הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 141, 2017-03-20 11:00

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא מסרים סמויים בתכניות טלוויזיה לפעוטות ולילדים בגיל הרך.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה הוא למעשה דיון המשך למספר דיונים שקיימנו בעבר בנוגע לתכנים שמשודרים בתכניות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: משם הגענו גם לסיווג התכניות והתאמה לגילאים נוכח המציאות שמשתנה.

יפעת שאשא ביטון: האם הגילאים שהוגדרו כמתאימים לאותן תכניות מתאימים גם היום?

יפעת שאשא ביטון: האם הסיווג לשלוש רמות גיל הוא נכון או שצריך להרחיב את זה לארבע רמות גיל?

יפעת שאשא ביטון: קראתי, כמובן, את ההמלצות שלכם ואני לגמרי מסכימה, יכולה לחתום על כל מילה שנכתבה שם.

<יפעת בן חי שגב: אם כך, גבירתי יושבת הראש, כדאי לפנות לשר התקשורת ולהצביע על הדחיפות של הנושא.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט.

<יפעת בן חי שגב: אני יודעת שזה נמצא כרגע על שולחנה של הרשות השנייה מפני שבעצם תקנות סיווג וסינון חלות על כל המדיה בישראל ולא רק על הגזרה שלנו, אבל יש דחיפות אקוטית ממש בעדכון התקנות וזה מאוד יסייע עם תהיה פנייה של הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: תהיה בהחלט, כחלק מן ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נוציא פנייה מהוועדה גם לשר התקשורת הנוכחי ומאידך אנחנו גם נקדם את זה באמצעות פגישות עבודה.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שיש כאן דחיפות, זה גם נושא שאנחנו העלינו אותו כבר בשנה שחלפה וככל שעובר הזמן זה רק הופך להיות דחוף יותר ויותר.

יפעת שאשא ביטון: מה גם שהדברים ממשיכים להשתנות והם דינמיים, כך שאנחנו בהחלט צריכים להיקרא לזה בצו השעה.

יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי במסגרת מחקרי הכנסת לקיים מחקר מעמיק שיבחן את התכנים והמסרים שמועברים בתכניות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: לנו הם הרבה פעמים נראים מאוד מאוד תמימים, אבל אולי מי שמגיע מעולם החינוך, או עם עין קצת יותר מעמיקה, אנחנו מזהים שיש הרבה דברים שעל פניו הם תמימים, אבל מתחת לפני השטח יש בהם מסרים סמויים שעוברים לילדים שלנו והם בהחלט לא המסרים שהיינו רוצים להעביר להם.

יפעת שאשא ביטון: גם בהקשרים מיניים, גם בהקשרים של דימוי גוף, גם בהקשרים מגדריים, חברתיים וכו'.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהם מאוד מאוד בולטים ככל ששמים לב אליהם.

יפעת שאשא ביטון: הכי חמור בעיניי זה שהמסרים הסמויים הם לרוב לא משהו שהילדים יכולים להתנגד לו והם סופגים אותם בצורה שהיא בלתי מבוקרת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חיכינו לחוקרות שמסיימות את המחקר מטעם הכנסת, חוקרות וחוקר, נכון?

יפעת שאשא ביטון: מתן גם איתנו כאן ואתם תציגו את המסגרת של המחקר, בעיקר את המתודולוגיה ואם יהיו דברים שנרצה להתייחס להוסיף או לפתוח לדיון אז אנחנו נעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך נשמע את המועצה לשידורי כבלים ולוויין כי הם בהחלט הפכו לשותפים.

יפעת שאשא ביטון: הם היו מלכתחילה שותפים טבעיים, אבל גם בצעדים שהם קיימו באופן עצמאי בתקופה האחרונה הם הפכו להיות יותר שותפים שלנו גם למהלך הזה.

יפעת שאשא ביטון: מי מכם רוצה להתחיל?

יפעת שאשא ביטון: ד"ר טלי תאני הררי, בבקשה.

<טלי תאני הררי: שלום, אנחנו ממש מתנצלים על העיכוב ואנחנו מודים על ההזדמנות לקחת חלק בפעילות של הוועדה ובעיקר במחקר החשוב הזה, בעינינו.

<טלי תאני הררי: כיוון שהמחקר התחיל רק בינואר אנחנו נציג פה את השלב שבו אנחנו נמצאים, את המתודולוגיה, את הכיוון המחקרי שלנו, את הרציונל המחקרי.

<טלי תאני הררי: לקראת סוף המושב הזה של הכנסת אנחנו נתכנס שוב ונציג את הממצאים של המחקר.

<טלי תאני הררי: רק כדי להכניס את המחקר שלנו לקונטקסט אז מה שאנחנו יודעים להגיד הוא שהטלוויזיה היא עדיין מוקד מאוד מאוד חשוב בעולם של הילדים, מה שכמובן הופך את הניתוח של התכנים שאליהם הילדים חשופים למאוד אקוטי וחשוב.

<טלי תאני הררי: הטלוויזיה בכלל והדמויות הטלוויזיוניות בפרט מהוות סוכנים חברתיים מאוד מאוד חשובים ובעצם זו הסיבה למחקר הזה.

<טלי תאני הררי: אנחנו עורכים את המחקר הזה תוך שימוש בשיטת מחקר איכותנית שהיא ייחודית.

<טלי תאני הררי: נעשו הרבה מחקרים בעולם, מעט בארץ, רובם בגישה כמותנית שהיא טובה אבל כדי להיכנס לעומק וכפי שאת קראת לזה, למצוא מסרים גלויים וסמויים, אנחנו נוקטים בשיטה שהיא איכותנית ומנסים להציף על פני השטח דברים שאולי בשיטה כמותית פחות אפשר - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרשים פה לניתוח תוכן בצורה יותר מעמיקה.

<טלי תאני הררי: בדיוק, אז הרקע המחקרי למחקר שלנו ובעיקר לנושאים שאנחנו חוקרים כבר, זה הנושא של ייצוגים מגדריים.

<טלי תאני הררי: זה כבר נחקר בעולם במספר מחקרים ולרוב מוצאים שבנים מיוצגים כחזקים ופעילים ואקטיביים לעומת הבנות, שהן הרבה יותר פסיביות ובהקשרים ביתיים, בהקשרים של תפקידים יותר מסורתיים, אבל יש מעט מקרים שבהם יש את הנושא של girl power.

<טלי תאני הררי: זאת אומרת, כן מתחילים לראות איזשהם ייצוגים קצת שונים של בנות בתקשורת.

<טלי תאני הררי: הנושא של ייצוגים אתניים גם מעניין אותנו במחקר שלנו ואנחנו כן מסתכלים על סטריאוטיפים אל מול רב תרבותיות ומגוון.

<טלי תאני הררי: בעולם רואים שיש ניסיון בשנים האחרונות כן להביא מגוון של דמויות אבל תוך שימוש בסטריאוטיפים.

<טלי תאני הררי: זאת אומרת, עדיין נוקטים בגישה מאוד שמרנית.

<טלי תאני הררי: ספורט ובריאות, האלמנטים האלה נכנסו בצורה הרבה יותר משמעותית לתכניות בעולם, זה עוד דבר שאנחנו נבדוק אצלנו באופן יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: אם אני מתייחסת רגע לייצוגים המגדריים ואגב, הסיפור של girl power הוא לא חדש, מכירים את זה מוונדר וומן וכל האחרים, העניין הוא שזה תמיד משהו שהוא מאוד ייחודי לאשה מסוימת, אבל חשוב לראות, כשמציגים את הנשים בסך הכול, בסביבות הטבעיות ולא באותה דמות חריגה, איך זה מופיע שם.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת את התשובה, אבל שווה להגדיר את זה מדעית.

יפעת שאשא ביטון: מאוד חשוב לי, אנחנו רואים פה התייחסות למחקרים מ-2007 ובחלק מהמקרים גם לפני כן, זה חשוב ונכון ויכול לעזור לנו באיזושהי ראייה של תהליכים שקורים.

יפעת שאשא ביטון: מאוד יהיה חשוב לי לראות שינויים בדמויות, איך הן הוצגו פעם ואיך הן מוצגות היום, מודל היופי פעם ומודל היופי היום, להראות איך חברתית אנחנו בונים את זה.

<טלי תאני הררי: זו הסיבה לרקע המחקרי, כדי להכניס את זה לקונטקסט של המחקר שלנו.

<טלי תאני הררי: בהקשר של מסרים וערכים שהם עוד נושא שחשוב במחקר שלנו, אנחנו רואים מסרים כמו חברות, שיתוף פעולה, קבלת האחר ואנחנו רואים, גם כשעשו מחקרים שבדקו את ההפקה, את בעלי התפקידים השונים בתוך תכניות הילדים, אנחנו רואים שהנושאים האלה חשובים להם, שוויון, מגדר, גיוון וכיוצא בזה.

<טלי תאני הררי: אנחנו נראה איך זה בא לידי ביטוי גם בתכניות שהילדים שלנו היום צופים בהן.

<קריאה: אם זה בא לידי ביטוי.

<טלי תאני הררי: כמובן.

<טלי תאני הררי: בהקשר של מחקרים בישראל יש מעט מאוד מחקרים על תכנים לילדים בישראל.

<טלי תאני הררי: בהקשר של אלימות, אמרת 2007 אז זה מחזיר אותנו עוד יותר אחורה ומראה שיש לא מעט אלימות בתכניות טלוויזיה, אגב, פחות מאשר בתכניות המיובאות.

<טלי תאני הררי: זה מה שמצא המחקר של תדהר .

<טלי תאני הררי: ייצוגי מגדר ומשפחה, עוד פעם, בהקשר של זה שבנים מופיעים יותר מבנות, משפחה כמעט ולא מיוצגת.

<טלי תאני הררי: אלה הדברים העיקריים שעולים מהמחקר הזה.

<טלי תאני הררי: במסרים חינוכיים לא היה ניתוח תוכן אלא יותר הקשר של שיח, שזה מוביל לשיח של הילדים, המסרים האלה שנחשפים אליהם בטלוויזיה.

<טלי תאני הררי: זה כך מאוד בגדול.

<טלי תאני הררי: כתוצאה מהרקע הזה ובעיקר לאור הצרכים של הוועדה, הגדרנו שלושה תחומים שבתוכם יש הרבה מאוד תתי תחומים שאותם אנחנו בודקים במחקר הזה.

<טלי תאני הררי: התחום הראשון, לא בחשיבות כי כל התחומים הם חשובים, הוא מסרים חברתיים, כשאנחנו מתייחסים לנורמות, לערכים, להתנהגויות, גם פרו חברתיות וגם אנטי חברתיות, יחסים עם האחר.

<טלי תאני הררי: יש פה הרבה מאוד דברים שאנחנו בודקים, מסרים מגדריים, התפקידים והקשרים הבינאישיים, הנושא של מיניות, החפצה וגם פה הרשימה היא רק חלקית.

<טלי תאני הררי: הנושא של דימוי גוף, שהוא מאוד מאוד חשוב, אנחנו יודעים את החשיבות שלו.

<טלי תאני הררי: הנושא של דימוי הגוף של הילדים, אנחנו יודעים את הקשר בין הדברים וזה לראות את ייצוגי הגוף והאידיאלים, כמו שאמרת קודם, של הדמויות שמופיעות.

<טלי תאני הררי: את כל זה, בסופו של דבר, אנחנו נכניס לקונטקסט של הגיל.

<טלי תאני הררי: כל ערוץ מגדיר גילאים שאליהם הוא פונה בצורה די ברורה.

