעל כהן-פארן: קודם כל זו תעודת עניות מאוד גדולה שלא היה, את זה נשים על השולחן.

יעל כהן-פארן: כל הכבוד שהגענו לרגע שזה קיים, עדיין, אני כן חייבת לומר, כדי לייצר תודעה ציבורית, הכרה בתחום, הבנה, ואני מבינה שרוב הכסף ילך להסברה, מישהו צריך להרים את זה.

יעל כהן-פארן: השאלה היא האם במשרדים כיום, שמצמצמים כוח אדם ומוסיפים עבודה, הכול בסדר, הציבור צריך לקבל את הכסף, אני איתך, אבל גם כדי להרים מערך גדול של הסברה להורים צריך איזשהו מנגנון כדי להפעיל אותו.

יפעת שאשא ביטון: יש פה הירתמות של אנשים מתוך המשרדים, יש מספיק בעלי תפקידים שכל אחד לוקח על עצמו את החלק שלו, תאמיני לי, שרק ניישם את זה.

יעל כהן-פארן: אני רק אביע את החשש שאם אין מנגנון או לפחות עיבוי של מנגנון קיים, אולי לא להקים מועצות חדשות, שיתפעל את זה, אז אולי בסוף התוצאות לא יהיו כמו שציפינו.

יעל כהן-פארן: אני באמת מצפה מתכנית כזו שגם תציב יעדים.

יעל כהן-פארן: אנחנו ראינו את הגרף, על כל ילד שם לבכות ואני גם רוצה להגיד תודה לנועה שהגעת, לא היה לי קל לשמוע ואני בטוחה שלך לא היה קל להגיע לפה, אז תודה שהגעת.

יעל כהן-פארן: כל ילד מה-118 הוא עולם ומלואו, ברור שיש כאן משפחה ואנחנו צריכים להציב יעדים שיהיו כך וכך לאורך חמש שנים בכל אחד מהתחומים.

יעל כהן-פארן: אני לא ראיתי את זה ואני מצפה לראות את זה בתכנית, גם יעדים שנגיע אליהם, שהיעד הוא כמובן אפס ילדים שנפגעים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להעלות עוד דבר קטן שהוא לא ב-scope של התכנית הזו, אבל הוא ברקע.

יעל כהן-פארן: יש פה שאלה ואני שואלת, אני רק מעלה השערה, האם רוב הפגיעות של הילדים שהן בבית, כמו שראינו שהן חלק גדול, הן בגלל הישארותם לבד?

יעל כהן-פארן: האם הדברים האלה נבדקים ואם כן, האם אין כאן מקום לחשוב גם על כל הנושא הזה, שזה גם עניין של צהרונים?

יעל כהן-פארן: זה עוד כספים, אבל ברור - - -

יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב, כמו ששמעת מהדוגמה, זה ממש לא קורה רק מהישארות ילדים לבד - - -

יעל כהן-פארן: לא אמרתי שרק, אבל היו דוגמאות של השנה האחרונה, גם של טביעות של ילדים וגם של שריפות של ילדים ששיחקו באש כשהם כן היו לבד, או נפלו מהחלון כשכן היו לבד, ושוב, השאלה היא פה איך המערכת נערכת גם לטפל בעניין הזה, כי היום לפי החוק ילד מגיל שש יכול להיות לבד בבית ולטעמי, זה גיל נמוך מדי, אבל תודה ואני מברכת שוב על התכנית.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת יעל פארן, ואנחנו נעבור למשרד החינוך.

<עירית בירן: עירית בירן, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי.

<עירית בירן: אנחנו לא חיכינו, אנחנו ב-2012 התכנסנו בפעם הראשונה בצוות עבודה מורחב.

<עירית בירן: זאת אומרת, כינסנו צוות לשולחן עגול, מכל המִנהלים של משרד החינוך, כל מי שנוגע בילדים, כדי ללמוד את העניין, כי בעצם, בפעם הראשונה ש"בטרם" הגיעו עם נתונים, אנחנו בפעם הראשונה הסתכלנו ואמרנו, רגע, איפה הנגיעה שלנו כאנשי חינוך, לנתונים.

<עירית בירן: הסתכלנו לאורך השנים, ואני מהוותיקים במשרד החינוך, הסתכלנו על ההבדלים בין היפגעות בבית הספר, בדרך לבית הספר לבין במקומות אחרים.

<עירית בירן: זו פעם ראשונה שהייתה הצגה של נתונים, הגיע צוות של "בטרם" והציג בפנינו היפגעות בבית, בחצר, דריסות בחצר ופגיעות שונות, אז החלטנו שאנחנו מתחילים לעבוד מהשורש.

<עירית בירן: מה אנחנו יכולים לעשות בכוחות עצמנו?

<עירית בירן: אנחנו בין המשרדים שהגישו תכנית של 100 מיליון שקל, אם רוצים להגיע לכל בית אב שיש לו ילדים, מלידה עד גיל 18 צריך משאבים הרבה יותר גדולים אבל זה מה שיש ואנחנו, חשוב לשים את זה על השולחן, הכנו את התכנית בהתאם לזה.

<עירית בירן: מה שעשינו עד עכשיו, בלי קשר לתכנית, הוא שהתחלנו לבנות הכשרות מקוונות לעובדי הוראה, להכניס פרקים לתוך תכניות קיימות, כמו "מפתח הלב" בחינוך היסודי, שקשור לכוויות, שקשור לטביעות, זאת אומרת, הכנסנו לתכנית הלימודים פרקים.

<עירית בירן: זה וולונטרי, מחנכת משתמשת, לא משתמשת, לא הלכנו על משהו, כי לא הייתה לנו את ההחלטה שהולכים באופן מאסיבי, אבל יש עבודה.

<עירית בירן: אנחנו בודקים ואנחנו רואים שנוגעים ומטפלים ואנחנו נדווח בהמשך.

<עירית בירן: כשהוחלט להצטרף לשבוע הבינלאומי לבטיחות ילדים, אנחנו עכשיו מכינים את השנה השנייה, בשנה שעברה כבר ביצענו את זה, עם אירועים בבתי הספר, עם עצירה של מערכת החינוך, ההחלטה של המנכ"לית הייתה חד משמעית: "תלכו על זה" ואני מקווה שהמנכ"ל הנוכחי ימשיך עם הדרך הזאת, אני מאמינה שכן.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את כל זה ואני מכירה גם את התכניות, חשוב לי לדעת מה התוספת שאנחנו שמים כאן.

