הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 108, 2016-11-22 12:00

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה, אפילו מתרגשת לפתוח דיון נוסף במסגרת יום זכויות הילד, יום שהוא כל כולו בשבילכם.

יפעת שאשא ביטון: לומר את האמת, אני מרגישה שבכל בוקר שאני באה לכאן לכנסת אני באה לכאן בשבילכם, אבל היום אנחנו גם מקדישים לכם את כל הדיונים ונותנים לכם את הבמה כדי להביע מה הן זכויות הילד עבורכם, מה אתם הייתם רוצים מאיתנו שאנחנו נגשים בשבילכם ואיפה אתם מוצאים את עצמכם בתוך השיח הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני פותחת את הדיון השני שעוסק בזכויות ילדים וקראנו לו 'ילדים מדברים על זכויות ילדים', כי כמו שאתם יודעים, הרבה פעמים למבוגרים יש נטייה לדבר עליכם, לומר מה אנחנו חושבים שטוב בשבילכם ומה אנחנו צריכים לעשות כדי שיהיה לכם טוב ולמעשה אנחנו שוכחים לפעמים לדבר איתכם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהיום הזה הוא מיוחד כי אנחנו מדברים עם הילדים ולא על הילדים, אנחנו מדברים עם הילדים על זכויות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מברכת את כל הנוכחים.

יפעת שאשא ביטון: נמצא איתנו חבר הכנסת דב חנין, שמיד אנחנו ניתן לו לומר כמה מילות ברכה, ואני רוצה גם לקדם בברכה את בתי הספר שנמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אתחיל, נכון, אני משוחדת, אני מודה, עם בית הספר מקרית שמונה, שזה הבית שלי.

יפעת שאשא ביטון: אני מתרגשת.

יפעת שאשא ביטון: בית ספר רמב"ם מקרית שמונה, ברוכים הבאים, אני מאוד מאוד שמחה שאתם כאן.

יפעת שאשא ביטון: בית ספר ביאליק רוגוזין, בית ספר מיוחד, שזכיתי אפילו לסייר ולבקר בו, הוא מציג את התערוכה בחוץ שעוסקת בתעודת זהות, אנחנו אחר כך נשמע עליה מפיכם.

יפעת שאשא ביטון: בית ספר אבו גוש, ברוכים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: רמות ים מכמורת.

יפעת שאשא ביטון: נציגים של חינוך לפסגות, נמצאת איתי פה ילדה מקסימה, ניקול טייקש, שהיא מלווה אותי היום, אז ברוכה הבאה, ניקול, וברוכים הבאים כל חינוך לפסגות.

יפעת שאשא ביטון: ובית ספר עמק החולה מכפר בלום, גם כן מהגליל.

יפעת שאשא ביטון: הם ייכנסו עוד מעט, אבל חשוב לציין שהתערוכה שמוצגת כאן, תערוכה מרתקת, שבאמצעות אגדות ילדים הם מבטאים גם את המצוקות של הילדים וגם את הסכנות שאורבות להם וכדאי אחר כך לגשת ולראות.

יפעת שאשא ביטון: כשהם ייכנסו נקבל אותם בברכה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, יפעת.

דב חנין: אני רוצה קודם כל להודות לך, על העבודה שלך לאורך כל השנה בוועדה לזכויות הילד, את עושה עבודה חשובה, מסורה, לא רק ביום הזה, אלא כל השנה ואני רוצה להביע הערכה גם על היום המרגש הזה שאת עשית.

דב חנין: האמת, אני רוצה לומר לך שכמו כל חברי הכנסת הייתי הבוקר בהרבה ועדות וכולם התרגשו להיות עם ילדים שליוו אותם.

דב חנין: זה פרויקט מקסים ומרגש ונורא יפה.

דב חנין: יש מסר מאוד יפה ביום הזה, יש מסר מאוד חשוב ומרגש בתערוכה שאנחנו ראינו כאן

דב חנין: בחוץ, כי אנחנו מאוד שונים זה מזה, אנחנו שונים זה מזה בצבע ובלבוש ובעדה ובדת ובלאום, אנחנו שונים זה מזה, אבל בעצם בדבר הכי חשוב אנחנו כל כך דומים, אנחנו כולנו בני אדם והמסר של היום הזה הוא שילד הוא ילד הוא ילד וילדה היא ילדה היא ילדה.

דב חנין: וילדים וילדות, יש להם קול ויש להם זכויות וצריך לתת לקול ולזכויות האלה מקום.

דב חנין: אז זה יום נורא חשוב עבורנו בכנסת ותודה שבאתם וכיבדתם אותנו בביקור שלכם.

דב חנין: אני מתנצל שאני אשהה רק כמה דקות, כי אני צריך לרוץ לוועדה נוספת, אבל אני בטוח שיהיה פה הרבה יותר יפה ומרגש מאשר הוועדה שאני איאלץ להיות בה.

דב חנין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את האינטנסיביות של הוועדות בכנסת ואני באמת מעריכה את זה שהגעת לברך את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: טובה בן ארי, רוצה לומר מספר מילים?

יפעת שאשא ביטון: מילות ברכה לילדים המקסימים שכאן?

<טובה בן ארי: אני מאוד נרגשת.

<טובה בן ארי: אתמול ציינתי והיום אני אציין שאני מאוד נרגשת, שוב, לראות ולפגוש מקרוב ולשוחח עם מגוון כל כך גדול של נוער מכל הארץ, למרות שבנטיותיי האישיות אני מסתובבת בכל הארץ ופוגשת כל נער או נערה, או כל ילד שרוצים לפגוש אותי, הם מתאמים איתי במייל ואני מגיעה אליהם לבית הספר, עד הכיתה.

<טובה בן ארי: כל ילדה וכל ילד בכל הארץ.

<טובה בן ארי: אני מפקחת ארצית על זכויות תלמידים וכשנכנסתי לתפקיד לפני 15 שנים, המון זמן, כמעט נולדתם, הכנסתי ללוח הישראלי ולתודעה הישראלית את התאריך ה-20 בנובמבר, שבכל העולם מציינים את יום ההולדת לאמנת זכויות הילד שעליה חתמו 192 מדינות.

<טובה בן ארי: אני הכנסתי את זה כיום זכויות הילד.

<טובה בן ארי: אז אני מוקירה את כל משרדי הממשלה, לכל אגפי השלטון, לכל גופי התקשורת, לכל האקדמיה, לכל הנציגים באקדמיה בפקולטות השונות, לכל המנהלים והמורים וחבריי במשרד החינוך, והדרה יושבת לימיני, מנהיגות נוער ומועצות, אני מודה לכם, בית הנבחרים, שאתם ממשיכים לציין את זה, שאתם ממשיכים לחשוב על זה.

<טובה בן ארי: אני מודה לך, חברת הכנסת שאשו - - -

יפעת שאשא ביטון: שאשא, פעם אחת לכבוד הילדים, שאשא.