<טלי תאני הררי: אנחנו נרצה לראות האם התכנים האלה מתאימים לאותה קבוצת גיל.

<טלי תאני הררי: זו השאלה הכי מעניינת בסופו של דבר וזה בסופו של דבר יהיה התוצר של המחקר.

<טלי תאני הררי: קצת על השיטה של המחקר, ד"ר קרן צור אייל.

<קרן צור איל: עברנו על כל הערוצים שמוצעים לילדים ולבני נוער בישראל, בחרנו את הערוצים שפונים אל הגיל הרך, מה שמוגדר לפני בית ספר.

<קרן צור איל: יש לנו שני ערוצים שפונים לקטנטנים ממש, מכמה חודשים ועד סביבות גיל שנתיים, שזה בייבי ולולי, מרבית הערוצים האחרים מוגדרים פחות או יותר לגילאים של טרום בית הספר, שנתיים שלוש עד גיל שש, שבע, שמונה פחות או יותר.

<קרן צור איל: אלה הערוצים שאנחנו מנתחים.

<קרן צור איל: בחרנו שמונה שעות שידור מתוך הערוצים הללו, כאשר הצגנו גם את שעות אחר הצהרים, בין ארבע לשבע וגם את שבת בבוקר, בין שמונה לעשר, שהן שעות שילדים צופים בהן הרבה.

<קרן צור איל: בסך הכול 64 שעות שידור.

<קרן צור איל: זה הרבה מאוד תכנים, לא מתייחסים רק לתכניות אלא גם לקטעי המעבר.

<קרן צור איל: הילדים בגילאים שנתיים שלוש בוודאי לא מבחינים בין קטעי המעבר לבין תכנים, אז אנחנו מסתכלים על כל המכלול של התכנים שמועבר להם, כולל השירים והפרומואים והתכנים שמופיעים בדרך.

<קרן צור איל: זה המדגם שלנו בסך הכול.

<קרן צור איל: דָגַמנו לאורך כל חודש ינואר, לכל אורך החודש.

<קרן צור איל: אנחנו דגמנו באופן אקראי מערוצי הטלוויזיה את הייצוג של השעות ואלו השעות שאנחנו מנתחים במחקר שלנו.

<קרן צור איל: יש פה שמונה ערוצי טלוויזיה שמיוצגים.

<מתן אהרוני: כמו שכבר נאמר פה, כדי לבחון מסרים סמויים ומסרים גלויים, שיטת המחקר המתאימה היא מחקר איכותני.

<מתן אהרוני: מחקר איכותני, יש איתו בעיה אחת שדיברנו עליה, שבדרך כלל מחקר איכותני עוסק במקרי בוחן מאוד מצומצמים ואנחנו פה בחרנו, במיוחד כדי לבחון, קורפוס מאוד גדול של תכנים, מדגם די גדול.

<מתן אהרוני: אנחנו נשתמש בשלוש שיטות מחקר איכותניות.

<מתן אהרוני: השיטה הראשונה שתעזור לנו שבעצם נוצרה כדי להתגבר על המון נתונים ולבחון אותם איכותנית זו שיטה שנקראת תיאוריה מוגנת בנתונים.

<מתן אהרוני: זו שיטה שהתחילה מאנתרופולוגיה, היא נקראה תיאוריה מוגנת בשדה והמירו אותה חוקרים איכותניים שרצו להתעסק בתוכן עצמו והפכו אותה לשיטה שנקראת תיאוריה מוגנת בנתונים.

<מתן אהרוני: השיטה הזו פועלת בשלושה שלבים.

<מתן אהרוני: השלב הראשון זה שלב שבו מסתכלים בכל התכנים ומנסים למצוא קטגוריות.

<מתן אהרוני: קטגוריות הן בעצם כותרות או תמות או נושאים שעולים מתוך התכנים.

<מתן אהרוני: בהתחלה, מה שעושים הוא שמייצרים איזה ענן של קטגוריות.

<מתן אהרוני: הרעיון של השיטה הזו הוא שאם יש דפוסים חוזרים, דברים שחוזרים על עצמם, כנראה שיש בהם משהו משמעותי ואלו קטגוריות.

<מתן אהרוני: בהתחלה אנחנו עושים ענן של קטגוריות ומנסים לראות מה קורה בתכנים.

<מתן אהרוני: השלב השני אחרי הקטגוריות האלה זה כבר שלב שבו צריך לסדר את הקטגוריות.

<מתן אהרוני: הסידור של הקטגוריות הוא סידור, מה שמנסים לייצר זה ממש תרשים זרימה.

<מתן אהרוני: תרשים זרימה שבו יש קטגוריות על, קטגוריות גרעין, קטגוריות משניות ומה שמתלווה אליהן.

<מתן אהרוני: את כל זה עושים אחרי שכל פעם בתהליך הזה מזככים תבחינים, רואים מה מתאים ומה לא מתאים, מעצבים את הקטגוריות בצורה קצת יותר נכונה, קטגוריות שהן קשורות אחת לשנייה, מצמצמים אותן והופכים אותן, כך מזככים אותן לתרשים זרימה.

<מתן אהרוני: השלב השלישי, כאמור, הוא השלב שבו מציגים היררכיה בין קטגוריות ומוצאים קטיגוריית גרעין.

<מתן אהרוני: קטיגוריית גרעין אחת או יותר זו קטגוריה היא בראש ההיררכיה.

<מתן אהרוני: היא מתחילה משם.

<מתן אהרוני: כל תרשים הזרימה מתחיל משם.

<מתן אהרוני: זה הדבר המרכזי, אחריו מתלוות שאר הקטגוריות.

<מתן אהרוני: אחרי שיש לנו תרשים זרימה כזה אנחנו צריכים לבחון מה קורה שם בפועל.

<מתן אהרוני: יש לנו לכל קטגוריה הרבה דוגמאות ולדוגמאות אנחנו משתמשים בשתי שיטות מחקר איכותניות נוספות, זה ניתוח סמיוטי וניתוח דה קונסטרוקטיבי ביקורתי, שנקרא גם ניתוח קולנועי.

<מתן אהרוני: לגבי השיטות האלו, ניתוח סמיוטי זה ניתוח שמחפש את הסימנים, בוחן את הסימנים, את המשמעות שלהם, את המסר הלשוני ובוחן את המיתוס.

<מתן אהרוני: מיתוס זה בעצם האידיאולוגיה והערכים שמאחורי כל סימן ומה שמשתמע.

יפעת שאשא ביטון: רק מסר לשוני?

יפעת שאשא ביטון: לא.

<מתן אהרוני: לא.

<מתן אהרוני: מסר לשוני וסימנים, כלומר, כל דבר חזותי ולזה, בגלל שיש פה עוד בעיה אחת, נוספה עוד שיטה שזה הניתוח הקולנועי, הניתוח הקולנועי מוסיף לניתוח הסמיוטי בזה שהוא בוחן גם את הסיפור עצמו.

<מתן אהרוני: הוא בוחן את הסיפור, הוא בוחן את המבע הקולנועי, הוא בוחן את ההקשרים, את הקונטקסט ואת האינטר-טקסט, כלומר, עם מה הטקסט מתכתב, זה אחרי זה בדוגמאות שאנחנו בוחנים.

<קרן צור איל: אני אקפוץ שנייה כדי להוריד את זה לשפה הפחות מחקרית.

<קרן צור איל: מה שזה מאפשר לנו בסופו של דבר זה מצד אחד לדעת כמותית, יש לנו ניתוח כמותי מצומצם, אנחנו יכולים לספור כמה גברים, כמה נשים, ילדות ובנים מופיעים על המסך וגם להבין את המשמעות של זה.

<קרן צור איל: מה זה בעצם אומר, מה המסרים שזה שולח, על כוח נשי, על העצמה, על התפקידים של נשים וגברים, על מבני גוף, רואים הרבה דמויות רזות, למשל, מהי המשמעות של זה, איזה מסר זה שולח לילדים.

יפעת שאשא ביטון: אבל חשוב שזה יתכתב אחד עם השני ושזה יבוא ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה מהשדה, בסוף אי אפשר להתעלם מזה שכמעט כל מחקר היום שרוצה להעמיק נוגע גם באיכותני וגם בכמותי, הם תומכים אחד בשני במקומות שבהם אנחנו צריכים להוכיח משהו.

יפעת שאשא ביטון: לי חשוב, כשאנחנו נקבל את התוצאות הסופיות, לראות את שניהם.

יפעת שאשא ביטון: כלומר לא רק את הפרשנות אלא לראות מהיכן זה צמח.

<קרן צור איל: בוודאי.

<קרן צור איל: מאיפה זה מגיע, על מה זה מבוסס, מהיכן המסקנות.

<מתן אהרוני: לכן חשוב לנו להוסיף גם את הניתוח הכמותי, בדיוק כדי לעשות את המיפוי הזה, גם כמותי וגם איכותי.

<מתן אהרוני: מה שאנחנו רוצים לעשות זה להציג לכם בפועל איך מתנהלת השיטה הזו.

<מתן אהרוני: רק קודם כל לפני כן, משהו נוסף על החזותי.

<מתן אהרוני: בגלל שיש פה המון חומרים יש לנו חמישה עוזרי מחקר.

<מתן אהרוני: אנחנו יושבים פעם בשבוע, הם מקבלים את כל התכנים של אותו שבוע, את 'שיעורי הבית', הם מנתחים אותם, בעצם הם מייצרים את הקטגוריות.

<מתן אהרוני: אנחנו יושבים, מקודדים את זה גם כמותית וגם איכותית, אנחנו יושבים ביחד ועוברים על הקטגוריות, עוברים על הענן הזה, מנסים לסדר, מנסים לזכך, ובעצם דנים בכל מה שקורה.

<מתן אהרוני: אנחנו רוצים גם לתת לכם הדגמה.

יפעת שאשא ביטון: יהיה טסטינג של מה שהם עושים?

<קרן צור איל: בוודאי.

<מתן אהרוני: כל הזמן נעשה.

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו יודעים שהרבה מאוד פעמים זה סובייקטיבי, זאת אומרת מי מתבונן ואיך מתבונן ומאיזה עולם שלו הוא מתבונן.

<קרן צור איל: אני אתייחס לזה, אני שכחתי לומר.

<קרן צור איל: אנחנו חילקנו את המדגם, 64 שעות הן המון זמן לקודד, חילקנו אותו בין כל המקודדים, אבל יש מתוך זה קבוצה של תכניות ושעות שידור שכל המקודדים מקודדים ואנחנו יכולנו להשוות ביניהם ולראות שהם מסכימים.

<קרן צור איל: זה בנוי בתוך שיטת המחקר שלנו וזה קורה לכל אורך התהליך.

<קרן צור איל: זאת אומרת לא לאבד מישהו בדרך שפתאום לא מסכים או מקודד בצורה שונה.

<מתן אהרוני: אנחנו רוצים להציג לכם דוגמה.

<מתן אהרוני: בחרנו בתוכן שלא מהמדגם שלנו בכוונה, כי אם בחרנו משהו אחד ולא בחרנו אחר יכולים לשאול את זה, אז בחרנו משהו שהוא קלסיקה, זה בעצם סרט דיסני לילדים שנקרא 'לשיר', את הטריילר, רק את הטריילר, אני רוצה שדרך הטריילר אתם תראו איך אנחנו מבצעים את המחקר.

יפעת שאשא ביטון: ראיתי את כל הסרט.