<עירית בירן: דקה ואז אני אחבר כי חשוב שתדעו מה אנחנו עושים בשוטף ורק אחר כך מה אנחנו הולכים לעשות מעבר לזה.

<עירית בירן: שיעורים מקוונים לתלמידים, אגף זה"ב שלנו ממשיך והוא מתגבר את כל המערך, כי אם היסטורית הוא עבד רק בנושא של בטיחות בכביש, הכנה לקראת הליכה לבית הספר ונסיעה וכל הדברים שקשורים לתאונות דרכים, מעטפת הבטיחות של בית הספר, היום הוא הרחיב את העבודה שלו והוא נוגע בנושאים הנוספים.

<עירית בירן: אנחנו חידדנו את נושא הניטור של הנתונים, זאת אומרת, היו לנו יחידות שונות שניטרו נושאים שונים של היפגעות ואנחנו מנסים עכשיו לכנס אותם למערכת אחת.

<עירית בירן: גם אם ילד נעדר מבית הספר והוא נסגר בבית, אז שהצוות החינוכי יידע על העניין ויהיה דיאלוג של הצוות החינוכי עם מה שקרה לילד בבית, לא רק על מה שקורה לו בתוך בית הספר.

<עירית בירן: ועד ההורים המרכזי שותף וחבר בשולחן העגול ואת זה מאוד חשוב להגיד.

<עירית בירן: אני חושבת שכדאי גם להזמין אותם לדיונים הנוספים כי הם שותפים בתוך המהלך של הטיפול בילד.

<עירית בירן: לגבי התכנית החדשה, קודם כל הסתכלנו ואמרנו, כן, כמו שדובר על האוכלוסיות, ואני תיכף אכנס לאוכלוסיות, אבל חשבנו שאנחנו חייבים להכין חומרים וכלים להסברה לידי הגננת ולידי המורה, המותאמים לכל ציבור וציבור.

<עירית בירן: זאת אומרת, מה שתעשה מורה והנציגים של הבדואים הלכו, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, יש ישיבות סיעה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לומר לזכותם בעניין הזה.

<עירית בירן: כן, בדואי בדרום צריך תכנית אחת לעומת בדואי בצפון, כי הסכנות של ילד בטובא זנגריה הן לא הסכנות בח'ורה או בפזורה באל קסום וכן הלאה.

<עירית בירן: לעשות עבודה עם גננת ולהכין את החומרים בצורה כזו שכל גננת ומורה עם הצוותים שלה, תוכל לכנס את ההורים ולעשות עבודה עם ההורים ועם הילדים היותר בוגרים, לעשות עבודה עם הילדים.

<עירית בירן: הנושא הבא הוא לפתח חומרים שהנוער יוכל לעזור לנו מתוך הסתכלות על הבית, הסתכלות על החצר והסתכלות של כל המשפחה או כל החמולה או כל היישוב.

<עירית בירן: אני יכולה להגיד לכם שהשלטון המקומי, היינו איתם בשיחה, כי אנחנו יודעים שראשי רשויות בסוף יקבלו חלק מהמסרים אליהם.

<עירית בירן: כי כשילדים מתחילים לדבר על מפגעים הם יודעים יפה מאוד לעשות את האיתור וזה יגיע.

יפעת שאשא ביטון: הם שגרירים טובים, הילדים.

<עירית בירן: זה ייכנס לתוך התכנית של מה שאנחנו קוראים ההתנדבות האישית והמעורבות האישית והמעורבות החברתית.

<עירית בירן: אתם יודעים שלבגרות היום כל ילד חייב לתרום לקהילה וזה אחד הפרקים שאנחנו כרגע רוצים את הפיתוח שלו ואנחנו צריכים משאב בשבילו.

<עירית בירן: כמובן המורים העתידיים.

<עירית בירן: היום אנחנו נטפל במורים הקיימים, אבל אנחנו צריכים לבדוק שתהיה יחידה, שלא ייכנס מורה חדש או גננת חדשה בלעדיה.

<עירית בירן: אנחנו הולכים לפתוח כמות גדולה של גנים חדשים, הוא דיבר על ילדים בלי גן בדרום אז ייפתחו עוד כ-100 גנים, הגננות החדשות האלו צריכות כבר לבוא מוכנות ולא לקבל את זה תוך כדי עבודה.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מתהליך ההכשרה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש נגיעות של זה בתהליך ההכשרה, צריך לעבוד על זה.

<עירית בירן: אנחנו רוצים שזה יהיה מאוד חזק בהכשרה ולהגדיל את החומרים.

<עירית בירן: כשהסתכלנו על הנתונים אמרנו, בדואים דרום, בדואים צפון הם הכאב הגדול שלנו ואנחנו רוצים להתחיל שם.

<עירית בירן: קדם יסודי הוא המקום שהכי מדאיג אותנו כי ההיפגעות מלידה ועד גיל ארבע היא במספרים גדולים והצפי הוא שאימא שיש לה ילד אחד בגן יש לה אולי ילדים נוספים צעירים יותר ואחר כך בתי הספר ואנחנו רואים עוד פעם גל, או פיק של היפגעות בסוף היסודי.

<עירית בירן: זה מעבר למה שאנחנו רואים בין מתבגרים, ששם זה תאונות דרכים ואנחנו גם בזה נטפל.

<עירית בירן: כיתות ד'-ו' יקבלו גם עבודה מאוד מרוכזת שהמחנכות תוכלנה בתוך ההוראה וגם עם ההורים והילדים, זאת אומרת אנחנו בונים את זה כך שיהיה חיבור של משפחה וילדים ולא רק.

<עירית בירן: אנחנו חושבים שההורים צריכים להיות שותפים לכל המהלך.

<עירית בירן: אם אנחנו לא נגייס את ההורים לתוך התהליך, אם היו לנו משאבים להגיע לכל אחד אז אולי זה היה יותר פשוט, אנחנו נצטרך להשתמש באנשי חינוך, להכשיר אותם מחדש, גם אם זה לא ה-hard core שלהם.

<עירית בירן: בתכנית המקורית חשבנו שאנחנו נמקצע אנשים שיתמחו בנושא של מניעת תאונות, שהם יעבדו עם ההורים ועם אנשי החינוך, אבל כאן נצטרך ללכת על משהו שהוא ביניים.

<עירית בירן: לדעתי הוא פחות חזק, אבל הוא עדיין טוב.

<עירית בירן: נושא נוסף שהתחלנו בעבודה בו, אנחנו רוצים לפתח אפליקציה לפלאפון שכל נער ונערה יוכלו לאתר, זה חלק מהמשימות שילדים, אפילו בכיתות ד'-ו', שיאתרו בבית ובחצר, יוכלו לראות באפליקציה מהם הפתרונות כדי להיות עוד מתווך לתוך המשפחות ולתוך הסביבה.