<טובה בן ארי: שאשא.

<טובה בן ארי: סליחה, אני מצטערת, אני מתנצלת, חברת הכנסת ד"ר יפעת שאשא ביטון.

<טובה בן ארי: זה היה השם המלא עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<טובה בן ארי: אני מודה לך שהילדים הם בראש מעיינייך, אז אנחנו יכולים ביחד, משרדי הממשלה, איתך ביחד, להגיע לפסגות חדשות.

<טובה בן ארי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, טובה בן ארי, המפקחת של משרד החינוך לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: יושב איתנו גם יושב ראש חדש של מועצת תלמידים, אני יכולה להגיד לכם שהוא מבטיח לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: אמנם בירכת מקודם, אבל אני אשמח אם תיתן כמה מילים גם לתלמידים שיושבים כאן.

<חנן יזדי: אולי אחר כך, אני רוצה לשמוע ואחר כך אני אגיד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נפתח, ברשותכם, עם בית ספר רוגוזין, שיציג את התערוכה שנמצאת כאן בחוץ ויספר קצת על עצמו.

יפעת שאשא ביטון: מוניקה, הבמה שלך.

<מוניקה ג'וזף: צהריים טובים.

<מוניקה ג'וזף: אני מוניקה ג'וזף, בת 16, לומדת בקמפוס ביאליק רוגוזין בתל אביב.

<מוניקה ג'וזף: קמפוס ביאליק רוגוזין הוא בית ספר מאוד מיוחד, לומדים בו תלמידים מ-51 מדינות שונות, זה אומר שאנחנו התלמידים מגיעים מתרבויות שונות, שפות אם שונות, דתות שונות ומראה שונה.

<מוניקה ג'וזף: אני נולדתי בסודאן, גדלתי במצרים שבע שנים, בישראל נמצאת תשע שנים עם אמא ושלושה אחים.

<מוניקה ג'וזף: חשוב לי לציין שבישראל אני חסרת מעמד.

<מוניקה ג'וזף: אני לומדת בכיתה י"א, ניגשת לבגרויות, משקיעה מאמצים רבים על מנת להצליח בלימודים.

<מוניקה ג'וזף: בבית הספר אני זוכה לשוויון, עזרה בחינוך לערכים של כבוד וקבלת האחר.

<מוניקה ג'וזף: בחרתי בזכות החינוך כאחת מזכויות הילד המשמעותיות והחשובות, תפקיד החינוך לעודד פיתוח של אישיות, כישרון ויכולת, להכין את הילד לחיי אחריות בחברה חופשית, ברוח של הבנה, שלום, סובלנות ושוויון בין המינים.

<מוניקה ג'וזף: כמובן שעל המדינה לדאוג שהשכלה גבוהה תהיה נגישה לכל ילד.

<מוניקה ג'וזף: בעוד שנתיים אני וחבריי נהיה בבעיה גדולה, כי הזכות לחינוך כבר לא תתממש.

<מוניקה ג'וזף: אנחנו נצא לחברה אחרי שלמדנו, השכלנו, התפתחנו והוצאנו תעודת בגרות.

<מוניקה ג'וזף: אני לא אוכל להתקבל לאוניברסיטה, אני לא אוכל לעבוד בעבודות משמעותיות, אני לא אוכל ללמוד לתואר.

<מוניקה ג'וזף: מה שנשאר לי לעשות זה למצוא עבודות שחורות כמו ניקיון, עבודות בשוק.

<מוניקה ג'וזף: נכון שכל עבודה מכבדת את בעליה, אבל מה אם יש לי חלומות, לשם כך אני משקיעה ולומדת היום.

<מוניקה ג'וזף: המצב הזה מאוד מתסכל.

<מוניקה ג'וזף: תלמידים שלמדו איתי בכיתה כבר מתכננים את העתיד שלהם, את הגיוס לצבא, המשך לימודים גבוהים והמשך - - - הם מתקדמים ומתפתחים ואני נשארת מאחור.

<מוניקה ג'וזף: אני רוצה שהזכות לחינוך תחול גם עליי לאחר סיום הלימודים.

<מוניקה ג'וזף: בגיל 18, כשמסיימים בית ספר, החיים האמיתיים שלי אמורים להתחיל, אני אמורה להתחיל את מסלול חיי ולגבש החלטה לגבי ההתפתחות האישית שלי.

<מוניקה ג'וזף: אני מרגישה שלא מתאפשר לי להיות שווה פה, כמו חבריי בעלי המעמד, אני מרגישה שאין לי שום דבר, שהסטטוס שלי כחסרת מעמד סוגר לי המון דלתות, את הדלת לצבא, את הדלת ללימודי נהיגה, את הדלת לאוניברסיטה ואפילו את הדלת לכניסה למועדונים.

<מוניקה ג'וזף: הלוואי שהזכות לחינוך הייתה חלה גם עליי לאחר סיום הלימודים בתיכון, כי מה זה שווה לי שהשקעתי בלימודים אם לא מתאפשר לי להמשיך ולצמוח והדלתות שרציתי לפתוח תמיד יישארו סגורות?

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מוניקה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה להתוודות, למה בעצם פתחתי עם בית ספר רוגוזין ולמה פתחתי עם ילדים שהם חסרי מעמד.

יפעת שאשא ביטון: דווקא היום, כשאנחנו מציינים את יום זכויות הילד, אז הרבה פעמים דברים שנראים לנו מאוד מובנים מאליהם ודברים שאנחנו צריכים לדרוש, יש ילדים שגרים כאן

יפעת שאשא ביטון: איתנו ועבורם זה לגמרי לא מובן מאליו.

יפעת שאשא ביטון: בעצם הפתיחה שלי דווקא עם בית ספר רוגוזין, אנחנו מדגישים שמבחינת הוועדה כאן בכנסת ילד הוא ילד הוא ילד, באופן אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את החובה, אפילו המוסרית, לדאוג לכל אחד מהילדים שגרים כאן בקרבנו.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה, מוניקה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שאת או מישהו מבית הספר יספר קצת על התערוכה שראינו בחוץ, תערוכה שקראתם לה 'תעודת זהות'.

יפעת שאשא ביטון: היא מיוחדת מאוד ואני אשמח שתספר לכולם.

יפעת שאשא ביטון: תציג את עצמך.

<אדם גלבוע: נעים מאוד, לי קוראים אדם גלבוע, אני מורה בבית הספר.

<אדם גלבוע: הפרויקט נעשה לפני שנתיים, קראנו לו 'תעודת זהות', בשיתוף של יעלי גבריאלי, שהיא אמנית וצלמת.