יפעת שאשא ביטון: יש שם שירים פנטסטיים.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים לאורך הסרט חשבתי אם זה לילדים או למבוגרים או בשביל שכשההורים באים איתם, הרי אני נכנסת לכל הסרטים - - -

<קרן צור איל: אגב, זו נקודה מאוד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, צריך להיכנס לפסטיגל כדי להבין שמכוונים את זה - - -

<קרן צור איל: זה חשוב כי ככל שטקסט מתכתב עם יותר טקסטים שמבוגרים מכירים יש יותר סיכוי שהם יילכו ויצפו עם הילדים בתכנים האלה ואז הסיכוי שהם יתווכו את זה קצת עולה.

<מתן אהרוני: אתם מסתכלים על הטריילר הזה וצריך להסתכל עליו כמה פעמים בשביל לנתח את זה, אבל אנחנו רואים שיש פה כמה קטגוריות ואם קטגוריות זו מלה קשה אז אפשר לכנות את זה כותרות שאפשר לקחת מטריילר כזה קטן.

<מתן אהרוני: אנחנו כמובן עובדים עם מדגמים הרבה יותר גדולים ועם הרבה יותר חומרים, אבל גם פה אנחנו מסתכלים וזה מתכתב גם עם המדגם שלנו.

<מתן אהרוני: זה ענן שיצרנו, ישבנו עם עוזרי המחקר שלנו וגם אנחנו בעצמנו עלינו על זה ודבר ראשון כשאנחנו מסתכלים אנחנו אומרים שיש פה כמה דברים מרכזיים.

<מתן אהרוני: הראשון הוא הרב תרבותיות.

<מתן אהרוני: ראינו שיש פה שונות, אבל גם יש פה משהו שווה.

<מתן אהרוני: כלומר יש חבורה של אנשים שרוצים להצליח, רוצים להגשים את עצמם, רוצים להצליח להיות בתכנית ריאליטי והכל מתחיל מכסף.

<מתן אהרוני: כלומר, יש איזו בעיה כספית, יש איזה צורך בפתרון ואנחנו רואים שיש חבורה, בטריילר הזה ראינו חבורה של חיות שמייצגות אנשים שונים, רב תרבותיות, יש לנו פה שור וחזירה ומגוון רחב של דמויות נוספות, זו בעצם הקטגוריה של רב תרבותיות שצריך לבחון אותה דרך הכותרת, אבל צריך לבחון מה קורה פה.

<מתן אהרוני: האם הם שווים?

<מתן אהרוני: האם הם שונים?

<מתן אהרוני: איך הם מוצגים בפועל?

<מתן אהרוני: נושא נוסף הוא הישגיות.

<מתן אהרוני: זו קטגוריה מרכזית שבעצם כולם רוצים, יש פה תחרות ויש פה את המטרה להיות הישגי.

<מתן אהרוני: חלק מהתחרות וההישגיות, הנה אתם רואים שאחרי כן, כשעושים את הזיקוק של התבחינים, רואים שתחרות והישגיות די מתקשרות אחת לשנייה ואז אנחנו לאט לאט מזככים ומעצבים את זה יותר.

<מתן אהרוני: יש פה עניין של חברות, אתם ראיתם שיש פה עניין של קולקטיב.

<מתן אהרוני: אם זו משפחתיות אז יש פה משפחה ואם חברות אז אלה חברים שמתאגדים ביחד או תומכים אחד בשני.

<מתן אהרוני: יש פה עניין של מגדר, מאוד מאוד חזק.

<מתן אהרוני: הנושא המגדרי קשור כמובן למבנה גוף.

<מתן אהרוני: אנחנו ראינו פה חזירונת שרוקדת עם מבנה גוף מסוים, ראינו ארנבות שרוקדות - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות את הסרט בשביל להבין שזה לא מאוד מובן מאליו ויש תהליך שהיא עוברת עד שמקבלים אותה.

יפעת שאשא ביטון: כשהם בהתחלה באים לתחרות, לאודישנים, אז אתה רואה שעוד לפני שהם פותחים את הפה הוא כבר מחליט מי יכול להתאים ומי לא רק לפי איך שהם נראים ויש שם סיפור אמיתי.

<מתן אהרוני: זה בדיוק מה שאמרנו אחרי זה.

<מתן אהרוני: הניתוח הקולנועי הזה, קונסטרוקטיבי ביקורתי, בדיוק יחפש את זה, את ההקשר, את ההמשך, את תהליך הסיפור ואת ההתפתחות.

<מתן אהרוני: זו ממש ההתחלה, כך אנחנו מתחילים, מעיצוב קטגוריות של כל כך הרבה תכנים ואז אנחנו בדיוק מתייחסים לכל דבר, כמו מבנה גוף וכמו הישגיות.

<מתן אהרוני: אולי יש פה את העניין של השוויון כי לכאורה כולם שווים, זו תחרות שבה כולם שווים, כולם מתחילים מאותה נקודת מוצא, אבל מי ששר הכי טוב ועושה את ההצגה הכי טובה הוא זה שמוצלח.

<מתן אהרוני: האם זה באמת שוויון?

<מתן אהרוני: אילו ערכים יש פה שמשתמעים מאחורי הדברים האלה?

יפעת שאשא ביטון: המגדר ומשפחה שם, בגלל זה אמרתי שכדאי שתראו גם את התכנים, לפחות חלק מהתכנים שרואים עוזרי המחקר.

<מתן אהרוני: אנחנו רואים את התכנים.

<קרן צור איל: מתן בכלל שולט בחומר.

יפעת שאשא ביטון: יש שם סיפור של מגדר ומשפחה.

<מתן אהרוני: כמובן.

<קרן צור איל: בוודאי.

<מתן אהרוני: את זה גם ראינו בטריילר.

<קרן צור איל: יש גם את המשפחה של הגורילה והאבא שלו, והאכזבה של ההורים.

<מתן אהרוני: יש פה גם אלימות כי הם פושעים אז נכנסת פה גם אלימות וגם לגבי אלימות זה נשמע קטגוריה גדולה או איזו כותרת גדולה, אבל באלימות צריך לבחון אילו סוגים של אלימות, מה המטרה של אלימות, כי כן, הוא פושע, אבל האם הוא רצה להיות פושע או שהוא רוצה להשתנות, מה עם אבא שלו, ושוב, זה קשור לאלימות ומשפחה ביחד, אלה הקשרים שבין הקטגוריות.

<קרן צור איל: אנחנו עושים תהליך כזה על כל תוכן בנפרד.

<קרן צור איל: עולות המון המון קטגוריות.

<קרן צור איל: מתווספים המון המון תכנים וקטגוריות ואתם יכולים לראות שיש קטגוריות שקופצות יותר גבוה כמו חברות ובִּדְיוֹן, שפתאום רואים שהם מקבלים המון דגש.

<קרן צור איל: מתן ידבר על זה עוד רגע.

<קרן צור איל: אנחנו רואים עוד הרבה דברים אחרים כמו למשל, הדגמה של טכנולוגיה, משהו שלא נבחן במחקרים קודמים והוא מאוד עדכני.

<קרן צור איל: נחנו מכירים גם את האמנה לתכניות ילדים וגם את הצורך להתאים לעולם של הילדים, לעולם המודרני.

<קרן צור איל: הטכנולוגיה היא מאוד מרכזית בתכנים האלה, איך משתמשים בטכנולוגיה, איך טכנולוגיה נכנסת לתוך יחסי משפחה, האם משתמשים בזה ביחד עם ההורים, ביחד עם הסבים והסבתות.

<קרן צור איל: אנחנו רואים את הדברים האלה, אנחנו בוחנים אותם, מהי המשמעות של הטכנולוגיה, איך היא יכולה לשרת אותנו?

<קרן צור איל: זה מתקשר לרעיונות כמו יזמות למשל, שעולים הרבה מתוך התכנים האלה, שדווקא לתת לילדים רעיונות איך לעשות דברים יצירתיים.

<קרן צור איל: הסיפור של משחקי מלים הוא מאוד מאוד מעניין ולנו הוא מאוד חשוב מבחינת השימוש בשפה והשימוש בשפה העברית, באיזו שפה משתמשים ואיך מלמדים את הילדים לשחק עם השפה.

<קרן צור איל: לדבר בצורה יפה ולחשוב בצורה יצירתית.

<קרן צור איל: אנחנו רואים את זה בהרבה מאוד תכניות שעולים בהן הרבה משחקי מלים ורעיונות לילדים.

<קרן צור איל: יחסי ילדים מבוגרים, בעיקר יחסים עם הורים, האם ההורים בכלל בתכנים, יש תכנים שנראה בהם שהילדים נראים כאילו הם גדלים בעולם לבד, אין בכלל הורים בעולם הזה, לעומת זאת יש תכנים שבהם ההורים מהווים איזושהי מסגרת שמאפשרת לילדים לצאת לעולם הדמיון ולחזור בביטחון למשפחה.

<קרן צור איל: יש תכנים רבים, שאת זה אנחנו רואים ואני מגלה קצת מן הממצאים, שההורים למעשה קצת מתיילדים בעצמם ומתנהגים כמו ילדים.

<קרן צור איל: כשאנחנו חושבים על העולם של היום עם הנושא של סמכות הורית והמקום של ההורים אז אנחנו בודקים גם הנושאים האלה, זה מאוד מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: מספיק לראות פרסומות.

<קרן צור איל: גם פרסומות וגם פרומואים.

<קרן צור איל: מה באמת התפקיד של ההורים והאם הם מייצגים סמכות כלשהי?

<קרן צור איל: אחר כך לקשר את זה לעולם של הילדים.

<קרן צור איל: הנושא של מבנה גוף הוא מאוד מאוד משמעותי.

<קרן צור איל: מה אנחנו רואים, האם אנחנו רואים מגוון של מבני גוף ואילו הקשרים נקשרים למבני הגוף האלה, כמו הצלחה, כמו אטרקטיביות, כמו פופולריות וכו'.

<קרן צור איל: אלה כמה מהנושאים שעולים ואנחנו רואים אותם.

<קרן צור איל: כמובן שאנחנו נדגים אותם על דוגמאות שעולות מן המחקר עצמו.

<מתן אהרוני: אנחנו עכשיו כבר בעיצומו של המחקר.

<מתן אהרוני: מאוד חששנו להציג לכם ממצאים כי המתודולוגיה לא מאפשרת את זה, כי זה תהליך, וכפי שאתם ראיתם, תהליך די מורכב.

<מתן אהרוני: אנחנו בתהליך הזה, אבל מה שאנחנו כבר רואים והוא עדיין לא ממצא סופי, שאם אנחנו מחפשים קטגוריות גרעין מרכזיות אז אנחנו רואים שברוב התכניות הנושא של חברות, של קולקטיב, של השתייכות, הוא נושא מאוד מרכזי.

<מתן אהרוני: איתו מתחילות התכניות.

<מתן אהרוני: תכניות לגלאים 0-6, עם זה הן מתחילות.

<מתן אהרוני: זו חבורה של ילדים, זו חבורה וזו השתייכות, זה קולקטיב מסוים ומתוך זה הילדים יוצאים לעולם של בִּדְיוֹן.

<מתן אהרוני: יש בעיה, יש מתח, יש קונפליקט, הם יוצאים אל העולם הבדיוני ובעולם הבדיוני הזה הם מטפלים בקונפליקט, שזה בדיוק השלב הבא בתהליך.

<מתן אהרוני: זו הקטגוריה המרכזית הבאה – הקונפליקט והשאלה מה קורה אחריו.

<מתן אהרוני: הקונפליקט, מתלווים אליו עניינים של רגשות, של אלימות, של התמודדות עם בעיות ועוד היבטים נוספים עם שאר הקטגוריות הנוספות שאנחנו לוקחים.