<עירית בירן: זה בגדול.

<עירית בירן: דיברו איתנו על חצי מיליון, אנחנו מקווים ליותר - - -

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על 1.25.

<עירית בירן: זה ישמח אותנו מאוד.

<מירי כהן: מכל התקציב גם הפעילות הבין משרדית - - -

<עירית בירן: זה ישמח אותנו מאוד כי זה יאפשר להיכנס לעוד מגזרים.

<עירית בירן: כרגע התמקדנו בדוברי הערבית, כי ראינו שם מספרים מאוד גדולים ולא נכנסנו אל המגזר החרדי, אבל יש שם תכנית - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל צריך להסביר.

יפעת שאשא ביטון: אלה 1.25 שמביא משרד החינוך לתוך התכנית.

יפעת שאשא ביטון: לא שמשרד החינוך מקבל מתנה אלא זה החלק שלו, ההתגייסות שלו, זה מה שהיה בסיכום עם הרפרנטים ואנחנו נקפיד שזה יקרה.

<עירית בירן: צריך להגיע לשר ולמנכ"ל החדש, כי אנחנו לא יודעים על זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיע אל המנכ"ל החדש אישית, אם זה בשביל בטיחות ילדים.

<עירית בירן: שיהיה לנו בהצלחה.

<עירית בירן: אני בטוחה שניפגש בעוד שנה עם תוצאות הרבה יותר טובות.

יפעת שאשא ביטון: אמן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה.

<רחל איגר: מבחינתנו אנחנו חברים מתחילת הדרך.

<רחל איגר: השקענו הרבה בתחילת הדרך במיפוי של המצב במשרד וב-2014 הגשנו את התכנית שאני מציגה אותה כרגע.

<רחל איגר: מבחינתנו התקדמנו ובשנת 2016 בעזרת "בטרם" בסקר של אירועים חריגים, העלינו את זה, בזכות הסקר, לסדר עדיפות יותר גבוה.

<רחל איגר: לשנה הראשונה אנחנו מתכוונים, כשנקבל את הכסף, למנות גורם אחראי לנושא הזה במיוחד.

<רחל איגר: לא בטיחות מבנים אלא נושא של בטיחות ילדים, לקבוע תקן ושהוא יקבע מהידע שלו וגם נגייס ידע מבחוץ לגבי קביעת תקנים, מה צריך להיות בכל חדר של ילד, מה צריך להיות בכל מסגרת שבה נמצאים ילדים.

<רחל איגר: אני רוצה להדגיש שהתכנית שלנו מבחינתנו זה להתמקד במסגרות החוץ ביתיות, כיוון שהתכניות שיש לנו בקהילה הן בעצם בעבודה שלנו עם הרשויות המקומיות והשלטון המקומי, שאנחנו חושבים שזו עבודה מסוג אחר.

<רחל איגר: אנחנו חושבים שיש לנו אחריות למקצע את הנושא של בטיחות ילדים, בכל המסגרות של הילדים, כולל ילדים שסובלים מהתפתחות שכלית מעוכבת או נכויות כאלו ואחרות.

<רחל איגר: אנחנו רוצים לבנות כלי ממוחשב לאיסוף הנתונים, כדי שנדע הרבה יותר מהם הצרכים של המשרד ובהתאם לכך לקבוע נהלים, להשקיע בהדרכה והכשרה של גורמי הפיקוח ברמה המחוזית ושל הצוות הבכיר של המסגרות, להכשיר אותם על מנת שיהיו יותר נאמני בטיחות ואנחנו בונים על זה שאינשאללה, תהיה עוד שנה ואז - - -

יפעת שאשא ביטון: תהיה עוד שנה, רק יש לי שאלה, יש שם "בניית כלי לאיסוף נתונים", שאלה, יכול להיות שאני טועה, אבל רק כדי להבין, יהיה איסוף נתונים באמצעות משרד הבריאות ועכשיו אומרים גם במשרד הרווח, לא נכון שיהיה מנגנון אחד שאוסף את כל הנתונים, כדי שאנחנו לא נשלם פעם ועוד פעם?

<מירי כהן: אוספים את הנתונים ממקורות שונים, אבל בסופו של דבר

יפעת שאשא ביטון: בסוף מישהו אחד מרכז את הכול?

<מירי כהן: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: היה חשוב לי להבהיר את זה כדי שאנחנו נדע שזה מסונכרן.

<רחל איגר: צריך להגיד שמבחינת הנתונים שלנו אנחנו כבר 'עשינו על זה כוכבית', בעבודה בשנים הקודמות.

<רחל איגר: מבחינתנו ילד שנפצע במסגרת חוץ ביתית, אנחנו הרבה יותר מגיעים איתו לחדר מיון, יכול להיות שהרבה יותר מהר מאשר הורה לוקח ילד לחדר מיון וזה יכול לעשות הטיה של נתונים, ולכן חשוב לנו לבנות כלי שלנו כדי להבהיר.

<רחל איגר: דבר נוסף הוא שיש לנו חובת סודיות וגם על זה היה דיבור, איזה נתונים אנחנו יכולים להעביר למשרד הבריאות כי יש לנו חובת סודיות על הילדים שמטופלים אצלנו, אבל בסנכרון בינינו נמצא לזה את הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה למשרד הרווחה.

<חגי פורגס: שלום לכולם.

<חגי פורגס: אגף מעונות יום, משרד העבודה והרווחה.

<חגי פורגס: אנחנו רואים חשיבות רבה מאוד בשמירה על בטיחות הילדים ששוהים במסגרות שלנו, במעונות יום ומשפחתונים.

<חגי פורגס: אנחנו משקיעים בזה הרבה משאבים והרבה מחשבה, כדי לספק להם מסגרות איכותיות ובטוחות.

<חגי פורגס: אני אתמקד בשני רכיבים, כדי להראות איך אנחנו תופסים את הבטיחות, גם בהיבט הפיזי של הציוד והמבנים וגם בהיבט של התנהלות בטוחה במעון, שאני ארחיב עליה בהמשך.

<חגי פורגס: בהיבט של המבנים, כמובן שיש את ההתנהלות השוטפת והאינטנסיבית של הפיקוח על המעונות, על ליקויי בטיחות שאנחנו מוצאים ועל דרישות מהציוד ומהמבנים וכו', אני לא נכנס לזה עכשיו, אנחנו יצאנו למכרז חדש של חברות חיצוניות, שעוזרות לנו לבצע בקרה בטיחותית על המעון.