<אדם גלבוע: זה פרויקט שעשינו לפני שנתיים במטרה לנסות וקצת לתהות על תהליכי גיבוש הזהות בקרב תלמידים ממשפחות של מבקשי מקלט ועובדים זרים ולמעשה המהלך הראשון שעשינו זה שנתנו לתלמידים צבע וכל אחד מהם היה צריך לרקוח את הצבע שלו כמו שהוא חושב וגילינו שבמהלך הרקיחה הזאת באמת המשמעות של לבן ושחור כמעט נעלמת.

<אדם גלבוע: הצבע שלנו, אם תחשבו כל אחד על איך הוא היה מייצר את הצבע שלו, לא היינו הולכים ישר עם השחור ולא היינו הולכים עם הלבן, אלא פתאום הגוונים האלה והמנעד הזה בין הגוונים הוא מה שהופך להיות משמעותי.

<אדם גלבוע: ביקשנו מהתלמידים לצבוע את הפנים שלהם בצבע שלהם, כאיזה שהיא אמירה על הזהות, כי הפנים שלנו זו הזהות שלנו, ומה המשמעות כאשר בן אדם צובע את הפנים שלו בצבע עור שלו.

<אדם גלבוע: האם הוא מתגאה, האם הוא מסתיר?

<אדם גלבוע: דבר אחרון כמובן זה הצילום על רקע צבע העור שלהם.

<אדם גלבוע: הפרויקט הזה מציג איזה שהיא סתירה בין מה שאנחנו קוראים בתולדות האמנות, הפורטרטים זה לאנשים בעלי מעמד, רוזנים, מלכים, אנשים בעלי מעמד גבוה, ופה אנחנו מדברים על אנשים ממעמד מפוקפק, ועצם זה שהם מצולמים על רקע שהוא בגוון העור שלהם, הדמות עצמה הופכת להיות כמעט שקופה לעתים.

<אדם גלבוע: דווקא אותם תלמידים שבחברה שלנו כל כך בולטים בגלל צבע העור שלהם, החברה אולי באופן אחר, קצת בפרדוקס, רואה אותם כשקופים.

<אדם גלבוע: ולכן תעודת הזהות, שמתכתבת כמובן עם תעודת הזהות הישראלית, המטרה שלה זה להדהד ולהעביר את הרעיון הזה שכל אחד מאיתנו יחשוב על המקום שלו בתור אדם בעולם שבו אנחנו חיים.

יפעת שאשא ביטון: יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ומי שלא יצא לו לראות, או שחלף בלי לשים לב, אז בחוץ מוצגת התערוכה ואתם בהחלט מוזמנים לראות בסוף הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, בית ספר רוגוזין, מוניקה.

יפעת שאשא ביטון: יערה בן לולו, בית ספר רמות ים ממכמורת, בבקשה, הבמה היא שלך.

<יערה בן לולו: תודה.

<יערה בן לולו: אז קוראים לי יערה, האמת היא שאני גרה בירושלים, אני מתחנכת בבית ספר רמות ים, אני אהיה שנה שם בפנימייה.

<יערה בן לולו: אז בעצם התחנכתי ואני גם מתחנכת בעמק חפר.

<יערה בן לולו: אני חושבת שבקשר די ישיר למה שמוניקה אמרה, אני בתור ילדה שעמק חפר זה סוג של בועה כזאת, גרים שם אנשים מאוד מסוימים, מתרבות מאוד מסוימת ובתור מישהי שגרה בירושלים - - -

יפעת שאשא ביטון: יערה, אנחנו איתך, הבמה שלך, בבקשה.

<יערה בן לולו: אז באמת בבית הספר שאני מתחנכת בו זה גם בית ספר של ילדים שגרים באזור וגם פנימייה, זאת אומרת שבאים ילדים מכל הארץ.

<יערה בן לולו: כשהגעתי לשם אז באמת הבנתי כמה תרבויות יש במדינה שלנו וכמה לא ראיתי את זה לפני.

<יערה בן לולו: אני חושבת שאחד הדברים הכי חשובים שיש לנו בתור אזרחים במדינת ישראל, במיוחד מגיל צעיר, זה באמת להיפגש עם חבר'ה מכל האוכלוסיות, אם זה ערבים, חרדים, חילונים.

<יערה בן לולו: בחיים לא שמעתי על בית הספר הזה, לא ידעתי שקיים דבר כזה ואני חושבת שזה מאוד עצוב, כי אני חושבת שבדיוק בגלל שיש לנו כילדים את הזכות להיות מי שאנחנו והזכות לשוויון, או הזכות הזאת, אז מאוד חשוב שמגיל צעיר יפגישו אותנו אחד עם השני.

<יערה בן לולו: אנחנו הדור שאולי יעשה את השינוי ואנחנו הדור הבא שינהיג את הארץ ואני חושבת שבאמת זה חשוב שאם זה יבוא מהמבוגרים, שממש יכריחו אותנו, ואני חושבת שזה יתקבל ברצון גם על ידי הילדים, שיפגישו בינינו ושיחפו על הפער הזה, כי הפער עצום.

<יערה בן לולו: בתור מישהי שחווה אותו כל יום, הוא ענק, וזה רק חבר'ה מערים שונות.

<יערה בן לולו: אז ממגזרים שונים זה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: ואני מניחה שלא צריך להכריח אתכם לעשות את זה, אני בטוחה שאם המערכת תדע לעשות את זה בצורה טבעית ולהפגיש בין אוכלוסיות מגוונות, כחלק משגרת חיים במערכת החינוך, אז אתם גם תוכלו לקבל את זה באהבה וכדבר שהוא באמת טבעי ומובן מאליו, מה שלא קורה היום.

יפעת שאשא ביטון: זה, אגב, מחבר אותי לדיון שהתקיים כאן אתמול, אנחנו קיימנו דיון לכבוד 70 שנה ליוניסף, זה ארגון שדואג לילדים בכל העולם ועלה הצורך האמיתי מצד הילדים לפגוש את כל מגוון האוכלוסיות שיש בארץ.

יפעת שאשא ביטון: התחושה היא, זה כמו שאת אמרת, אנחנו כאילו באיזה שהיא בועה, כל אחד בתוך המקום המאוד מצומצם שלו, המעגל המאוד פרטי שלו ואנחנו לא נחשפים לקהילות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: עד מתי, בעצם?

יפעת שאשא ביטון: עד שאנחנו מגיעים לצבא או יוצאים לחיים האמיתיים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת, נציגי מערכת החינוך, שזה אתגר משמעותי לפנינו ואפשרי.

יפעת שאשא ביטון: פעם זה היה יותר, היום התחושה היא שזה קצת פחות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה משהו שאנחנו - - -

<קריאה: היום זה ברמה של - - -

יפעת שאשא ביטון: לא ברמה של שיח, ברמה של מפגשים.

<קריאה: מפגשים, אנחנו מדברים על לפחות חמש פעמים - - - מקבלים סיוע תקציבי והדרכה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך באמת בתי הספר מאמצים את המוטיבציה הזו שהמשרד מעניק ומקיימים את זה במקומות השונים.