<קרן צור איל: ואז כמובן נסתכל, אך זה מתאים לגילאים שאליהם אנחנו פונים.

<קרן צור איל: כלומר עולם הדמיון הוא מאוד משמעותי בגילאים הצעירים וחשוב להציג את זה.

<קרן צור איל: האם הוא מוצג בדרך שמתאימה לגיל הרך, האם הילדים יכולים להבין, האם זה סיפור שהם יכולים להכיל אותו, גם מבחינת היקף המסרים שמועברים בזמן המאוד קצר של תכניות וכו'.

<קרן צור איל: אנחנו נגיע עם התיאוריות ועם מחקרים קודמים ונחשוב בצורה הזו, המקיפה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה, בהצלחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקווים להצלחתכם בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת לוועדה, הצפי הוא יולי, שאז אנחנו נציג כאן את הממצאים הסופיים.

יפעת שאשא ביטון: נוכל לדון בהם בהרחבה.

יפעת שאשא ביטון: הם אמורים להיות כלי.

יפעת שאשא ביטון: הרי המטרה היא לא המחקר, המחקר אמור להיות כלי איתו אנחנו רוצים להֲבנות, בסופו של דבר, את כל הסיפור הזה שנקרא תכניות לגיל הרך.

יפעת שאשא ביטון: אני אעביר ברשותכם את רשות הדיבור לד"ר יפעת בן חי שגב.

יפעת שאשא ביטון: אשמח לשמוע שאתם תדווחו לוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אני קראתי את החומרים אתמול.

יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי מכם את המכתב על "שמש".

יפעת שאשא ביטון: זה הדבר הראשון שהתרעתי עליו כל הזמן מאז שהגעתי לכנסת, עוד כשהיינו באולם הגדול ואמרתי, "שמש", איך הוא הגיע מפריים טיים לערוץ הילדים, לא פחות ולא יותר, אז אני שמחה שאולי באיחור, אבל עדיף כך, עוררנו והבנו שזה לא מתאים שם.

יפעת שאשא ביטון: אשמח לקבל מכם דיווח ואחר כך נשמע את משרד החינוך, כי בסוף בסוף, כל מה שנעשה כאן, אם לא נלווה את זה בתהליך חינוכי בסיסי, גם לילדים וגם להורים, כי הורים בסופו של דבר צריכים לתווך את זה, אז זה שאנחנו נכתוב לאיזה גיל מתאימה התכנית, אבל הורים לא יידעו להכווין ולאפשר או לא לאפשר את הצפייה בתכניות האלו, אז אנחנו נפספס כאן ובענק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יפעת.

<יפעת בן חי שגב: תודה.

<יפעת בן חי שגב: קודם כל אני באמת רוצה לברך על היוזמה.

<יפעת בן חי שגב: אכן, גם למיטב ידיעתי אין מחקר עדכני שבוחן בצורה ביקורתית את הרפרזנטציות של תחומים מאוד חשובים בשידורי ילדים.

<יפעת בן חי שגב: הייתי שמחה מאוד אם השלב הבא יעלה בגיל, לקטגוריה של הגיל שבין שש - - -

יפעת שאשא ביטון: יהיה לי עוד מחקר.

יפעת שאשא ביטון: הממ"מ חייבים לי אחד.

<יפעת בן חי שגב: כי יש מקום גם לזה.

<יפעת בן חי שגב: אני אתחיל דווקא עם הדוגמה של "שמש", שהיא לגמרי לא מובנת מאליה, למרות שאני משערת שלכל היושבים סביב השולחן הזה אין בכלל שֵמֶץ שִמצוֹ של ספק שלתכנית כמו "שמש" אין מקום בערוץ הילדים.

<יפעת בן חי שגב: אני, אגב, גם ציינתי שאני בספק אם היה לה בכלל מקום בערוץbroad cast בשעתו, אבל זו כבר לא הצרה שלי, אלו הצרות של הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.

<יפעת בן חי שגב: תראו, כל מה שעשיתי עם "שמש" הוא בחוסר סמכות, אני חייבת לומר לשולחן הזה.

<יפעת בן חי שגב: לנו, כרגולטור, אין סמכות לקבוע programming, כי אין לנו סמכות לומר מה ישודר ומה לא ישודר.

<יפעת בן חי שגב: אני חיכיתי מהיום הראשון לאיזושהי שעת כושר שתיתן לי הזדמנות בכל זאת להשפיע וליישם את המדיניות של המועצה שאני עומדת בראשה וההזדמנות הזו סוף סוף נקרתה לדרכי כאשר התכנית הזו עמדה למכירה, הוצאה למכירה לערוצים וכל מה שיכולתי זה לפנות אליהם ולהגיד, "תראו, אני ממש ממליצה לא", אבל תכלס, אני רוצה שתדעו, שאם הם לא היו מקבלים את ההמלצה שלי לא הייתה שום משמעות להמלצה שלי, הם יכולים היו לשדר אותה.

<יפעת בן חי שגב: לשמחתי הרַבָּה מאוד הם קיבלו את ההמלצה שלי והתכנית נשארה יתומה ללא רוכשים בתחום ערוצי הילדים.

<יפעת בן חי שגב: אבל אני מתחילה מהדוגמה הזו כדי להמחיש שאנחנו כרגולטורים, הולכים על גבול מאוד מאוד דק - - -

יפעת שאשא ביטון: של מי הסמכות להחליט מה משודר ומה לא?

<יפעת בן חי שגב: זו הסמכות שלהם ובלבד שהם עומדים - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שכל ערוץ סוברני להחליט מה נכון ומתאים לו ומה לא.

<קריאה: דמוקרטיה.

יפעת שאשא ביטון: דמוקרטיה, אתה יודע, דמוקרטיה, יש לה גבולות.

יפעת שאשא ביטון: אתה מזכיר לי את הילדים שלימדתי בעינות ירדן שאמרו, "מה, אבל זה בית ספר דמוקרטי, מותר הכול".

יפעת שאשא ביטון: מותר הכול כל עוד שאנחנו לא פוגעים באחרים.

<קריאה: חופש הביטוי, חופש העיסוק.

יפעת שאשא ביטון: גם חופש הביטוי, יש לו גבול.

<יפעת בן חי שגב: לא, תראה, חופש הביטוי עומד אל מול חופש לייצוג שווה והוגן ובלתי מפלה וכו'.

<יפעת בן חי שגב: בוא, הנושא הזה הוא מאוד מורכב, אבל מבחינה פרקטית אנחנו תמיד, כרגולטורים, הולכים על הגבול הדק שבין הזכות ואפילו החובה לעצב מדיניות, כל אחד ומדיניותו הוא, לבין החופש התרבותי, חופש היצירה וכו', בין היותך רגולטור לבין היותך צנזור.

<יפעת בן חי שגב: על כל פנים זה מאוד מורכב ומסובך.

<יפעת בן חי שגב: אי לכך ובהתאם לזאת, אנחנו, מראשית הדרך כבר חשבנו שהדרך להתמודד עם זה היא אחרת כנראה והיא לא נעוצה במקום של לשים אותנו כ-programmers של ערוץ הילדים וערוצים אחרים, אלא פעלנו בכיוונים דו ראשיים.

<יפעת בן חי שגב: אחד, כיוון של תמריץ ועידוד ובהיבט הזה פנינו ליישום של אמנה, אמנה לשידורי ילדים ונוער, כאשר רתמנו את כל גופי התקשורת שחתמו על האמנה.

<יפעת בן חי שגב: אני לא יכולה להגיד שמאז שחתמנו על האמנה הטלוויזיה נקיה וסטרילית , ממש לא, אתם יודעים, בתוך עמי אני יושבת, אבל אני כן יכולה להגיד שיש הרבה יותר תשומת לב וזהירות.

<יפעת בן חי שגב: מנגד יש גם אכיפה יותר פעילה שלנו.

<יפעת בן חי שגב: לפני "שמש" היה אירוע עם סדרת טלוויזיה, "שכונה", שביססה את כל העונה הנוכחית שלה על הגרלות ואנחנו חשבנו שיש פה עניין מאוד בעייתי במה שנוגע לילדים מתחת לגיל 18 ואכפנו מאוד בתוקף הסמכות שלנו.

<יפעת בן חי שגב: באנו איתם בדין ודברים והם ערכו מחדש את פרקי הסדרה.

<יפעת בן חי שגב: לא היה צריך להוריד, היה צריך לשים דגל אדום ולהניע אותם לפעולה.

<יפעת בן חי שגב: כלומר, אפשר לייצר שינוי גם אם לא כופים, גם אם אין את הסמכות לזה.

<יפעת בן חי שגב: יש לנו את האמנה ובנוסף, אנחנו גם ממש בקרוב ואני ממש שמחה לבשר על זה פה, נצא עם קול קורא לתחרות, במסגרתה אנחנו נבחר את סדרת הטלוויזיה לילדים הטובה של השנה כי אנחנו רוצים לעודד את הטקסטים הטובים, בו בזמן שאנחנו לא מזניחים את האזהרות לטקסטים הפחות מוצלחים.

<יפעת בן חי שגב: אנחנו נצא בקול קורא, אנחנו נמסד את זה, סוג של "אוסקר" ישראלי לילדים.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

<יפעת בן חי שגב: זה כבר יקרה בשנה הנוכחית, אני מקווה, בעזרת השם ובעזרת כל הגורמים.

<יפעת בן חי שגב: אנחנו נשמח אגב להציג את זה ביתר פירוט אם זה מעניין אותך, יפעת, ותרצי להיות שותפה אז בשמחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה רבה.

<יפעת בן חי שגב: העניין השני שלצערי הרב לא קורה איתו דבר וחצי דבר הוא מקומו של משרד החינוך, משרד החינוך ומשרדים נוספים.

<יפעת בן חי שגב: זה מה שאנחנו קוראים לו אוריינות תקשורת ודיברנו על זה לא אחת.

<יפעת בן חי שגב: תראו, אין דרך ממשית אפקטיבית לייצר סביבה סטרילית.

<יפעת בן חי שגב: אתם בוחנים פה את הערוצים הלינאריים, נפלא, אבל כולנו יודעים שלילדים מגיל שלוש יש גישה גם לערוצים לא לינאריים, כלומר, ל- VODוספריות תוכן.

<יפעת בן חי שגב: תסתכלו על סלקום שמשדרת רק על פלטפורמה של VOD, מה אנחנו עושים עם זה?

<יפעת בן חי שגב: אנחנו יכולים לחסום את הערוצים הללו עם קוד בקרת הורים, אבל אנחנו לא יכולים לחסום שידורים לא לינאריים.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לחסום עד אין קץ.

יפעת שאשא ביטון: יש משהו שהוא באחריות שלנו ואנחנו נעשה אותו, אבל אנחנו עדיין לא נצליח לסגור הרמטית את הכול ולכן אין שאלה שמשרד החינוך פה הוא משמעותי מאוד.

<יפעת בן חי שגב: לכן, יפעת, מה שצריך מאוד לפעול לכיוונוֹ הוא תכנית מסודרת וברורה של אוריינות תקשורת, כדי שלא יהיה מצב שמי שמסיים 12 שנות לימוד במדינת ישראל לא עבר סדנה של אוריינות תקשורת שבה הוא זוכה לצפייה מודרכת וביקורתית, שמציידת אותו באיזשהו ארגז כלים שאנחנו מקווים שבבוא היום גם ישתמש בהם.