<חגי פורגס: המכרז החדש מאפשר לנו הרבה גמישות, מאפשר תהליך עבודה רצוף מול המעונות באמצעות החברות האלו.

<חגי פורגס: הכנסנו מחשוב של התהליכים של הפיקוח, זה מכרז שהוא טוב, אנחנו יוצאים איתו לדרך עכשיו.

<חגי פורגס: באופן כללי אנחנו כל הזמן עם אצבע על הדופק, עם רענון דרישות, יש לנו יועצים ויועצי בטיחות שאנחנו עובדים איתם, כדי לעדכן את הדרישות שלנו בהתאם לצרכים המשתנים וההתנהלות המשתנה במעון.

<חגי פורגס: זה היבט אחד של הפעילות.

<חגי פורגס: ההיבט השני זה התנהלות בטוחה במעון שזה הגורם האנושי, שמבחינתנו הוא לא פחות חשוב מהציוד ומהמבנה.

<חגי פורגס: שם אנחנו עושים הרבה פעילות.

<חגי פורגס: קודם כל אנחנו בעיצומה של תכנית הכשרה ארצית לצוות הארגונים המפעילים, שזה מנהלות המעון, המדריכות החינוכיות והמפקחות מטעם הארגונים, תכנית הכשרה של התנהלות בטוחה במעונות, שמסתיימת כבר עכשיו באפריל.

<חגי פורגס: לאור ההצלחה אנחנו מתכננים הרחבה של התכנית הזאת לכלל המטפלות במעונות היום, כ-2,000 מטפלות יש לנו ברחבי הארץ.

<חגי פורגס: התכנית הזאת תאפשר בעצם רצף של מודעות להתנהלות בטוחה במעון, מהמנהלת שעומדת בראש הפירמידה של המעון ועד אחרונת המטפלות שזו גם נגיעה ישירה לילדים.

<חגי פורגס: ארגון "בטרם" הוא ארגון שאנחנו עובדים אתו בהתקשרות שוטפת.

<חגי פורגס: הם עזרו לנו לבנות את ההכשרה הזאת.

<חגי פורגס: אנחנו עובדים עכשיו על בחינה והיערכות וגם על עלות תקציבית שכרגע היא משוערת מאוד.

<חגי פורגס: זה אומדן מאוד מאוד גס ואנחנו עוד לא בפרטים.

יפעת שאשא ביטון: מתי זה יתחיל, צפי להתחלה?

<חגי פורגס: זה עדיין בבנייה.

<חגי פורגס: אנחנו בהיבט של המשאבים הכספיים, זה גם משהו שאנחנו עוד לא בפרטים שלו, בינתיים אנחנו מגבשים את התכנית.

<חגי פורגס: אני לא יודע לתת צפי.

יפעת שאשא ביטון: שזה לא יישאר על הדף כתכנית.

<חגי פורגס: לא, ממש לא.

<חגי פורגס: אנחנו ממש על זה, ברגע שיהיו לנו המשאבים והתכניות אנחנו נתקדם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, נתעדכן בדיון הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שיהיו בשורות.

<חגי פורגס: אני גם מקווה.

<חגי פורגס: דבר אחרון, יש לנו תכנית פיילוט שנקראת "מסגרות תחילה" שהיא בכמה עשרות מעונות ברחבי הארץ.

<חגי פורגס: זו תכנית שהיא בשיתוף עם ג'וינט אשלים ובמקרה או שלא במקרה, יצא ש"בטרם" הם הגוף המפעיל של התכנית הזו אז יש שם ערך מוסף בהיבט הבטיחותי.

<חגי פורגס: שם עושים הכשרות לצוותים וגם למפקחים של האגף.

<חגי פורגס: על הדרך, יש שם איזושהי פעילות של גיבוש סטנדרט להתנהלות בטוחה במעון, שנראה מה נעשה איתו אחר כך, אם הוא יהיה איזשהו מגדלור שלאורו נלך, אבל זו פעילות שאנחנו עושים גם שם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת גם לכם, אנחנו מדברים על כסף נוסף שמגיע לטובת התכנית.

יפעת שאשא ביטון: אני מעריכה מאוד וזה חשוב לראות בפריסה רחבה את כל מה שנעשה ויחד עם זה לתכלל את כל היתר, אבל צריך לזכור שאנחנו מדברים גם על כסף חדש שייכנס כדי שנוכל לעבות את הפעילויות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים?

יפעת שאשא ביטון: רגע לפני כן, אורלי רצתה לומר מספר מלים ואז אנחנו ניתן למשרד המשפטים ומשרד החקלאות.

<מירי כהן: עוד לא סיימנו.

<מירי כהן: משרד התחבורה עכשיו, יש לנו עוד נציגים, בקצרה.

<מירי כהן: אנחנו לא יכולים לקפח אותם.

יפעת שאשא ביטון: לא רק שלא נקפח אותם, אנחנו גם צריכים אותם ונמשיך להציק להם עד שנסגור את הסיפור של התקינה של שכחת ילדים ברכבים פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: שיירשם גם זה בפרוטוקול, שיהיה.

<משה ויצמן: נתייחס גם לזה.

<משה ויצמן: המלחמה בתאונות דרכים היא מלחמה כוללת.

<משה ויצמן: רק לפני שנתיים קיימנו דיון בראשות שר התחבורה בוועדת הכלכלה סביב תאונות הדרכים, זו מלחמה אינסופית.

<משה ויצמן: המצגת בעיקרה עוסקת בהסעות ילדים.

<משה ויצמן: אני אתן את הדגשים העיקריים למה שנעשה בכיוון הזה.

<משה ויצמן: שני הסעיפים הראשונים עוסקים בנהג עצמו, דרך ההכשרה שלו כנהג שמסיע ילדים ובכלל מסיע וגם את האפשרות לפקח דרך קציני בטיחות, דרך תקנות, כך שיהיו לנו הכלים לראות מיהו נהג מועד ואיך לטפל.

<משה ויצמן: בתחום של הרכבים, אנחנו מדברים על חיוב של מערכות כדי שהרכב יהיה בטוח יותר.

<משה ויצמן: רכב שמסיע ילדים, ולא רק ילדים כמובן, אבל אני מדגיש פה את הנושא של הילדים, חייבנו מערכות של שמירת מרחק ואי סטייה מנתיב, הכוונה כמובן שהרכבים יהיו בטוחים.