יפעת שאשא ביטון: יערה, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אורי טובול, בית ספר רמב"ם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אורי.

<אורי טובול: אני אורי טובול מבית ספר רמב"ם קרית שמונה, כיתה ו'.

<אורי טובול: היה חשוב לי לדבר איתכם היום על העולים החדשים, בני מנשה, שהגיעו לא מזמן לקרית שמונה, רחובות.

<אורי טובול: לצערי הרב לא זכינו בכיתה להיות עם בני מנשה, אבל עדיין יש בבית הספר שלנו וכיף לשחק איתם, נהנים.

<אורי טובול: קצת קשה להם להתחבר, אבל מנסים.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אורי, אני חייבת לומר לך שהלוואי שהיינו שומעים את השיח הזה בכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם אתה שמת לב, אבל אתה אמרת 'לא זכינו', לא זכינו שהם יהיו איתנו בכיתה.

יפעת שאשא ביטון: היכולת הזו לראות זכות בילדים חדשים ממקום אחר שמגיעים לכיתה שלך, אני חושבת שאין דבר נפלא ומרגש מזה ואני שמחה, כי זה מעיד בעצם על העבודה החינוכית והסביבה שבה אתה נמצא.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לספר לנו איך קיבלתם אותם בבית הספר?

יפעת שאשא ביטון: האם ערכתם משהו מיוחד לקראתם?

יפעת שאשא ביטון: האם אתם מתנהגים בצורה מיוחדת כדי לעזור להם להיקלט?

<אורי טובול: כן, אנחנו לוקחים אותם, הם באו אלינו לפני חנוכה, אנחנו ראינו אותם, פגשנו אותם, התחברנו אליהם.

<אורי טובול: מתחברים אליהם בבית הספר כולו וגם בכלל בקרית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: אתם עוזרים להם גם אחרי שעות הלימודים או שזה נגמר בבית הספר?

<אורי טובול: יש כאלה, אני למשל.

יפעת שאשא ביטון: אתה למשל.

יפעת שאשא ביטון: כמה צפוי.

יפעת שאשא ביטון: אתה כל כך מקסים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אורי.

יפעת שאשא ביטון: בריהאן עבדאלרחמן, בבקשה, בית ספר אבו גוש.

<בריהאן עבדאלרחמן: קוראים לי בריהאן, אני מאבו גוש, גם לומדת בבית ספר שקוראים לו אבו גוש.

<בריהאן עבדאלרחמן: יום הילד הבינלאומי הוא יום מאוד חשוב מבחינתי, כל ילד צריך לחיות את הילדות שלו, מבחינת ביטחון, ביטחון כלכלי, לחוות את חוויות הילד וללמוד באווירה שקטה ונעימה, אבל יש המון ילדים שההורים שלהם שולחים אותם לעבוד כדי לפרנס את הבית והילדים האלה עובדים מלא שעות ולא מקבלים משכורת טובה וגם המנהלים שלהם בעבודה משתלטים עליהם כי הם פשוט ילדים.

<בריהאן עבדאלרחמן: הזכות של כל ילד ללכת לבית ספר וללמוד באווירה טובה ונעימה ולא לעבוד, כי הילדים האלה הם - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, בריהאן.

יפעת שאשא ביטון: הנושא שאת מעלה הוא באמת מורכב וכואב.

יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של עבודת נוער, גם במקומות שבהם עבודת נוער יכולה להיות משהו מאוד ערכי ומוסיף ותורם, כשזה מגיע לניצול של הילדים שלנו אז זה הופך למשהו מאוד שלילי ולא חיובי.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לציין שבשנה האחרונה הוועדה לזכויות הילד דנה רבות בנושא של עבודת הנוער ולקחה על עצמה את המשימה לבנות מערך שיגביר את הפיקוח והאכיפה על עבודת בני הנוער שהרעיון הוא פעם אחת שאתם, בני הנוער, תהיו מודעים, כי אתם כנראה לא מודעים לכל הזכויות שמגיעות לכם כנוער עובד ואז גם קשה לכם לעקוב ולאכוף את זה כי אתם לא באמת יודעים מה היא הזכות שלכם ומה לא, וגם התפקיד שלנו, כמבוגרים, לעבוד מול אותם מעסיקים ולוודא שהם לא מנצלים אתכם.

יפעת שאשא ביטון: בשבוע או בשבועיים הקרובים נקבע דיון בוועדה, דיון המשך, דיון מעקב, אנחנו עשינו איזה שהיא פעילות ייחודית בקיץ והרעיון הוא לראות אם הפעילות שלנו היא באמת אפקטיבית או שאנחנו צריכים לנקוט בצעדים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לגמרי מקבלת את הקריאה שלך, לשמור עליכם.

יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת את זה על עצמי יחד עם חברי הוועדה ועם השותפים שנמצאים כאן, כדי שמי שכבר יוצא לעבוד שלפחות ייצא לעבוד בסביבה בטוחה ולא מנצלת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתנו, זו הזדמנות גם לומר ברוכים הבאים לבית ספר עמק החולה מהגליל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הכוונו לתערוכה הבאמת מרתקת שלכם, אני לא יודעת עד כמה מותר להיות גלויים, אנחנו בכנסת, אני אהיה גלויה.

יפעת שאשא ביטון: בהתחלה כשראיתי את התמונה, בעיקר של עליסה בארץ הפלאות וראיתי את הסמים ישר ככה נבהלתי, אמרתי מה?

יפעת שאשא ביטון: איך אני יכולה לשים תמונה כזו?

יפעת שאשא ביטון: זו ועדה לזכויות הילד, יום זכויות הילד, אנחנו רוצים לתת מודלינג חיובי, ופתאום צללתי פנימה לתמונה הזו ולתמונות נוספות וקראתי את דברי ההסבר וחשבתי לעצמי ואמרתי את זה אפילו בקול, שלא יכולתי לבקש משהו יותר מדהים מזה.

יפעת שאשא ביטון: התערוכה שלכם מרתקת, היא מרגשת, היא מדהימה ואני חושבת שהיא מבטאת בצורה מאוד מאוד יצירתית את הנושאים שאנחנו דנים בהם בוועדה לאורך כל השנה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני שמחה, אפילו גאה, לתת לכם להציג את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הגר.

<הגר ליפסקי: אז קודם כל אני באמת מודה, בשם התלמידים של מגמת אמנות שלנו, שבאמת השקיעו והכינו.

<הגר ליפסקי: אם תצאו עכשיו החוצה, במקום שבו אנחנו חיים, תראו את העגורים עפים ונוחתים.

<הגר ליפסקי: אנחנו אמנם רק תחנת עצירה בדרכם לאפריקה, אך העגורים מבינים את טובו וייחודו של המקום וחלקם אף נשארים בו למשך החורף.