<יפעת בן חי שגב: אני רוצה להגיד לכם, בכל מדינות המערב זה קיים ואני אומרת את זה באחריות, אני כבר סרקתי אותן אחת אחת.

<יפעת בן חי שגב: לצערי הרב, אנחנו המדינה היחידה שלא מקיימת תכנית לאומית כזאת.

<יפעת בן חי שגב: כדי לקיים תכנית שכזו יש צורך במאמץ בין משרדי, זה גם משרד החינוך אבל זה גם משרד התקשורת וגם משרד התרבות וגם המשרד לשוויון חברתי.

<יפעת בן חי שגב: אני מודה שאני, גם היום יש לי פגישה בנושא הזה, מנסה במאמציי הדלים, להעביר את הקו מנקודה לנקודה.

<יפעת בן חי שגב: לצערי הרב ללא הצלחה יתרה בינתיים.

<יפעת בן חי שגב: אני אשמח מאוד שתינתן פה רוח גבית מהוועדה, אבל אני אומרת לכם, זה לא פחות ממחדל שבמדינת ישראל של 2017 אין שום התייחסות שיטתית ומסודרת לאוריינות תקשורת.

<יפעת בן חי שגב: זה הכול, ושוב, אני אסיים בכל זאת בברכה, כי כל מה שנעשה הוא מבורך וההשפעה בגילאים האלה, מיותר לציין, היא משמעותית, היא קריטית, היא אקוטית.

<יפעת בן חי שגב: יודעים את זה החוקרים שבתוכנו.

<יפעת בן חי שגב: בהצלחה.

<טלי תאני הררי: אנחנו נשמח לסייע בכל מה שתרצו.

<טלי תאני הררי: גישה לחומרים וכו'.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יפעת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים תהליך דומה של מה שתיארת כאן של האמנה וממקום של תמרוץ חיובי, כי ברור לנו שאנחנו לא יכולים לכפות תוכן כזה או אחר, אבל אנחנו כן יכולים לגייס את מי שעושה את זה כדי שבעזרתו נוכל לשנות את המציאות.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון של אוסקר לתכניות ילדים או איזשהו תו של תכניות איכותיות יכול מאוד מאוד לסייע כי בסוף אנחנו יודעים, גם מי שמפיק את התכניות האלו רוצה לזכות באיזושהי הכרה ובסופו של דבר זה גורם גם לחשיפה יותר גדולה.

יפעת שאשא ביטון: התחרות הזו יכולה בהחלט לסייע לנו.

יפעת שאשא ביטון: המון תודה.

<קרן איוס: הערה קטנה, זה מתקשר ל"סיווג-סימון".

<קרן איוס: אני חושבת שזו עוד פלטפורמה לציין תכנים טובים.

<קרן איוס: גם זה קורה בכמה מדינות.

<יפעת בן חי שגב: אנחנו בהחלט חושבים על איזשהו לוגו, חשבנו על איזה פרח שכמספר עלי הכותרת שלו כך יהיה הציון, שזה גם יהווה כלי להורים.

<יפעת בן חי שגב: הורה שמאוד מקפיד אז ארבעה עלים זה טוב, עלה אחד אפשר לדלג ולהמשיך הלאה.

<קריאה: בדיוק, זאת הייתה הצעה העלתה אחרי הדיון לוועדה.

<קרן איוס: במקום רק להגיד להם במה לא לצפות לתת להם איזושהי הכוונה במה כן לצפות.

<קרן איוס: זה יכול להיות כלי שמאוד מאוד יסייע.

<קרן איוס: אנחנו שלחנו הצעה כזו אחרי הדיון הקודם לוועדה.

<קריאה: יש גם תכנים מאוד טובים שכדאי לעודד את החשיפה אליהם.

יפעת שאשא ביטון: דברו בנפרד, אחרת לא שומעים אף אחד.

<יפעת בן חי שגב: אגב, העניין זה של הסימון הגרפי או האייקוני, הוא עוד לא שלם, אז אם יש לכם הצעות אנחנו בשמחה נעיין בהן, אנחנו בדיוק עובדים על זה כרגע.

<קריאה: צריך לחשוב על הקריטריונים, זה לא רק הסימון הגרפי.

יפעת שאשא ביטון: כן, צריכה להיות ועדה או גוף שיישב ויגדיר את זה.

<יפעת בן חי שגב: הקמנו ועדה שיש בה נציגי צבור ונציגים של היוצרים ושל הערוצים וגם של משרד החינוך, אגב.

<יפעת בן חי שגב: יש לנו כבר מבנה מייצג.

<קריאה: אנחנו נשמח לסייע.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אורה, משרד החינוך.

<אורה גולדהירש: אין לי הרבה להגיד.

<אורה גולדהירש: אני מזדהה מאוד עם כל הנאמר כאן.

<אורה גולדהירש: אני גם אשמח להשתתף בוועדה כזו.

<אורה גולדהירש: אני רוצה להגיד דבר בסיסי.

<אורה גולדהירש: כשאנחנו מסתכלים על הגיל הרך, ואני נציגה של הקדם יסודי, לא של כל משרד החינוך כאן, אז לתוך גני הילדים אנחנו מאוד מקפידים שלא ישדרו בטלוויזיה, גם לא כפעולת הפגה, על זה אנחנו מאוד מקפידים.

<אורה גולדהירש: בחלק של הבית אני רואה את המקום של ההורים ככאלה שיכולים להוביל מהלכים שאנחנו רוצים להוביל אותם, אבל, ואני אומרת את זה במלוא הזהירות, כי אם אנחנו מסתכלים מהן התכניות שההורים צופים, אז אנחנו בשלב שאנחנו מנסים להבהיר להורים כמה חשוב שילדים צעירים לא יהיו חשופים לתכניות שהם רואים.

<אורה גולדהירש: בשמונה בערב יש כבר תכניות שהם צופים בהן והילדים שותפים לפעמים, גם בשעות מאוד מאוחרות, ילדים שלא הולכים לישון כל כך מוקדם.

<אורה גולדהירש: כלומר, אנחנו במקום ששינוי עמדות פה הוא לא רק לגבי מה יראו הילדים הצעירים אלא כל החברה, באיזשהו עידן שאנחנו צריכים, גם כשאנחנו צופים בתכניות משל עצמנו, לשים לעצמנו איזשהם גבולות ולא כל כך שמים.

<אורה גולדהירש: כן יש, אני רוצה להגיד, קבוצה גדולה של הורים, שלא חושפים בכלל ילדים עד גיל מסוים לטלוויזיה ועל זה לאחרונה אנחנו שומעים הרבה.

יפעת שאשא ביטון: כבר עדיף להשאיר אותם בעידן התמימות של הגיל הרך, כי ככל שהם גדלים בגיל זה רק הופך להיות יותר נורא.

<אורה גולדהירש: לגבי הדיון שהתנהל כאן, אנחנו כותבים עכשיו מסמך על שיתוף הורים, שהוא מסמך כללי על שיתוף הורים בתוך מערכת החינוך בגיל הרך וגם בכל הגילאים.

<אורה גולדהירש: אני כבר רואה ואני לוקחת על עצמי להכניס גם את ההיבט הזה של שידורים מותאמים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: כן, הרעיון, כשאנחנו מדברים על הורים, הוא שמישהו צריך להדריך אותם ולהכווין אותם.

יפעת שאשא ביטון: בגיל הרך הם עדיין קהל שבוי, מה שאנחנו לא רואים כל כך בבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, בגן וגם בשלבים המוקדמים היותר, הם עדיין מאוד מעורבים, הם מגיעים גם לערבים שמארגנים הצדדים וכו'.

יפעת שאשא ביטון: זו הזדמנות מצוינת שתהיה סדנה או סדרה של מפגשים.

יפעת שאשא ביטון: זה יכול להיות גם מאוד מרתק ומעניין עבורם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בואו נאמר את האמת, אנחנו כל כך נטרפים בתוך השגרה, אנחנו מתגלגלים מיום ליום, אף אחד לא עוצר לחשוב רגע "התכנית הזו היא כזו", ואם נשים רגע ספוילר על הסיפור הזה זה יכול להיות מרתק גם עבורם.

יפעת שאשא ביטון: גם מלמד וגם מרתק.

יפעת שאשא ביטון: שווה, שווה לבנות מערך כזה שיעבור בקרב ההורים לגיל הרך.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שזה יתרום גם לשלבים המאוחרים כי בסופו של דבר זה יהיה איזשהו מטען שהם ייקחו אתם.

<קרן איוס: אנחנו גם נשמח.

<קרן איוס: קרן, יושבת ראש איגוד הגנים הפרטיים הארצי.

<קרן איוס: לצערי הרב, טלוויזיה היא חלק משגרת יומם של המשפחתונים והפעוטונים שנמצאים בתוך הבתים, כי לרוב, החלל שמוקצה לטיפול בילדים הוא סלון הבית.

<קרן איוס: לצערי, הגירויים של טיפול בבית נמצאים אל מול המטפלת והרבה פעמים כשאני עושה סיורים אני מוצאת את הילדים מול הטלוויזיה והיא מפעילה איזה מכונה או שוטפת כלים.

<קרן איוס: זה אבסורד, אבל זו מציאות קיימת, אני לא יכולה לטמון את הראש בחול.

<קרן איוס: זו אחת הסיבות שבאתי לשבת פה היום, פעם ראשונה, ואם אנחנו נקבל איזושהי המלצה לילדים צופים ואם כבר אפשר לבחור אז גם אנחנו נוכל לנתב לשם ואני אגלה לכם איזשהו קוריוז.

<קרן איוס: עשיתי סיבוב בשבוע שלפני פורים במסגרות של הקטנטנים, אני מדברת על גילאי לידה עד שלוש, ואני רוצה להגיד לכם שאפרופו העניין המגדרי באחוזים מאוד גבוהים היו תחפושות של באטמן וסופרמן ופאואר ריינג'רס, כאלה של לוחמים ואתה רואה תינוק בסלקל יושב עם גלימה כזו גדולה ואני אומרת: אוקיי, זה כבר לשם, פנֵינו לשם.

<קרן איוס: פנינו לשם גם בלי שהילדים שותפים - - -

יפעת שאשא ביטון: היא שואלת מה עם מרדכי היהודי, איפה הוא בסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: מלכת אסתר, פעם זו הייתה התחפושת הראשונה, חונכים אותך בגיל שנה עם מלכת אסתר.

<קרן איוס: שלוש שנים לבשתי אותה.

<קרן איוס: פעם אחת אימא שלי מכרה לי אותה כשמלת כלה, שנה שנייה היא מכרה לי אותה כמלכת אסתר ובשנה השלישית היא אמרה לי, "זו שמלה לבנה יפה, שמתי כמה פרחים, תהיי מלכת הפרחים".

<קרן איוס: ולעניין הזה, אם אפשר לעזור לנו להגיד למטפלת, אוקיי, אנחנו מבינים שזו חלק משגרת יומך, בואי, זו רשימה מומלצת.

<קרן איוס: כמו שיש לנו רשימה של ספרים מומלצים ורשימת פעילויות מומלצות על התפתחות אז אם אתם עושים את זה עם חיטוב גילאי אז אנחנו נשמח להעביר המלצה כזו מטעמנו גם למי שנמצא בסלון ביתו.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: רעיון נפלא בעיניי, שגם בזה ניצור המלצה, אז אם אנחנו לא יכולים עד הסוף לווסת, לפחות נוכל לנתב את זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רינה.

<רינה כהן: שני משפטים על הורים.

<רינה כהן: אני כבר לא משרד החינוך, אבל אני תמיד 'הורים'.