<משה ויצמן: בנוסף הרחבנו את מעגל הפיקוח סביב רכבי הסעות ילדים.

<משה ויצמן: יש לנו ניידות שמבקרות רכבים בכבישים די בהפתעה.

<משה ויצמן: המיקוד שלנו לשנה הקרובה הוא החברה הבדואית, הערבית, החברה החרדית, כשאנחנו מכוונים לתחילת שנה, קייטנות וכן הלאה.

<משה ויצמן: מקום שמסיעים בו ילדים אנחנו רוצים להגיע אליהם ולבדוק אותם, לתת להם באחוזים יותר גבוהים את הבדיקה כדי לוודא שהרכב תקין להסעה.

<משה ויצמן: בנוסף, ב-2014 חייבנו סוג של מראות רק לרכבים שמסיעים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני ברשותך אעצור אותך גם כי אנחנו מאוד מאוד קצרים, חשוב לי לדעת מה אנחנו מוסיפים.

יפעת שאשא ביטון: נתַנו סקירה של הדברים האלה גם בדיון שהיה אצלי לפני שבוע, אם אני לא טועה, לפני שבוע, שבוע וחצי.

יפעת שאשא ביטון: מאוד חשוב לי לדעת מה אנחנו מוסיפים לתכנית ולא מה נעשה.

יפעת שאשא ביטון: הרי כל הרעיון הוא שאנחנו רוצים להביא משהו חדש, לתת איזה ערך מוסף לסיפור הזה.

<משה ויצמן: מה שאנחנו כרגע עוסקים בו הוא נושא של ילדים עם מוגבלויות, דרכי הסעה, יחד עם משרד החינוך.

<משה ויצמן: אני בחנתי בצורה עניינית איך מסיעים ילדים עם מוגבלויות - - -

יפעת שאשא ביטון: פשע.

<משה ויצמן: המצב לא טוב בלשון המעטה.

<משה ויצמן: אנחנו מתכוונים להוציא הנחיות איך להסיע, בחוברת מסודרת, אנחנו בשלבים אחרונים של הגיבוש שלה.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

<משה ויצמן: אני מניח שיהיו לזה משמעויות אדירות.

<משה ויצמן: בנוסף אנחנו מדברים על המערכת התראה למניעת שכחת ילדים.

<משה ויצמן: אחת, יש כבר תקנה מחייבת שב-1.4 נכנסת לתוקף לרכבי הסעות והנושא של הרכב הפרטי, את מכירה טוב ממני - - -

יפעת שאשא ביטון: קול קורא יצא?

<משה ויצמן: קול קורא בעבודה.

<משה ויצמן: יש תקציב.

<משה ויצמן: זה עניין בירוקרטי ואנחנו נצא עם הקול קורא.

<משה ויצמן: אנחנו מייחלים לחברות שיסכימו להרים את הכפפה, שיהיו בעלי תקן עם מערכת כזאת, כדי שנוכל להמשיך הלאה.

יפעת שאשא ביטון: כן, ביקשנו גם שיגמישו את התקנים כדי לאפשר לכמה שיותר חברות להשתתף, זה משהו שבאמת עלה בדיון הקודם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<יעקב וכטל: שלום, שמי יעקב, אני הממונה על התקינה במשרד הכלכלה.

<יעקב וכטל: אנחנו, במסגרת הפעילות השוטפת שלנו, משתתפים בתכנית לשיפור בטיחות הילדים, עם כל מה שקשור לנושא בטיחות בתקינה.

<יעקב וכטל: בשוטף וגם בשנה הבאה, אנחנו, למעשה, מגדירים את מעמד התקנים, האם התקן הוא מחייב או לא מחייב.

<יעקב וכטל: קובעים את משטר הבדיקות טרם ההתרה לשיווק של המוצרים ועושים פיקוח בשווקים על הימצאות מוצרים שעומדים בדרישות התקן המחייב.

<יעקב וכטל: לא כל כך לשם ניטור המוצרים, זה גם תורם אבל בייחוד לשם ההרתעה של העוסקים בכך, שיספקו מוצרים תקניים ובטוחים.

<יעקב וכטל: הנושא של תקינות ובטיחות של מתקני ילדים הוא בתוך ה-scope הזה של התקנים, מאוד חשוב הנושא הזה.

<יעקב וכטל: זה חוק במדינת ישראל ולא כל הרשויות נענות לחוק הזה, אבל גם כמובן, מוצרים שהם מוצרי ילדים, בהגדרה מוצרי ילדים וגם מוצרים שהם לא מוצרי ילדים אבל ילדים יכולים להיפגע מהם – גם שם נותנים את הדעת בנושא בטיחות ותקינה.

<יעקב וכטל: יש לנו שיתוף פעולה טוב מאוד עם "בטרם", אנחנו גם משתתפים בתקציב במאגר מידע על היפגעות ילדים בהיבטים האלה.

<יעקב וכטל: יש לנו שיתוף פעולה טוב עם המקבילים שלנו בעולם לצורך קבלת מידע בנושא הזה, על מנת ללמוד מהם וליישם גם בארץ.

<יעקב וכטל: לגבי השנה הבאה, אני חושב שהמשימה החשובה שלנו ששמנו לעצמנו לבנות בשנה הבאה, היא אתר של 'ריקולים' וצרכנות בטוחה.

<יעקב וכטל: יהיה אתר ואפשר להיכנס ולראות מוצרים שהם מוצרים מסוכנים, גם בארץ וגם בעולם, מהות הסכנה ואיך להימנע מהסכנה הזו וגם כמובן לדווח על סיכונים כאלה.

<יעקב וכטל: משהו נוסף שאנחנו עושים הוא שאנחנו בונים איזשהו מודל לניהול והערכת סיכונים, שיתמוך בקביעת משטר בדיקות וסדרי עדיפויות בפיקוח בשווקים.

<יעקב וכטל: אנחנו גם משתתפים בקמפיין בינלאומי שנערך על ידי מדינות ה-OECD.

<יעקב וכטל: בשנה שעברה זה היה על נושא וילונות והיפגעות מווילונות, השנה זה הולך להיות בנושא של היפגעות ילדים מהתהפכות רהיטים.

יפעת שאשא ביטון: סיוט.

<יעקב וכטל: אלה קמפיינים בינלאומיים שאחד מזין את השני ואנחנו כמובן משתתפים גם בהם.

יפעת שאשא ביטון: מצוין, מצוין.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<מירי כהן: אני רוצה רק להגיד מהם השלבים הבאים - - -

יפעת שאשא ביטון: במשפט, מירי, כי אנחנו אחרי הזמן ואני רוצה לאפשר פה עוד.