<הגר ליפסקי: אנו, החיים באזור עמק החולה, אוהבים אותו מאוד, את הנוף המיוחד, הנחלים והציפורים, את האוויר הנקי, החקלאות והקהילה החמה והשקטה.

<הגר ליפסקי: אנו אוהבים את הרוגע והשלווה, את קצב החיים הרגוע ואת האהבה הרבה השוררת בביתנו.

<הגר ליפסקי: אנו, תלמידי בית ספר עמק החולה, שהגיעו לכנסת מהגליל העליון באנו לדבר על ביתנו, אצבע הגליל, המקום בו נולדנו וגדלנו ועל זכותנו לחיות בו ברווחה ובכבוד ולגדל בו את ילדינו.

<הגר ליפסקי: המצב הנוכחי בו הפריפריה ובעיקר הגליל העליון נמצאים גורם לפגיעה בזכות זו, פגיעה שמתבטאת בעיקר בחוסר שוויון הזדמנויות.

<הגר ליפסקי: בחינוך אין מגוון של בתי ספר ומסגרות בלתי פורמליות, אחוזי הזכאות לבגרות בצפון נמוכים בהרבה מאחוזי הזכאות לבגרות במרכז.

<הגר ליפסקי: הדבר מתבטא בתקציב נמוך יותר עבור כל תלמיד לרעת הפריפריה.

<הגר ליפסקי: האם האזור הגיאוגרפי שלנו אמור להשפיע על רמת ההשכלה שנקבל?

<הגר ליפסקי: השקעה נמוכה יחסית בחינוך באזורנו מובילה לצמצום ההזדמנויות בחיינו ומגבילה אותנו במימוש היכולות שלנו.

<הגר ליפסקי: בתרבות.

<הגר ליפסקי: בכל אזור אצבע הגליל אין אפילו בית קולנוע אחד.

<הגר ליפסקי: ישנו רק תיאטרון אחד שחי מתקציבים דלים, תיאטרון מראה.

<הגר ליפסקי: חוסר החשיפה לתרבות מנציח את הפערים החברתיים בחברה הישראלית.

<הגר ליפסקי: למעשה בן נוער שגר בגליל נחשף לפחות תרבות מגוונת, מה שמצר את עולמו כאדם בוגר ומצר את בחירותיו בחיים.

<הגר ליפסקי: בתחבורה הציבורית.

<הגר ליפסקי: אין תחבורה ציבורית בשעות אטרקטיביות ליעדים נחוצים והתדירות נמוכה.

<הגר ליפסקי: כמו כן התחבורה הציבורית ביחס למרכז יותר יקרה.

<הגר ליפסקי: במצב הנוכחי אנו נאלצים לעתים קרובות לתפוס טרמפים שמסכנים את חיינו או לשלם סכומים רבים להסעות.

<הגר ליפסקי: הבריאות.

<הגר ליפסקי: יש פחות מיטות ופחות רופאים ביחס לאוכלוסייה בין הגליל למרכז.

<הגר ליפסקי: הרופאים ואנשי המקצוע הטובים נשארים במרכז, ליד האוניברסיטאות ובתי החולים הטובים וכך אנחנו מקבלים שירות מקצועי פחות טוב משירותי הבריאות הציבורית.

<הגר ליפסקי: אחת ההוכחות לכך היא שבגליל האדם חי בממוצע שנתיים פחות מאשר במרכז.

<הגר ליפסקי: תעסוקה.

<הגר ליפסקי: אחד הדברים המונעים מאיתנו להישאר, על אף רצוננו, הוא חוסר מקומות תעסוקה איכותית ומגוונת.

<הגר ליפסקי: כמו כן פערי השכר הממוצע לחודש בין המרכז לפריפריה הם גבוהים.

<הגר ליפסקי: חוסר היכולת לממש את יכולותינו מוביל לבריחה מהגליל והצפון בכלל למרכז ולחו"ל.

<הגר ליפסקי: במסגרת התקציב הדו שנתי 18 מיליארד שקלים היו אמורים להיות מושקעים בטיפוח וקידום צפון הארץ, אולם הממשלה גנזה את התכנית.

<הגר ליפסקי: אנו, בני הנוער של הגליל העליון, רוצים להמשיך ולחיות בו ולגדל בו את ילדינו.

<הגר ליפסקי: כדי שתהיה לנו הדרך להישאר אנו דורשים חינוך טוב יותר ומגוון יותר, תרבות מפותחת, שירותי תחבורה ובריאות ציבורית טובים ואפשרויות תעסוקה מגוונות.

<הגר ליפסקי: במצב היום זכויותינו נפגעות ואנו נאלצים לעבור למרכז הארץ.

<הגר ליפסקי: רק מי שלא יכול להרשות זאת לעצמו נשאר, כלומר האוכלוסייה החלשה.

<הגר ליפסקי: זה מעגל שלא נגמר.

<הגר ליפסקי: אנו, נציגי בית ספר עמק החולה, רוצים להישאר בגליל, לפתח ולחזק את קהילותינו ואזורנו, אך כל המכשולים שציינתי עלולים למנוע מאיתנו לעשות כן.

<הגר ליפסקי: לכן אנו קוראים מתוך במה נכבדת זו לנציגי מגוון הקשת הפוליטית לשמור על זכותנו כנערים ונערות המהווים את דור העתיד של האזור שלנו, אנו מבקשים את היכולת להישאר ולחיות בביתנו בכבוד ולהיות חלק מהעשייה והתרומה לאזורנו ולמדינה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הגר.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שנגעת גם בסוגיה האקטואלית, אבל אני רוצה לקחת קודם כל את ראשית דברייך והתיאור של המקום המקסים בגליל, כי לאחרונה אנחנו רק שומעים על מה אין בגליל ואין בגליל ומה לא טוב בו ואני ארשה לעצמי, כמי שמגיעה מקרית שמונה, נשארת בקרית שמונה, לא כי אני לא יכולה להרשות לעצמי, להיפך, אם הייתי מסדרת את החיים שלי נכון במציאות הנוכחית הייתי צריכה לגור במרכז, כדי לראות יותר את הילדים שלי, להיות יותר בבית, לקצר לי את השעות על הכבישים ואני שם כי אנחנו נמצאים במקום קסום, ואת זה הייתי רוצה שתושבי הארץ יראו, לא רק את מה שחסר וצריך להשקיע.

יפעת שאשא ביטון: וזה נכון, הגליל דורש שאנחנו נשקיע בו באופן ממוקד וייחודי כפי שהושקעו הרבה מאוד מאמצים באזורים אחרים בארץ, דוגמת דרום הארץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים לעשות את אותו דבר באותו מודל גם בצפון.