<רינה כהן: אני חושבת שהורים צמאים מאוד להכוונה, הם צמאים בכלל להכוונה, זה שאנחנו קישרנו בין הצורך בהכוונה לבין זה שהם צריכים להגיע לאיזשהו מקום, זה קשר שאנחנו עשינו שאינו מתאים בכלל.

<רינה כהן: צריך לפרום את הקשר הזה וללכת להכוונה בדרכים אחרות.

<רינה כהן: בנושא הזה, כשדיברת על אוריינות תקשורת, זה לא רק סיפור ילדים, זה סיפור בכלל.

<רינה כהן: כמו שפרופ' צביה ולדן אומרת "כשאין אוריינות זה בוריינות" ובנושא הזה של התקשורת ושל צריכת התקשורת, הבוריינות ההורית היא ממש בשיאה ואני חושבת שהורים והורים לגיל הרך, לא רק המטפלות, הורים לגיל הרך, מאוד מאוד צמאים לאיזושהי הכוונה.

<רינה כהן: זה ייתן להם ביטחון וזה יחזיר להם, לעצמם בתוך עצמם, קצת את הסמכות ואת השליטה ההורית שלהם על ההורות שלהם בתוך עצמם, אחר כך נדבר על הילדים, ואז יש להם איזשהו מהלך בתוך הבית שהם שלמים איתו, שהם יכולים ללכת איתו.

<רינה כהן: את זה אנחנו יכולים לעשות בעזרתכם.

<רינה כהן: אפשר לעשות את זה גם עם העזרה מכאן ואפשר לעשות את זה די בפשטות, די בפשטות.

<רינה כהן: הורים מאוד מאוד, כמו שאני יודעת, רוצים את זה ויקבלו את זה ויודו על זה, מותר גם להודות.

<קרן צור איל: אני חושבת שלמועצה היו פעם תשדירים להורים שפנו אליהם ואמרו על הסיווג.

<יפעת בן חי שגב: בקרת הורים.

<יפעת בן חי שגב: עדיין יש.

<קרן צור איל: זה מאוד חשוב.

<יפעת בן חי שגב: אבל לצערי הרב, בסקר שביצענו מעט מאוד מההורים בכלל מכירים את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה כמו שאת שומעת פרסומות והן עוברות לך ככה, את לא זוכרת באמת מה שמעת.

<עדי חן: אם יורשה לי בנקודה הזו אני רוצה להעיר.

<עדי חן: אני חשבתי מה פורום משפחה של לשכת עורכי הדין יכול להציע לישיבה הזו.

<עדי חן: אל"ף, אנחנו ממש מברכים.

<עדי חן: בי"ת, חשבתי עם עצמי, אתם זוכרים את ההגנות על הצרכנים?

<עדי חן: בוצע קמפיין שאם אתם הולכים לסופר ותג המחיר שונה מזה שיש בקופה אז על הציבור להתלונן ומי שצודק זוכה בפרס.

<עדי חן: זה תמריץ חיובי.

<עדי חן: אמנם הוא מכומת בכסף אבל בתכלס, בתוצאה האחרונה, הוא תמריץ חיובי.

<עדי חן: צריך לתמרץ הורים ליידע ולדווח ואז אם ההורה צודק לגבי התכנים וההשקפה שלו, צריך לתת איזשהו פרס.

<עדי חן: זה יביא למצב שבו התכניות יהיו ברמה הרבה יותר טובה וההורים יהיו עם אצבע על הדופק, כי יהיה להם תמריץ חיובי.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך בהקשר הזה שבתלונות הציבור של הרשות השנייה המספרים הולכים וגדלים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מבחינת המודעות יש יותר מודעות, אבל אין שאלה שאנחנו צריכים להטמיע את כל הנושא הזה גם בקרב הורים לילדים בגיל הרך ואני אגיד למה, כי התפיסה שלנו היא באופן תמים שתכניות ילדים הן תכניות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אם את פותחת תכנית ילדים בערוץ ילדים אז בכלל את יכולה להיות רגועה, זה לא שאת לא צריכה לראות בערוץ 2 או בערוץ אחר אם התכנית היא תכנית ילדים, אלא שכשאת פותחת את הערוץ עצמו ברור לך שהכול לילדים, את שמה את הילד, ביי, להתראות.

יפעת שאשא ביטון: לא כך אצלי, אבל זה לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: לכן פה הסיפור צריך להיות יותר עמוק מבחינת התודעה.

יפעת שאשא ביטון: צריכים להגיע עד ההורים כדי שיבינו שזה ממש לא מובן מאליו ולגייס אותם לתוך התהליך הזה.

<עדי חן: קמפיין, לגייס ולתת איזשהו ממתק.

<עדי חן: איזשהו פרס, למי - - -

יפעת שאשא ביטון: הפרס הוא שהילד לא יצטרך להיות חשוף.

<עדי חן: יש עוד עניין ברשותכם שכאן לא שמעתי שדיברו עליו.

<עדי חן: אני בהחלט שותפה לדעה שדימוי גוף הוא דבר שצריך לשים עליו את הדגש ואסור לתת רק לנשים יפות ורזות להיות המצליחניות בתכניות וכיוצא בזה.

<עדי חן: יחד עם זאת צריך גם לשים דגש על הנושא הבריאותי.

<עדי חן: אם אנחנו נשדר כל הזמן ששמן זה בסדר וכו' אז גם - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, שמן זה לא חולה.

<עדי חן: לא, זה לא חולה אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיהיה ברור.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אדגיש את זה ושיהיה רשום.

יפעת שאשא ביטון: יש את העניין של הבריאות, וגם פה אנחנו צריכים קצת להיזהר כי הפכנו להיות כאלה גרידים בעניין שרק מה שירוק ורק אם זה עשבים וכאלה אז הוא בריא.

יפעת שאשא ביטון: בסוף, ואני אומרת את זה כל הזמן, זה ענין של מינונים.

יפעת שאשא ביטון: הילדים צריכים לדעת שהם יכולים הכול מהכול כל עוד שהם עושים את זה במינונים הנכונים.

יפעת שאשא ביטון: לא רק לגבי אוכל אלא לגבי כל דבר.

יפעת שאשא ביטון: בסיפור של "לא רק רזים" ו"צריך לשים את היד על הדופק בעניין הבריאות" אני מוכרחה לומר שיש אנשים שהם שמנים וזה לא כי הם חולים, אלא כי זה מבנה הגוף שלהם וזה בסדר והם צריכים ללמוד לחיות עם עצמם ולהיות שלמים עם עצמם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו מכירים את אותם אנשים שנלחמים וכל החיים שלהם עסוקים במלחמה בלתי פוסקת בגוף שלה והם נולדים כאלה ומתים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אם הם רק היו יודעים ליהנות בכל הדרך הזאת ממה שהם ולקבל את עצמם, את יודעת למה הם לא מקבלים את עצמם?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו כחברה לא מקבלים אותם.

<עדי חן: אני שותפה לזה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת שבסוף אנחנו צריכים לראות את הכול על המסך ולדעת שהכול הוא בריא.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי שמי שישמין על רקע של מחלה יהיה מי שיתפוס אותו וידאג לו.

<עדי חן: זה נכון, אבל הייתי רוצה לראות יותר בתכניות ילדים, ולא יצא לי לראות הרבה, פעילות גופנית או נניח, דיבור על הנושא הזה של איזה דבר בריא לאכול ואיזה לא בריא.

<עדי חן: להטמיע את זה דרך התכניות.

<יפעת בן חי שגב: שני דברים שונים.

<יפעת בן חי שגב: כרגיל זה מגיע לקיצוניות גם שם ואז יש הפרעות אכילה וכל מה שמסביב לזה.

יפעת שאשא ביטון: זה מאוד מאוד מוקצן היום בתכניות.

יפעת שאשא ביטון: אני דיברתי איתכם בבוקר ונתתי את הדוגמה הזו גם בדיון קודם, של חיות.

יפעת שאשא ביטון: הייתה חזירה, היא באה לבקר חברה שלה והיא סיפרה לחברה שלה שהיא הולכת לעשות ניתוח אף.

יפעת שאשא ביטון: כאילו, באמת, ילדים קטנים, זו אנימציה.

יפעת שאשא ביטון: אני אאתר אותה רק שאין לי זמן להריץ שוב את כל הפרקים.

יפעת שאשא ביטון: אני מסתכלת, זו תכנית בערוץ הילדים, זה היה ב"הופ".

יפעת שאשא ביטון: יש תכנית שלמה, אני אשאל את הבת שלי, את זה היא עוד תזכור לומר לי, שהם פשוט הפיצו שיקויי שלמות, שמשנים להם את הגוף והכל, הם שותים ופתאום הגוף מתעצב.

יפעת שאשא ביטון: בחייכם, אלה מסרים, זה בדיוק לפלסטיקאים.

יפעת שאשא ביטון: הנה, יש לנו דוגמאות חיות.

<קריאה: היום בבוקר - - - הכרטיסן השמן, בטלוויזיה - - -

<קרן איוס: ומה עם התכנית הזו שנקראת "הטוסיק שלי השתגע"?

<קרן איוס: הבת שלי אמרה לילד שלי ואני שאלתי, "איך את מדברת?

<קרן איוס: " והיא אמרה, "כך קוראים לתכנית".

<קריאה: יושבת הראש, הדיון הולך לכיוון הקוריוזי - - -

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, חברים, אנחנו נמצאים בתוך איזשהו בליל שהוא רק הולך ומקצין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קצת מאבדים את הכיוונים והסיפור הוא להתכנס חזרה לפרופורציות.

<עדי חן: נקודה אחרונה אם אפשר.

<עדי חן: הנקודה הזו גם לא עלתה.

<עדי חן: צריך איזשהו סנכרון בין תכניות הטלוויזיה המפוקחות לבין המדיה, הפרסומים של הדוגמניות, ששם בכלל, לילדים, זה המודל שלהם, אלה החיקויים שלהם ואת זה אחר כך אנחנו רואים בטלוויזיה אז צריך איזשהו סנכרון וגם שם צריך - - -

יפעת שאשא ביטון: לגבי הפרסומות אנחנו מטפלים בנפרד.

<עדי חן: אבל צריך שאותם כללים שיחולו כאן יחולו גם שם.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם מלא לפרוטוקול.

<זיו מאור: שלום, זיו מאור מהעמותה לזכות הציבור לדעת.

<זיו מאור: אני אסתור מעט את מראית הענין של הקונצנזוס שיש כאן.

<זיו מאור: אני עושה את זה מתוך כבוד רב מאוד לכל הנוכחים, בעיקר לאנשים שעושים את המחקר החשוב.

<זיו מאור: אנחנו מאמינים שכל סוג של התערבות ממשלתית בתוכן זה מדרון חלקלק והצר לא שווה בנזק המלך.

<זיו מאור: עם כל הכבוד למחקר הזה, שהוא באמת מאוד חשוב ומרתק ומעניין, אני מתקשה לראות איך גוף ממשלתי עשוי לגזור ממנו מסקנות ישימות ברמה הרגולטורית.

<יפעת בן חי שגב: אז תבוא אליי, אני אסביר לך.

<זיו מאור: בהזדמנות הראשונה, אני מבטיח, אנחנו ניסינו לנהל אתכם הידברות ונתקלנו בדלת אטומה.

<זיו מאור: אני אתן דוגמה לסכנות האפשריות שעליהן אני מדבר.