<מירי כהן: רק בקצרה.

<מירי כהן: כפי שראינו, המשרדים גיבשו את התכניות, אבל השלב הבא הוא גיבוש הוועדה, ועדת ההיגוי הבין משרדית של הגופים שנמצאים בתכנית כדי לקבוע את תכנית העבודה וגם את היישום והפיקוח והחלוקה התקציבית.

<מירי כהן: צריך לחלק את התקציבים גם בין המשרדים, גם בין הדברים שלא נופלים בתוך המשרדים, אלא כמו שראינו, דברים נוספים שאי אפשר לצבוע אותם וזה בדיוק תפקידה של ועדת ההיגוי, שאנחנו מכנסים אותה עם השותפים מהגופים, אבל אנחנו רואים כבר את ההירתמות של המשרדים.

<מירי כהן: הם יודעים את החשיבות ומכאן המטרה שלנו, אז תודה והאמונה שבאמת הדברים יכולים להתבצע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מירי, תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני, כמובן, אעקוב, גם במסגרת הוועדה לזכויות הילד, אבל כמו שאתם מתארים לעצמכם, אני ארצה להגיע גם לוועדות המקצועיות כדי לראות שהדברים קורים ושזה לא נשאר רק תכנית פתוחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: אורלי, אחר כך יפעת, אחר כך משרד החקלאות והמועצה לשלום הילד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אורלי סילבינגר: אני רוצה רק במשפט אחד לומר על שותפות מאוד חשובה שלא עלתה היום על השולחן וחייבים לציין אותה.

<אורלי סילבינגר: שני גורמים שעובדים לצד הילדים הם משרד החקלאות, שמלבד משרד הבריאות שם תקציב של מיליון וחצי שקל בשנה הזו בלבד ובמשך שלוש השנים האחרונות מוביל תהליך מאוד משמעותי.

<אורלי סילבינגר: נמצאים פה הנציגים וזו באמת הזדמנות לומר להם תודה ענקית.

<אורלי סילבינגר: בזכות הפרויקט הזה, פעם ראשונה השנה, ראשי רשויות התייצבו פעם ראשונה ואמרו, "אנחנו לוקחים אחריות".

<אורלי סילבינגר: תודה על המהלך הזה.

<אורלי סילבינגר: אנחנו עובדים יחד עם משרד החקלאות מכיוון שהפרויקט הזה מסתיים השנה ואנחנו מאוד מקווים שיחד איתם נוכל לקדם מהלך המשכי שהוא קריטי.

<אורלי סילבינגר: אתם עושים, יריב, עבודת קודש ותודה על כך.

<אורלי סילבינגר: גורם נוסף שמתייצב מחדש למהלך בחודשים האחרונים הוא הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים עם ההנהגה החדשה שם והצוות המקצועי.

<אורלי סילבינגר: למרות שהם לא חלק אינטגרלי מהמהלך, אנחנו רואים בהם חלק אינטגרלי ביחד עם משרד הבריאות, נפעל לשילוב.

<אורלי סילבינגר: היה חשוב לי להגיד.

<מירי כהן: אני חייבת להבהיר, כולם שותפים.

<מירי כהן: אנחנו רוצים את כל השותפויות של כולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגייס גם את מי שעוד לא, אל תדאגי, אנחנו רק בתחילת הדרך.

יפעת שאשא ביטון: את משרד החקלאות שמרתי כדובדבן שבקצפת כי אולי הוא ייתן לנו בשורה, אז אנחנו נשמע את משרד המשפטים ואחרי כן את משרד החקלאות.

<יפעת רווה: שני משפטים.

<יפעת רווה: אני קודם כל רוצה לברך את ארגון "בטרם" על העבודה הנפלאה שלו.

<יפעת רווה: זו מבחינתי דוגמה ומופת לפרויקט שנעשה נכון, שהוא מבוסס נתונים.

<יפעת רווה: לא על אינטואיציות אלא על בדיקות ועל סקרים עם תכנון מול משרדי הממשלה, זה מדהים.

<יפעת רווה: אני גיליתי את היישום מעבר לעבודה ואני אגיד איזו מילה אישית, שגיליתי את היישום בנושא של החינוך כשהילדים שלי חזרו הביתה עם חוברות שנועדו לנושא הזה והמשימה שלי הייתה, יחד איתם, לעבור מחדר לחדר ולראות מה מסוכן ואני חושבת שאין משהו כמו זה.

<יפעת רווה: אני באה מהתחום הפלילי ושום דבר שנעשה בדיעבד לא ישווה לעבודה כזו.

<יפעת רווה: מבחינתנו, אנחנו מעורבים, מטבע הדברים, בעיקר בנושאים שדורשים חקיקה של תעבורה, אבל התכנית הזו היא הרבה הרבה מעבר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא רק תעבורה, אתם שותפים גם בהרבה מאוד חקיקה שקשורה בהגנה על הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו עוד דרך לעשות אבל אתם מאוד שם.

<יפעת רווה: בתחומים אחרים, אני כרגע באתי מעניינים של תעבורה, אבל כמובן בכל תחום שבו צריך ובאמת אני מברכת על הדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יפעת.

יפעת שאשא ביטון: כן, משרד החקלאות.

<יריב מן: אנחנו בדרך כלל כל הזמן צריכים להדוף, בגלל שיש פערים אמיתיים באוכלוסייה הבדואית בנגב לבין כלל האוכלוסייה הישראלית, אז בדרך כלל אנחנו צריכים להדוף ביקורות, זה חלק מהתפקיד שלנו.

<יריב מן: אנחנו כבר שלוש שנים תומכים, עושים איזושהי תכנית למניעת היפגעות והגברת הבטיחות בקרב ילדים.

<יריב מן: התחלנו בשלוש רשויות מקומיות והיום אנחנו מכסים כבר כמעט את כולן, תשע רשויות מקומיות, שחלקן בדרום, רק בנגב.

<יריב מן: זה המנדט שלנו לפחות.

<יריב מן: שוב אני אומר וזה דבר שחשוב לי, אני לא מותח בזה ביקורת על משרדים אחרים, לנו אין יתרון יחסי בנושא הזה.

<יריב מן: כלומר, אנחנו גוף שהוא אינטגרטור, שהוא הוביל את החלטת הממשלה, שהייתה עכשיו, של 3 המיליארד, שהיא בעיקר בהיבטים של חינוך ופיתוח כלכלי חברתי וחיזוק רשויות מקומיות, אבל הנושא הזה, אין לנו נגיעה מקצועית פה, זולת ההבנה שבעצם ההיפגעות בחברה הבדואית היא הגבוהה ביותר לעומת שאר האוכלוסיות.