יפעת שאשא ביטון: אז יש לי חדשות בשבילכם, אם טרם שמעתם, אבל שום תכנית צפון לא נגנזה ויש תכנית צפון שכוללת בתוכה תכנית גליל, שאגב, מעולם לא הייתה, כי בית הנבחרים, שאני חלק ממנו, בשנים עברו, עוד טרם שנכנסתי הנה, משום מה מבחינתו הגליל והצפון נגמרו איפשהו, הסתיימו איפשהו בחיפה, מי שממש ממש רצה להיות לארג' איתנו הגיע לעפולה, לנצרת עלית, מקומות חשובים וצריך להשקיע בעולם, אבל לעומקו של הגליל הם לא הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: ואחת המשימות שאני ראיתי, כמי שתופסת את עצמה כנציגת הגליל ובת הגליל, זה להזכיר לכולם כאן שיש איזה שהיא ציפורן שם ואצבע באצבע הגליל שצריך להתייחס גם אליה.

יפעת שאשא ביטון: ההתעקשות שהייתה, שאני חושבת שבגללה או בזכותה אנחנו לא מימשנו את תכנית הצפון כפי שהיא, כדי לכלול בתוכה תכנית גליל, שאנחנו עובדים עליה כבר מספר חודשים, עם המשרדים השונים, והיא נוגעת באותן סוגיות שאת מעלה.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של התעסוקה, ששם דגש על תעסוקה איכותית.

יפעת שאשא ביטון: כי אני מסתכלת עליכם ואני בטוחה שחלק

יפעת שאשא ביטון: כם רוצים להיות מהנדסים וחלקכם רוצים להיות חוקרים או אנשי אקדמיה או כל אחד מה שהוא יבחר ואנחנו צריכים לאפשר לכם מקסימום מגוון גם בתוך הסביבה הזו.

יפעת שאשא ביטון: שירותי הבריאות, שאין שאלה בכלל שאנחנו צריכים לתת שם איזה שהוא בוסט רציני, וזה מה שאנחנו עושים, גם מבחינת השירות, גם מבחינת רופאים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הפקולטה לרפואה שמתחילה לעשות את השינוי ואנחנו כמובן צריכים לעזור ולחזק.

יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של חינוך, בואו נאמר ביושר, יש מערכות חינוך טובות בגליל וגם את באה מאחת מהן, יש מערכות חינוך טובות, אנחנו לא באמת מציעים את המגוון ואת ההזדמנות השווה, כפי שיש לילדים במרכז שיכולים לבחור מגמות מתוך מגוון מגמות רב, שיכולים לבחור באיזה בית ספר ללמוד ולאיזה כיוון הם רוצים ללכת.

יפעת שאשא ביטון: אצלנו יש מצב נתון של בית ספר עם המגמות שמתוקצבות על ידי משרד החינוך ויכולת הבחירה היא מאוד דלה, אבל המערכת כמערכת, אני מוכרחה לומר את זה, יש לנו מערכות חינוך טובות.

יפעת שאשא ביטון: אז ביום של זכויות הילד אנחנו פעם אחת רוצים באמת לעשות את הכול ואני מבטיחה לך שאני לא אשקוט עד שזה לא יקרה כדי לתת לכם הזדמנות שווה באמת ומצד שני, גם להראות את החוזקות שלנו, שלכם, כי אתם באמת באים ממקום נפלא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הגר.

יפעת שאשא ביטון: אביה וקנין, מחינוך לפסגות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אביה.

<אביה וקנין: אני אביה, אני באה מחצור הגלילית, שזה בצפון, ואני לומדת בבית ספר אורט חצור, ומכיתה ג' אני לוקחת חלק בתכנית שנקראת חינוך לפסגות, שזו תכנית שבאה לצמצם את ההבדלים במעמדות ובשוויון ההזדמנויות בין הפריפריות החברתיות והגיאוגרפיות בישראל לבין המרכז.

<אביה וקנין: אני באופן אישי ממש מתחברת למה שהגר אמרה.

<אביה וקנין: האמת שכשחשבנו על מה אני אדבר כל מה שהצגת שם זה מה שחשבנו וראינו לנכון שכן יש מה לשפר פה.

<אביה וקנין: אני באופן אישי בחרתי להתמקד בדיוק במה שאת דיברת עליו עכשיו, על שוויון הזדמנויות מבחינת אפשרויות לימוד, כי אני באופן אישי, כשהגעתי לכיתה י' והייתי צריכה לבחור מגמות, נתקלתי במחסום ונתקלתי בבעיה, שיכולתי להרחיב רק מקצוע אחד כשבע

<אביה וקנין: צם רציתי שניים או כל מיני דברים שבסופו של דבר, תודה לאל, כן הצלחתי להתגבר עליהם בסוג של אני באופן אישי אצלי בבית הספר המצאתי לעצמי מסלול לימודים שלא קיים.

<אביה וקנין: אני מרחיבה גם פיזיקה וגם ביולוגיה, שזה דבר שאין אותו בעיקרון אצלנו בבית הספר, אז זה ממש דיבר אליי, מה שאת אמרת וגם מה שאת אמרת.

<אביה וקנין: גם חשוב לי להגיד שלמרות שיש לנו את החיסרון ואת זה שאין לנו את היצע המגמות כמו שיש לכולם, וזה גורם להרבה ילדים אצלנו, מאורט חצור, בסופו של דבר בכיתות י' לעבור לבתי הספר הפרטיים, אם זה הר וגיא, אם זה להגיע לעמק החולה, לכל המקומות שכן יש להם יותר מבחר שם.

<אביה וקנין: רק חשוב לי להגיד שכן יש לנו את החוסר ואנחנו עדיין לא נמצאים בשוויון הזדמנויות, עדיין אי אפשר לפספס את זה שאנחנו נמצאים במקום שיש בו חמימות ומשפחתיות ויש המון יתרונות בלגור בצפון, אז צריך להסתכל על שני הצדדים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אביה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לציין שחינוך לפסגות בעצם פועל בפריפריה בכל הארץ, לא רק בצפון, אבל זכיתי שנציגה לצדי היא מקצרין ויש לנו נציגה מחצור, אבל זה באמת נמצא בפריפריה בכל הארץ.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שסוגיית מגמות הלימוד וההיצע שאנחנו יכולים להעניק דורש מאיתנו, חוץ מנושא של תקציבים וכו', גם קצת שינוי של השיטה.

יפעת שאשא ביטון: בכל זאת, אם אנחנו מסתכלים על הפריפריה, יש יישובים קטנים, בדרך כלל הם מאגמים ביחד אוכלוסייה מסוימת ומקימים בית ספר ומה לעשות, לכל בית ספר יש את היכולות שלו, הן מבחינה תקציבית והן מבחינת מספר התלמידים שרוצים לגשת לכל מגמה.

יפעת שאשא ביטון: הרי לא נפתח מגמה עבור כל שלושה תלמידים או כל שני תלמידים למרות שמאוד היינו רוצים, אבל כולם יודעים שזה לא פרקטי.