<זיו מאור: בארצות הברית קיים מתח מאוד מאוד מובנה בין שיח המגדר ובין שיח המשפחה והמתח הזה מצא את דרכו גם לעמותות שעוסקות שם בשידור לילדים ללא מטרות רווח.

<זיו מאור: אלו עמותות שעוסקות ביצירת תכניות שמיועדות לשאת בתוכן ערך חינוכי.

<זיו מאור: התוצאה שאנחנו רואים היא הדרה מוחלטת של אנשים שהערכים שהם מבקשים להביא לילדים הם משפחה, אל מול אנשים שמבקשים להביא שיח חדש של חשיבה מגדרית.

<זיו מאור: רואים כאן פגיעה בחופש הביטוי.

יפעת שאשא ביטון: דוגמאות, דוגמאות.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה דוגמאות ואני אגיד לך למה, כי על פניו, כל מה שאתה אומר עכשיו בדיוק לשם אנחנו מכוונים, אנחנו רוצים שאף אחד לא יהיה מודר מהטלוויזיה, אמרתי את זה רק לפני רגע, להיפך, אנחנו רוצים שהכול יבוא לידי ביטוי, אבל יבוא לידי ביטוי בצורה נכונה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שזכות הילדים שלנו היא להיפגע ולחשוב שילד שמן הוא ילד שהוא לא בריא או ילדה שהיא לא חטובה עם שיער בלונדיני אז היא לא שווה - - -

<זיו מאור: אני מבין.

<זיו מאור: ניקח את הסוגיה של המתח בין בריאות, לצורך העניין, לבין אסתטיקה וסוגיה של השמנה, שהיא סוגיה מאוד מאוד טעונה.

<זיו מאור: אין, לא לוועדה הזו, לא לחוקים שייצאו ממנה ולא לגורמי האכיפה שאני מכבד אותם, את היכולת בסופו של דבר לחזות את ההשפעה של ההחלטות שיתקבלו על היוצרים, איזה יוצר יחשוב שהרוח נושבת לכיוון של להציג את הדמות כרזה כי זה בריא, לבין להציג אותה כשמנה כדי לאפשר לילדים להכיל את עצמם, שהם שני מסרים לגיטימיים שסותרים זה את זה.

<זיו מאור: בסופו של דבר, במקום לאפשר - - -

יפעת שאשא ביטון: הם לא סותרים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני בכלל לא מסכימה איתך ואני אגיד לך למה, אתה לוקח את זה, ואגב, אני מודה שאני קצת המומה שדווקא מהמקום של זכות הציבור לדעת, גם לכמה לדעת יש גבול.

יפעת שאשא ביטון: יש גבול גם לכמה אנחנו רוצים לדעת.

יפעת שאשא ביטון: אני רק לפני יומיים שאלתי אם גם למקלחת צריכים לבוא איתי בלי שאני עושה שם שום דבר רע, אבל מן הסתם לא הייתי רוצה שאף אחד ייכנס איתי לשם.

יפעת שאשא ביטון: כלומר, יש גבול כמה אנחנו כל הזמן רוצים לדעת.

יפעת שאשא ביטון: זו פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, הזכות הראשונה של הילדים ואני מדברת פה רק על הילדים, היא שנגן עליהם.

<זיו מאור: אני מסכים.

<זיו מאור: על זה אין חולק.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת, "תַּראו דמויות רזות או תָּראו דמויות שמנות, תראו דמויות לבנות או תראו דמויות שחורות או תראו אנשים בלונדינים או אנשים שחורים".

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שעל המסך צריך לראות הכול, וצריך לדעת שהכול לגיטימי, שלכולם יש מקום.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר כל הזמן לדבר על זה כל כך יפה, אבל בסוף כשאנחנו פותחים איזושהי תכנית טלוויזיה מספיק לנו לראות שלוש דקות בשביל להבין מי שווה ומי לא.

<זיו מאור: אנחנו לא חולקים על העמדה הזו, אבל כמו שאת אומרת, כדי שעל המסך יראו הכול, מה שממשלה או כנסת צריכות לעשות הוא שום דבר, משום - - -

יפעת שאשא ביטון: נשב וניתן לזה להמשיך להתנהל ככה?

<זיו מאור: בבקשה להשלים משפט אם אפשר.

<יפעת בן חי שגב: ארצות הברית, שהבאתי כדוגמה, נקטה באפליה מתקנת הרבה שנים, זו ממש - - -

<זיו מאור: נכון, אנחנו חלוקים על המדיניות הזו.

<זיו מאור: עכשיו לגבי הסוגיה של ההגנה על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להפריע, אבל אני רוצה לשאול אותך, זה אומר שנשב וניתן לדברים להתנהל כמו שהם ואולי - - -

<זיו מאור: בוודאי, זו בדיוק הנקודה.

<זיו מאור: יושבת ראש מועצת הכבלים והלוויין הביעה קודם דאגה ממה שקורה בתחום של ה-VOD ואני בתור הורה מצאתי שהתחום של ה-VOD הוא המקום שבו, מאחר והצפייה היא אקטיבית ולא פסיבית, אז השליטה שלי על מה שהילדים רואים היא הרבה יותר אפקטיבית מאשר מה שקורה בעולם הלינארי, כי אני מחליט איזו סדרה הילד יראה.

<זיו מאור: ההתפתחות של ה-VOD גם במסגרות השידור המסורתיות וגם לדוגמה בסטרימר שיש אצלי בבית הילדים צופים דרך היוטיוב, השליטה שלי הרבה יותר גבוהה וגם היכולת שלי לעקוב אחרי מה שהם צפו היא הרבה יותר גבוהה, כמו גם לדבר איתם במידה שראיתי שהם נחשפו לתוכן שאינו ראוי.

<זיו מאור: כל אלו הן מגמות שהולכות נגד המגמה של ההתערבות הרגולטורית.

<זיו מאור: אני מסכים - - -

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תפסיקו להיבהל כל הזמן, אף אחד פה לא בא להתערב בשום דבר ואין פה חקיקה, אין פה חקיקה - - -

<זיו מאור: לפני זמן קצר הראתה יושבת ראש מועצת הכבלים והלוויין - - -

יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין של מודעות, יש פה עניין שאת מה שבאחריות שלנו וביכולת שלנו לשנות אנחנו כן נשנה, כמו עם התכנית, סתם לצורך העניין, כדוגמת "שמש".

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך שיש דברים הרבה יותר גרועים, שהם גרועים גם בגלל שהם באים באנימציה, בדמויות מצוירות, שזה כאילו הכי תמים והכי מתאים לילדים ואנחנו לא מבינים איזה, לא רוצה להגיד דברים לא יפים בכנסת, מה הילדים שלנו בולעים בלי שהם מרגישים בכלל והם אפילו לא יודעים מהו הטעם.

<זיו מאור: אני מסכים.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, וזה לא משנה מי ייתן איזה ביקורת שייתן, אני לא יכולה לשבת כאן, כאשת חינוך, לא בבית וגם לא בכל מקום אחר בעולם ולשתוק כשאני רואה שדברים כאלה משודרים, כשאני יודעת שיש לי קצת אפשרות להשפיע על מה שאנחנו מעבירים לילדים.

יפעת שאשא ביטון: לילדים, אני לא אומרת לך כמבוגר עכשיו ואני לא באה לבקר אותך.

<זיו מאור: יושבת הראש, הפער הכלכלי ליברלי שאנחנו מביאים עולם חדש לשיח הישראלי, באופן שבו הוא היה בתרדמת ב-30 השנים האחרונות, אבל חלק אינטגרלי מהחירות שאנחנו מדברים עליה הוא אחריות ואחריות בהקשר המסוים הזה היא אחריות הורית.

<זיו מאור: אני חושב שבנושא הזה יש קונצנזוס סביב השולחן, העובדה שאיזשהו יוצר הצליח לייצר סידרה ולהעלות אותה לערוץ כזה או אחר לא אומרת שהיא בהכרח תגיע לילד שלי.

<זיו מאור: השאלה אם היא מגיעה או לא מגיעה לילד שלי היא שאלה שאני, בראש ובראשונה, אחראי כלפיה, לא המדינה ולא הרשות.

<זיו מאור: הדוגמה של "שמש" היא דוגמה שמבעיתה אותי בתור ליברל.

<זיו מאור: זה לא שיש לי סנטימנטים חיוביים כלפי התכנית הזו - - -

יפעת שאשא ביטון: יש גבול גם לליברליות, אתה יודע, ושהיא לא תהיה על הגב של הילדים שלנו.

<זיו מאור: אני יכול להשמיע את הטיעון לפני שאני סופג תגובות?

<זיו מאור: יפעת, אני יכול שניה להשמיע את הטיעון?

<יפעת בן חי שגב: לא, אני חייבת - - -

<זיו מאור: את לא שמעת את הטיעון, לְמה את מגיבה?

<יפעת בן חי שגב: סליחה, זה בסדר שאתה בונה הר של טיעון אבל אתה משמיט את הבסיס שלו והבסיס הוא שמדינת ישראל קבעה חובה של הפקות מקור.

<יפעת בן חי שגב: באמריקה, למשל, אין חובה של הפקות מקור, מדוע?

<יפעת בן חי שגב: כי מדינת ישראל רואה ערך בעידוד תרבות ויצירה בעברית שמשודרת על גבי המסך.

<יפעת בן חי שגב: מרגע שמדינת ישראל קבעה את החובה הזו שהיא סוג של must, יש לה את הזכות גם לקבוע כיצד היא תיראה.

<זיו מאור: אז אני משיב - - -

<יפעת בן חי שגב: זה הכול וזה לא נכון לומר שזה לא קיים במדינות אחרות בעולם.

<יפעת בן חי שגב: אתה סתם טועה ומטעה.

<זיו מאור: אני לא אמרתי, עם כל הכבוד - - -

<יפעת בן חי שגב: אני רק חזרתי לא מזמן מצרפת וזה קיים בצורה הרבה יותר בוטה שם מאשר במדינת ישראל.

<יפעת בן חי שגב: אז אמריקה, עם כל הכבוד, היא לא דוגמה לשום דבר.

יפעת שאשא ביטון: בשם הליברליזם אנחנו קצת הולכים לאיבוד.

<זיו מאור: אני אומר - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לתת לך לסיים את הטיעון ואני אחר כך אשמח אם אתה תשיב.

<זיו מאור: המחקר המשווה שלנו מראה בדיוק מה קיים ומה לא קיים בעולם.

<זיו מאור: הדוגמה של "שמש" היא דוגמה, כמו שאמרתי, מבעיתה, לא בגלל סנטימנטים כאלה או אחרים שיש לי כלפי התכנית הזו, אלא בגלל שמה שתיארה קודם יפעת הוא פרקטיקה רגולטורית פסולה שאסור שתהיה, מסר שמועבר - - -

<יפעת בן חי שגב: אתה יכול להגיש נגדי בג"ץ.

יפעת שאשא ביטון: בוא נפתח את הערוצים הפורנוגרפיים לילדים ונגיד, "אני אקפיד, לא הם, שתהיה גישה, יגיעו לא יגיעו – אחריות שלי".

<זיו מאור: זה של הפורנוגרפיה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת איפה הגבול של הליברליזם - - -

<זיו מאור: אני אענה.

<זיו מאור: איפה הגבול?

<זיו מאור: קודם כל הנושא של פורנוגרפיה מטופל במישור הפלילי וזו בדיוק הנקודה.

<זיו מאור: איפה שיש מקום לטיפול פלילי יש מקום להתערבות פלילית בתוכן.

יפעת שאשא ביטון: יש גם עניינים חברתיים מוסריים שהם לא פליליים.