<יריב מן: בסוף צריך לתת לדברים האלה פתרון ממלכתי.

<יריב מן: הבדואים הם חלק ממדינת ישראל, כלומר אם אנחנו יודעים ששם אחוזי ההיפגעות הם יותר גדולים צריך שם למקד - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע , משרד החקלאות זה לא פתרון ממלכתי?

<יריב מן: כן, שוב, אנחנו גירדנו תקציבים, שזה בכלל לא המנדט שלנו, אבל הבאנו מדברים אחרים במיוחד לדבר הזה כי ראינו את החשיבות.

<יריב מן: בהחלטת הממשלה החדשה שלנו הקצינו 10 מיליון שקלים למשרד הבריאות.

<יריב מן: אנחנו אומרים למשרדים, משרד החינוך, אגב, הרבה הולך לבינוי, אבל סכום שקרוב ל-500 מיליון לכמה שנים, אם אתם חושבים שזה הנושא החשוב, אדרבא, בואו, תשקיעו בזה.

<יריב מן: אנחנו בעד שהמשרדים יעשו מה שבעיניהם נחשב נכון ומקצועי ואם יש אחוזי היפגעות גדלים בחברה הבדואית אז צריך להשקיע בזה.

<יריב מן: אותו הדבר מירי יכולה לספר שאנחנו עוזרים להם להגביר את הפריסה של שירותי מגן דוד אדום.

<יריב מן: למה אנחנו עושים את זה?

<יריב מן: האם זה התפקיד שלנו?

<יריב מן: לא, אבל אנחנו חושבים שזה דבר חשוב.

<יריב מן: אני חושב שאנחנו צריכים, בסוף היום, אני בעוד חמש שנים בכלל לא רוצה להיות בתפקיד שלי, אני רוצה שהמשרדים יתייחסו לאוכלוסייה הזו כאילו היא חלק אינטגרלי מאוכלוסיית המדינה, לא צריך אגף מיוחד שיטפל בה.

<יריב מן: לא צריך לעשות איגום משאבים במיוחד כדי לעשות את זה ועדיין אנחנו נתקלים, בחלק מהתחומים, במצבים שצריך להסביר, צריך לעורר את הצורך, צריך להגיד למה צריך לתת את השרות הזה גם ליישובי הבדואים בנגב.

<יריב מן: את הדבר הזה צריך להתחיל ולצמצם.

יפעת שאשא ביטון: טוב, את זה לא שמעת כאן, להיפך, שמענו התייחסות מכל המשרדים לאוכלוסייה הייחודית.

יפעת שאשא ביטון: יש פה כסף חדש ששם האוצר לטובת התכנית כדי שאם יהיה צריך לעבות גם שם אז נעשה, אבל עדיין, אני חושבת שההתגייסות שלכם והנוכחות שלכם והמשך הפעילות שלכם מאוד מאוד חשובים.

<יריב מן: ברשותך, חברת הכנסת, אני אגיד משהו קטן.

<יריב מן: אמרה גלית נכון, אנחנו עבדנו עד עכשיו עם "בטרם" בשלוש השנים האחרונות ואני מלא הערכה לפעילות שלהם ואני אומר לך כפקיד, אני כל יום או יומיים מקבל מהם את העדכונים של מספר הילדים שנפצעים, ולצערנו נפצעים הרבה, וזה לא משאיר אותנו אדישים.

<יריב מן: אנחנו, כחלק מהחלטת הממשלה הזאת, שנעשתה בשיתוף עם משרד האוצר, החלטנו לבזר, וזה לא קורה הרבה פעמים בממשלה, לבזר את העוצמה הממשלתית, כלומר את הכוח אל הרשויות המקומיות הבדואיות.

<יריב מן: אחד המוצרים המוניציפליים שאנחנו מגדירים להם הוא שאנחנו מבקשים שאתם, אתה, ראש הרשות המקומית, תשקיע במניעת תאונות.

<יריב מן: כלומר, יש פה ארגון שכבר עובד, יש פה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, גם אבל אנחנו יודעים שיש גם מצוקות כלכליות.

יפעת שאשא ביטון: בוא נגיד שאני לא רוצה - - -

<יריב מן: אנחנו מעבירים על תקציב, זה כל העניין.

<יריב מן: הם יוכלו לבחור אותו, יהיה להם סל מוצרים מוניציפליים.

<יריב מן: אחד המוצרים יהיה

יפעת שאשא ביטון: מצוין, רק שיהיה פיקוח.

<יריב מן: בדיוק.

<יריב מן: בטיחות, גם ברמה הפיזית וגם ברמה התודעתית.

<יריב מן: כי זה הרבה מאוד, במיוחד בקבוצת האוכלוסייה הזאת, צריך הרבה מאוד הסברה, הרבה מאוד עבודה עם ההורים, זה חלק משינוי של היבטים ברמת ההתנהלות בקרב האוכלוסייה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לראות בזה בשורה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות עדיין איתנו, נכון?

<יריב מן: כן.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ללמוד מהתשובות האלו, חד משמעיות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: יש ישיבת סיעה, אני בדיליי היסטרי, אבל אי אפשר לסיים בלי מילה מגלית, אז המועצה לשלום הילד, גלית, ואני מסכמת.

<ורד וינדמן: אני אהיה מאוד קצרה.

<ורד וינדמן: קודם כל ברכות חמות לארגון "בטרם", ארגון יוצא מהכלל, מקצועיות שצריך להשתאות למראיה.

<ורד וינדמן: הביאו את התכנית הזאת, הביאו אותה לכדי החלטה, הביאו לכך שיהיה מימון לזה ואני בטוחה שתביאו את זה לשלב היישום.

<ורד וינדמן: אם כל מה שהוצג כאן על ידי המשרדים השונים יבוא לידי יישום, אין לי ספק שיהיה פה שינוי אמיתי.

<ורד וינדמן: הערכה עמוקה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שהוכיחה שליחות ציבורית אמיתית והייתה שגרירה של ילדי ישראל והביאה את הדברים, אחרי שנים ארוכות שהדברים נגררים, והביאה אותם לידי מעשה.