יפעת שאשא ביטון: ואמרתי לא פעם, ואני רוצה לנצל את הבמה הזו, כדי להעלות את זה גם כאן ואולי אנחנו נרחיב על זה בוועדה בדיון מקצועי, לשנות את השיטה במובן שנתחיל ליצור שיתופי פעולה אזוריים.

יפעת שאשא ביטון: עמק החולה, הר וגיא ועינות ירדן, שהם בתי ספר אזוריים, כבר עשו את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה מזכיר לי בתקופה שאני עוד הייתי מחנכת בעינות ירדן, ככה הבינו שאם הם לא יאגמו משאבים הם לא יוכלו באמת לתת לתלמידים שלהם את כל ההיצע ואני חושבת שזה מודל מצוין, פעם אחת כדי להכיר אחד את השני, ההסתובבות במרחב הגלילי מאפשרת מפגש בין אוכלוסיות שונות, מהקיבוצים, מהמושבים, מהעיר, אז אנחנו מרוויחים את ההיבט החברתי, ופעם שנייה אנחנו יכולים להציע יותר מגמות לתלמידים השונים כי אנחנו בעצם עושים את זה שלושה בתי ספר במשותף.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה רעיון טוב, תמי, שאנחנו נכתוב את זה כאחת ההמלצות, אנחנו נכנס דיון מקצועי יחד עם השלטון המקומי ויחד עם משרד החינוך לעבור למודלים אזוריים שבהם אנחנו נוכל גם בפריפריות להעניק לתלמידים שלנו כמה שיותר מגמות לימוד.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה שהדגשתם את הנושא, הנושא מאוד מאוד חשוב ואני בהחלט מרימה את הכפפה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, אביה.

יפעת שאשא ביטון: גל משעל, נאמנה זכויות רשותי, מחוז תל אביב.

יפעת שאשא ביטון: גל, בבקשה.

<גל משעל: תודה לחברת הכנסת, ד"ר יפעת שאשא ביטון, ולמנהלת הוועדה, תמי ברנע, שבזכותכן נשמע קולנו, חג ילדים שמח.

<גל משעל: שמי גל משעל, בת 17, אני לומדת בפתח תקווה, כיום מזכ"ל מועצת התלמידים המחוזית במחוז תל אביב.

<גל משעל: אצלנו במחוז שמים דגש רב על קידום זכויות התלמיד והתלמידה.

<גל משעל: עלתה במחוז טענה כי בני נוער מתחילים בשעות אפס, לפני השעה שמונה, מה שבניגוד לחוק, הנושא עלה למחוז והגיע גם לרמה הארצית.

<גל משעל: כיום נעשים מיפויים של כלל בתי הספר במחוז על מנת לבדוק אם בתי הספר אכן מתחילים לפני השעה שמונה ללא אישור מנהלת המחוז, תחום שפעלנו בו.

<גל משעל: הדגש העיקרי אצלנו הוא על קורס נז"רים, נציגי זכויות רשותיים.

<גל משעל: מחוז תל אביב מבסס את מעמדם של התלמידים במוסדות החינוך השונים.

<גל משעל: היוזמה מעודדת בני נוער לסייע לאחרים בעת שזכותם הופרה, או להחמיא ולחזק את מי שפועלים למימוש ושמירה על זכויות מאידך גיסא.

<גל משעל: יחד עם טובה בן ארי, המפקחת הארצית לשמירת זכויות התלמידים, שבנתה, תמכה, עזרה, קידמה, יחד עם אורי מלכי, מנחה מועצת התלמידים והנוער המחוזית במחוז תל אביב.

<גל משעל: מטרת הקורס לעודד את בני הנוער בנושא הזכויות ואופני היישום במסגרות השונות.

<גל משעל: לאחר לימוד מעמיק והתלבטויות אנו מבקשים להציג את החלומות שהתגבשו בקבוצה לשינוי החברה הישראלית.

<גל משעל: יש לאפשר לבני נוער לחיות בסביבה המאפשרת מציאת משמעות, פיתוח חשיבה ביקורתית, פיתוח זהות חברתית, תרבותית, פוליטית והגדרה עצמית.

<גל משעל: הזכות למידע בדבר זכויות בני נוער בבית הספר, בעבודה, בקהילה, במשפחה.

<גל משעל: יש ליזום - - - מנחה הממונה על אכיפת חוק הנוער העובד לפרנסתו, זכות לחינוך לילדים עובדים ומפרנסים בבית בשעות אחרות.

<גל משעל: מבחינת התקשורת, הגברת הפיקוח והאכיפה ומניעת שידור תכנים פוגעניים כלפי מתבגרים.

<גל משעל: השתתפות של מתבגרים בקביעת תכנים מותאמים ברשתות השידור.

<גל משעל: בנוסף יש לפעול למנוע שימוש במתבגרים בתעסוקה נצלנית ואפליה במקומות תעסוקה.

<גל משעל: בשאלה או חזרה בתשובה, יצירת מקומות בטוחים ומתן סיוע כלכלי וחברתי למתבגרים שנזרקו מהבית, מתן וסיוע תמיכה לנוער.

<גל משעל: שמירה על זכויות קניין רוחני של בני נוער, מתן תשלום הוגן על שימוש ביצירות או עבודות של מתבגרים.

<גל משעל: מניעת שימוש לרעה בקניין הרוחני.

<גל משעל: הבטחת מסגרות פנאי איכותי.

<גל משעל: תנועות נוער, ארגוני נוער, חוגים, פעילויות תרבות וספורט בקהילה, מסגרת פנאי ייחודיות לנוער בסיכון ולנוער עם מוגבלויות.

<גל משעל: התאמת מרחבים ציבוריים, יצירת מרחבים ציבוריים מותאמים למתבגרים, פארקים, קניונים, בתי ספר, אולמות בידור, מרחבים - - - מסגרות לא ממוסדות.

<גל משעל: בנוסף חובה לכלול בזכות לפרטיות בחובת המדיניות לאסור על מאגרי מידע מחברות מסחריות בכל הנוגע - - - לכרטיסי הנחה להסעות או בתי עסק לבין מאגרי מידע פרטים של ילדים ונוער.

<גל משעל: ועכשיו אופיר תמשיך אותי.

יפעת שאשא ביטון: אופיר יקיר, נאמנה של זכויות רשותי.

יפעת שאשא ביטון: אופיר, אני חייבת לומר מילה, מלווה אותי בוועדה כבר שנתיים, נאמנה אמיתית כנראה, לא רק של זכויות רשותיות, אלא גם שלנו בוועדה וזה פשוט להתמוגג כל פעם מחדש כשאת מגיעה ומשתפת.

<אופיר יקיר: תודה רבה.

<אופיר יקיר: אני אופיר יקיר, אני סגנית יושב ראש מועצת התלמידים והנוער במחוז תל אביב ואני אמשיך את מה שגל התחילה.

<אופיר יקיר: מישור נוסף שהתמקדנו בו זה המישור הרפואי, זכויות לשמירת חיסיון רפואי ופרטי גם מההורים במידת הצורך.