<זיו מאור: במקומות האלה אין שום לגיטימציה להתערבות מנהלית של הממשלה בדרך של הרגולציה.

<זיו מאור: שוב, זו העמדה שלנו ואני עומד כאן ומציג אותה - - -

<יפעת בן חי שגב: וכמה אני שמחה שלא אתה זה מנהל את הוועדה הזאת וקובע את החוקים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך שככל שיש נשמה באפי אני אהיה בכל מקום שבו, גם אם אני אפגע טיפה בליברליות של הילדים הקטנים שלנו, אבל בתמורה לזה אני אגן עליהם מאוד, אני אהיה שם.

יפעת שאשא ביטון: אתה תעשה עם הילדים שלך מה שאתה רוצה - - -

<זיו מאור: על הילדים שלי אני מגן באמצעות פגיעה בליברליזם שלהם.

<זיו מאור: זו האחריות שלי כלפיהם, אבל האחריות של הבית הזה כלפי האזרחים שלו הוא גם החירות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא כל ההורים מסוגלים לעשות את זה, בדיוק כמו שמשרד הרווחה מתערב במקום שבו הורים לא מסוגלים לתת לילדים את מה שהם צריכים לתת ואז המשרד עוזר במענים האלה, אז בוא ננטוש לכולם ונגיד, " חברים, אתם לשלכם, אנחנו לשלנו", ניפגש בעוד כמה עשורים.

<זיו מאור: המסר שמעורבות ממשלתית מהסוג שעומדת על השולחן בישיבה הזו מעביר להורים הוא: תנו להורים לצפות בערוצי הילדים, אנחנו כבר דאגנו שהכול שם יהיה בסדר, כאשר אנחנו יודעים שלא רק שזו לא המציאות - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה היית איתנו פה כשאני דיברתי ואמרתי שבלי תהליך חינוכי של הורים ושל ילדים אנחנו לא נשיג שום דבר?

יפעת שאשא ביטון: לא אמרתי?

<זיו מאור: נתמקד בדבר הזה, המסר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא אמרתי?

<זיו מאור: אני לא הייתי, אבל מה שאמרת אני מסכים איתו.

יפעת שאשא ביטון: היית, עכשיו היית פה, אני אמרתי את זה כמה וכמה פעמים.

<זיו מאור: אוקיי, חשבתי שדיברת על דיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אמרתי את זה לפני שיפעת אמרה ואמרתי את זה אחרי שאורה דיברה.

<יפעת בן חי שגב: זיו, שמעתי שיש בחירות, אתה מוזמן להציע את מרכולתך לציבור.

<זיו מאור: זה מה שאנחנו עושים מדי יום ביומו.

<זיו מאור: נו, באמת, יפעת, אנחנו - - -

<יפעת בן חי שגב: נו באמת, יש פה נבחרי ציבור ולשמחתי הרבה המדיניות היא שונה ממה שאתה מציג פה.

יפעת שאשא ביטון: דווקא במקום של הזכויות, ציפיתי, אני מודה, לשמוע משהו קצת אחר.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו אחריות אמיתית.

יפעת שאשא ביטון: אין פה ענין של רגולציה, אני לא הלכתי למקום של חקיקה כי אני חושבת שזה עניין חברתי מוסרי, אני חושבת שזה משהו שבאמצעות גיוס האנשים, ואמרה את זה יפה יפעת "אנחנו לא באים לכפות, אין לי סמכות לבוא לכפות על האנשים שם אבל אני מגייסת אותם באמצעות אמנה ואני מגייסת אותם באמצעות זה שאני מעודדת אותם", בדרכים האלה ובאמצעות מחקר שדרכו אנחנו נעלה למודעות נגיד להורים, הנה תראו.

יפעת שאשא ביטון: אלה לא איזשהם מאוויי נפש שלי.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולתי לעשות את המחקר הזה, אגב, אני באה מהאקדמיה וכבר יש לי את הכול, אני כבר התחלתי אותו בעבר ובכוונה לא הבאתי ממה שאני עשיתי, שאף אחד לא יגיד לי, הנה, היא הביאה את זה מהבית, היא רוצה להציג אותו.

יפעת שאשא ביטון: רציתי שמישהו אחר, ניטרלי, שלא אני בחרתי, יציג את הדברים, כי חשוב לי להביא את זה למודעות וחשוב לי שיראו את זה בצורה נקייה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם כל אחד מאיתנו, גם בשם הליברליזציה, יירתם ויגיד שאנחנו מגייסים עכשיו את החברה לצפייה ביקורתית, אנחנו כל הזמן מדברים על זה שאנחנו רוצים שהילדים שלנו יהיו ביקורתיים, גם לגבי מה שהם רואים, גם לגבי מה שהם שומעים, אם זה בחיי היומיום, אם זה בסכסוך הישראלי פלסטיני ואם זה בכל דבר אחר, אז מה הבעיה שנהיה גם קצת ביקורתיים לגבי תכניות ילדים?

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שיש בזה פסול.

<זיו מאור: כאזרחים פרטיים אין שום פסול.

יפעת שאשא ביטון: אני עדיין מזמינה אותך, אני חושבת שאנחנו לא צריכים לומר נואש, להתגייס גם למהלך הזה ואיפה שאפשר להעלות את המודעות, בקרב המבוגרים שבינינו, להיות קצת יותר ערניים גם לגבי מה שקורה וזה בדיוק מתחבר לאמירה שלך, אני ממש לא אומרת, ערוץ הילדים, תשלחו את הילדים, הכול בסדר, להיפך, בגלל שזה ערוץ הילדים ובגלל שאני יודעת שיש שם דברים שמועדים לפורענות, אז בואו תהיו ערניים גם בזירה הזו.

<קרן איוס: יפעת, אפשר להוסיף משהו בעניין?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, במשפט.

<קרן איוס: אני רוצה רק להגיד, גם כאימא לחמישה, הם קטנטנים, אני רוצה להגיד לכם שהטלוויזיה הפכה להיות גם סוג של בייביסיטר עבור הילדים.

<קרן איוס: לפעמים ילדים צופים בטלוויזיה, ההורים בבית ואפילו לא קשובים, לא מצליחים לעשות בחלוקת קשב הקשבה למה שהילד צופה בו לבין מה שהם - - -

יפעת שאשא ביטון: כשהילדים חשופים בחדר.

<קרן איוס: לגמרי.

<קרן איוס: מה שבעצם עולה פה על השולחן זה להרים את הרמה התרבותית חברתית, את השפה, את המשלב הלשוני, את ההתנהלות החברתית.

<קרן איוס: אף אחד לא מדבר בכלל על מקומות בחירה שאתה מכוון אליהם.

<קרן איוס: אני כאימא לא ארגיש שאם בטלוויזיה הרגילה, אתה מדבר על VOD ויוטיוב, אני מדברת איתך על ערוצים קונבנציונליים, שהמדינה עומדת מאחוריהם, אפרופו להגיד רשות שידור וכו'.

<קרן איוס: אני לא מדברת על המקומות שאני יכולה להפעיל בהם בקרת הורים, אלא על המקום שילד לוקח שלט ולוחץ "הפעל", כשלפעמים אני אהיה עסוקה, או עם המכונה, אם בתלייה או עם הכלים ולא אהיה שם, אני מאוד אשמח שמישהו ירים את הרף התחתון לפה, כדי שאם אני פספסתי תהיה איזושהי רשת ביטחון, איזשהו מנגנון הגנה.

<קרן איוס: על מה שאני אוכל להפעיל שליטה, ודאי שכהורה אני אפעיל שליטה ולא אתה או מישהו אחר יפעיל עליי איזשהם מנגנוני ביקורת כאלה ואחרים בתוך ארבעה הקירות שלי.

<קרן איוס: אין כאן פגיעה בליברליות של מישהו אלא ביכולת שלנו לסמוך על המקום שאנחנו פחות נמצאים בו היום, בחיים של הילדים.

<קרן איוס: סליחה שאני אומרת את זה, כאימא, בייביסיטר של טלוויזיה הוא חלק גם משגרת יומי, לצערי הרב.

<קרן איוס: אם מישהו יכול לעזור לי אני מאוד שמחה על היד המושטת הזו.

<עדי חן: זו חובת ההגנה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לכל האקדמאים והחוקרים שבינינו, אנחנו כולנו יודעים שהטלוויזיה היא חלק מתהליך החברות, זה כלי סוציאליזציה מאוד מאוד מובהק, לא אנחנו הבאנו וזה גם לא שייך רק לעידן הזה, אנחנו יודעים את זה כבר מקדמת דנא, אז כאחד כזה אני חושבת שלא רק שאנחנו צריכים לשלוט במה שקורה בו, לשלוט לא ברמה רגולטורית אלא להיות מודעים למה שקורה שם, אלא שאנחנו גם יכולים לכוון את מה שקורה שם בהתאם למה שאנחנו רוצים שייצא מהילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר, אם אנחנו מְחברתים אותם לאיזשהו כיוון, אז בואו נעשה את זה קצת יותר מכבד ממה שזה היום.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מסכמת את דיון הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני רוצה להודות לכולכם על ההשתתפות, על הנכונות להיות שותפים לדרך, כמובן לחוקרים שלנו והרבה הרבה הצלחה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה לשר התקשורת להתקין את התקנות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניקח את זה מהמכתב ששוגר לראש הממשלה בהיותו שר תקשורת ונשתמש בהמלצות שמופיעות שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוסיף את העניין של סימון תווית חיובית או כל סימון גרפי שייתן ציון לתכנית.

יפעת שאשא ביטון: זה בתהליך חשיבה ואנחנו נשמח לדעת יחד עם המועצה מה קורה עם זה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אוריינות תקשורתית.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת, לגבי קבוצת הגיל שעליה דיברנו, דיברנו שתהיה איזושהי מודולה שדרכה נוכל להכווין את ההורים, אבל אני כאן רוצה לפתוח סוגריים לגבי הבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: הם כרגע מחוץ לדיון, אבל הם ייכנסו לשולחן הזה בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: אפשר ללמד את הילדים אוריינות תקשורתית לא במודולה בפני עצמה, לא חייבים שיהיה שיעור שיקראו לו כך.

יפעת שאשא ביטון: אני עשיתי את זה הרבה פעמים באמצעות שיעור ספרות או שיעורים אחרים, שמביאים סרטים או כל מיני תכנים, טקסטים טלוויזיוניים ואפשר בהחלט דרכם ללמד גם את הנושא הזה של אוריינות תקשורת.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שיומלץ על ידי מי שאחראי לזה במשרד, לראות איך אפשר לשזור את זה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זו פדגוגיה מצוינת גם כדי לגייס את הילדים, לעורר עניין וגם כדי להעביר תכנים.

יפעת שאשא ביטון: זה בהיסטוריה וזה בספרות, בתנ"ך ויש לנו מספיק טקסטים כאלה, אז שווה להרוויח, גם בצד הפדגוגי וגם בצד של אוריינות תקשורת.

<רינה כהן: ההורים בתוך הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, את ההורים כבר הזכרתי בהתחלה, בהקשר של הגיל הרך.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה שתיבנה איזושהי מודולה, סדנה, או שהם ירצו לבנות את זה, כדי שאנחנו נוכל להכווין אותם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעקוב עד יולי.

יפעת שאשא ביטון: נשלח את המכתבים למי שצריך, נשמח לקבל עדכונים אם יהיו כאלה מהגורמים השונים.

יפעת שאשא ביטון: נחכה לשמוע את המחקר במלואו ואתו לצאת לדרך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.