<ורד וינדמן: אני חושבת שיש כאן מודל שצריך לשמור להקשרים אחרים שקשורים לילדים, על איך עבודה משותפת של משרדי ממשלה יכולה להביא לפתרון של בעיות לאומיות, איך שותפות בין המגזר השלישי לבין משרדי ממשלה יכולה להביא לשינוי לאומי ואיך גם, והכוונה היא לנועה, האזרח, האזרחית, אימא יכולה בעצמה לרתום את הסיפור האישי שלה לכדי שינוי, ואני חושבת שאנחנו יכולים ללמוד מזה לנושאים רבים אחרים שקשורים לילדים.

<ורד וינדמן: אני אומרת ל"בטרם" ולאחרים, שאנחנו, בנושאים שאנחנו עוסקים בהם לעומק כמו הנושא של מעונות יום והנושא של בטיחות במעונות יום, אנחנו נשמח להעמיד לרשותכם את כל הידע והניסיון שצברנו.

<ורד וינדמן: דבר אחרון לעניין עצמו, מדובר הרבה על מודעות של הורים והסברה להורים שהיא משמעותית מאוד, לגבי מה שיכול לקרות בשבריר של שנייה.

<ורד וינדמן: הנושאים של ההסברה הם דרמטיים, אבל יש נושאים שאי אפשר לבוא בטענות להורים ולהגיד להם, "למה שלחתם את הילדים לשחק בחוץ כשאין מדרכה", אם מישהו לא סלל מדרכה ו"למה נתתם לילדים להיות יותר מדי זמן בשמש במגרש משחקים כשאין הצללה של מגרש המשחקים?

<ורד וינדמן: " הרבה מהנושאים האלה צריכים לבוא לידי הסדרה בתשתיות.

<ורד וינדמן: אני בטוחה שזה יהיה חלק מהעניין.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט, תשתיות וחקיקה, כן, יש לנו עוד הרבה הרבה לעשות, גם מעבר למסגרת שהצגנו כאן היום, אני מסכימה לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ורד, גם על השותפות שלכם לאורך כל הדרך, תמיד.

יפעת שאשא ביטון: גלית, יש לך את הכבוד לסיים לסכם את הדיון.

<גלית גלעד: האמת שזה ממש מרגש, אני לפני פחות מחמש שנים קיבלתי מטלה על הכתפיים שלי מעופר נאמן ואורלי סילבינגר שאמרו לי, "גלית, בואו, תצטרפי אלינו, תביאי את הלא ייאמן".

<גלית גלעד: בחמש השנים האלה ארגון "בטרם" עבר סערות רבות ואז את נכנָסת לתמונה.

<גלית גלעד: אני מגיל 21 בכנסת, הייתי עוזרת פרלמנטרית פה כשהייתי ינוקא ולא נפגשתי בדמות כמוך.

<גלית גלעד: לימדת אותי משהו אחר.

<גלית גלעד: כולם צריכים לדעת שאני רשומה אצלה בנייד כ"גלית פראנויה", אני אף פעם לא נרגע, אבל אני מוכנה להירגע היום.

<גלית גלעד: מחר אני כבר אלחץ שוב.

<גלית גלעד: אני רוצה להגיד לכולכם פה תודה רבה, זה לא מובן מאליו.

<גלית גלעד: לכל אורך הדרך, כל הישיבות שקיימנו, גם לפני שנכנסת לתמונה, אף אחד מכל היושבים פה לא פספס ישיבה אחת.

<גלית גלעד: אני זוכרת אותך, רות, מבקשת פטור של חצי שעה בגלל שיש ישיבה בתל אביב והישיבה שלנו בירושלים.

<גלית גלעד: זה לא מובן מאליו.

<גלית גלעד: הרבה חברי כנסת הסתכלו עלי ואמרו לי, "לא יכול להיות, זה לא יכול להיות", אז זה יכול להיות וזה יקרה.

<גלית גלעד: אבל מה שאני מבקשת, אני מבקשת שנצא מפה ונבין שיש לנו עכשיו את העבודה עצמה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו זה מתחיל.

<גלית גלעד: עכשיו זה מתחיל ויש עוד המון המון בעיות בדרך.

<גלית גלעד: מה שאני עוד מבקשת פה, ארגון "בטרם" חייב להיות בתוך התכנית הזו.

<גלית גלעד: לארגון "בטרם" יש את כל הניסיון.

<גלית גלעד: תאמינו לי, אנחנו רוצים לעבור לקשישים, תאמינו לי, אבל בינתיים - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לנו הרבה מה לעשות עם הילדים, אתם תחכו בסבלנות.

<גלית גלעד: אנחנו רוצים להיות בתוך הדבר הזה, יש לנו הרבה מה לתרום.

<גלית גלעד: אנחנו מדברים על 14 מיליון, רן, אבל אלה 18 מיליון, אל תשכחו שארגון "בטרם" מביא עוד כסף מבחוץ לנושא הזה ואנחנו עובדים ימים כלילות, העמותה עובדת ימים כלילות, אנחנו נמשיך לעבוד, עד שאנחנו נתחיל לראות שאנחנו מגיעים למקום טוב, למקום עם הורים שמחים.

<גלית גלעד: ותודה לך, נועה, ותודה לכל ההורים שמלווים אותנו.

<גלית גלעד: שיהיה לנו הצלחה.

יפעת שאשא ביטון: שתי מסקנות מהסיכום שלך.

יפעת שאשא ביטון: האחת, שאני מבינה למה 'הניקוצים' בלילה, זה כי אמרתם להם "לא יאומן" אז אני הייתי צריכה לסבול את הלא ייאמן.

יפעת שאשא ביטון: והאמירה שלך שעוד יהיו הרבה אתגרים בדרך, אז אני מבינה שיהיו עוד הרבה שיחות טלפון בלילה.

<גלית גלעד: נכון.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אנחנו נתמודד.

יפעת שאשא ביטון: גלית, תודה ענקית על הכול.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אם לא הייתם מביאים את זה ככה בפניי, עם כל המשמעות, אז אני לא יודעת כמה הייתי מתאבדת על זה, אבל בזכות ההתמדה שלכם הבנתי שזה אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: מסתבר שהבנתי והאמנתי עוד לפני שאת האמנת שזה יקרה, אבל הנה, אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: והאמירה היא חד משמעית, אנחנו רק מתחילים את העבודה וזה יהיה סיכום הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: המלצה אחת, באף דיון לא הייתה לנו המלצה אחת, אז הנה, עכשיו זה יהיה, יישום התכנית הלאומית לבטיחות ילדים וגיוס שותפים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: עם זה אנחנו יוצאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק עכשיו מתחילים את הדרך ואני רוצה לאחל לכולנו בהצלחה רבה, כי הבטיחות של הילדים בידיים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: שנצליח.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכל השותפים.