<אופיר יקיר: הזכות למימון חיסונים ורפואה מונעת עד גיל 18 במוסדות החינוך ובשירותי רפואה ציבוריים.

<אופיר יקיר: מצבים רגישים של מחלות בכלל ומחלות מין בפרט, יש לאפשר למתבגרים בחירה במין הרופא עקב רגישויות שונות.

<אופיר יקיר: במחלות מין ובפרט באיידס, יש לאפשר בדיקות חינם למתבגרים מכיוון שידם אינה משגת תמיד והם לא תמיד יכולים לבקש כסף מההורים לממן את הבדיקה.

<אופיר יקיר: יש לסבסד תרופות מצילות חיים לילדים ונוער ומימון טיפול רפואי במצבים שבהם ידם או יד המשפחה אינה משגת.

<אופיר יקיר: כמו כן מימון חיסונים ורפואה מונעת בשירותי בריאות הפה עד גיל 18 במוסדות חינוך ובשירותי רפואה ציבוריים.

<אופיר יקיר: יש לדאוג למתבגרים החיים במשפחות בהן יש מצב נכות של אחד או שני ההורים, מחלות נפשיות שמונעות תפקוד של ההורים או שאחד ההורים בכלא.

<אופיר יקיר: במצבים האלה המתבגרים זקוקים להכוונה, לסיוע נפשי וכלכלי, לתמיכה ולמניעת מצבים שבהם הם לוקחים על עצמם את נטל המשפחה.

<אופיר יקיר: אמצעי הגנה ומידע לצעירים החשופים ופגיעים יותר לנגיפים, למגפות מקומיות, אזוריות, עולמיות ומחלות מסכנות חיים האחרות.

<גל משעל: בנוסף למה שאופיר הוסיפה, החלו יוזמות של חבריי לפרויקט, למשל העמקת הידע והמימוש של חוק זכויות התלמיד ברמה בית ספרית ויישובית, הקמת מועצה בית ספרית שהוקמה בעקבות יישום הזכויות של מה שלמדנו בקורס.

<גל משעל: זאת גם ההזדמנות להודות שוב למירב בן ארי, המפקחת הארצית לזכויות התלמידים, ליוסי מיכל - - -

יפעת שאשא ביטון: לטובה, אבל גם למירב את יכולה, היא מהסיעה שלי, אני מקבלת את זה באהבה.

יפעת שאשא ביטון: אבל לטובה בן ארי.

<גל משעל: לטובה, אני מתנצלת.

<גל משעל: התערבבו כאן המילים.

<גל משעל: ליוסי מיכל, מדריך לפיקוח ארצי לזכויות התלמיד, וכמובן גם להדרה רוזנבלום, מנחת מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<גל משעל: לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, תודה רבה, אנחנו נשמח להגשים איתך את הדברים שהעלינו כאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכן, גל ואופיר.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שהמסמך שלכם מספק עבודה לקדנציה שלמה, ואני לא מגזימה, אני גם לא בטוחה שבקדנציה נצליח לפתור את הכול, אבל אני בהחלט חושבת שיש נושאים שאפשר לקחת וליישם אותם אפילו כבר בטווח הקצר, כמו כל הסוגיה של טיפול רפואי ובחירת מין הרופא, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים לאפשר לכם באמת איזה היא סביבה נוחה ובטוחה ואנחנו בהחלט רושמים את זה כאן לפנינו.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של מועצות התלמידים.

יפעת שאשא ביטון: יצא לי לדבר על זה בתקופה האחרונה, צריך שזה לא יהיה וולונטרי.

יפעת שאשא ביטון: זה התקיים בדיון בוועדה לפני כשבוע וביקשתי שנושא שיתוף ילדים לא יהיה וולונטרי, גם ברשויות המקומיות וגם בבתי הספר, אלא משהו הוא דרך חיים ומחויב מציאות וזו הזדמנות לומר תודה להדרה, שמלווה את התלמידים, את מועצות התלמידים באופן אינטנסיבי מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם באחריות, אין בוקר, אין צהריים, אין לילה, הדרה שם כל הזמן, חגים, מתי שצריך, וזה מאוד חשוב, כי הילדים צריכים אותנו, את הדמויות שמסייעות להם, עוטפות אותם ומובילות אותם קדימה.

יפעת שאשא ביטון: מגיע לה, אתם לא יודעים כמה.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה, הדרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לקבל את המסמך מכם בצורה מסודרת כדי שנוכל לעבור נושא נושא ונושאים שאנחנו נראה שיש אפשרות לקדם כבר עכשיו אז אנחנו נטפל בהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכן.

יפעת שאשא ביטון: חנן, אתה רוצה?

<חנן יזדי: כן, אז אני אגיד כמה מילים.

<חנן יזדי: קודם כל תמיד אחרי ועדות שאני מגיע אליהן ואני פוגש חברי כנסת אז לפעמים הם באים ואומרים לי 'איזה כיף, אנחנו רואים את הנציגים שלכם, סוף סוף אנחנו רואים נוער מסביב לוועדות', וגם ככה במה שנקרא בחיי היום יום של מועצת התלמידים והנוער הארצית, כדי לקדם יוזמות שחשובות לנו כתלמידים וכבני נוער אנחנו פוגשים את עובדי משרד החינוך, את עובדי משרד התחבורה, את חברי הכנסת ולפעמים אנחנו רואים שזו באמת האינטראקציה היחידה שהייתה להם בזמן האחרון עם בני נוער.

<חנן יזדי: בדיוק פה אנחנו נכנסים, בדיוק פה אנחנו מספקים להם את המענה, ואני חושב שהיום, כשאנחנו יושבים בוועדה כזו, שכולה בני נוער, וכולה בני נוער שבאו לשתף ובאו להגיד ובאו להעלות את הדברים ובאו להציף את הדברים, מהמקומות שהכי כואב להם, דיברו פה על הצפון ודיברו פה על המגזר הערבי ועל המגזר הבדואי, ובאים ומעלים את הדברים שחשובים להם, אני חושב שכשזה בא מהנוער זה בא מהמקום הכי טהור, הכי נקי מאינטרסים, הכי נקי מפוליטיקות מיותרות וזה בדיוק המקום של בני הנוער.

<חנן יזדי: בעניין הזכויות, שנפגעות לפעמים לבני נוער, לרוב לבני נוער אין את האפשרות לבוא ולהגיד 'פגעו בי', כי לא תמיד יש מישהו שמקשיב להם, וזה במיוחד אגב בתחומי הזכויות של נוער בעבודה.

<חנן יזדי: שם אנחנו רואים שתלמידים ובני נוער שעובדים בשעות אחר הצהריים בעבודות שהן באמת עבודות שאפשר רק להוריד את הכובע ולהגיד 'מדהים', שמבוגרים מסתכלים עליהם, מה נקרא בשאט נפש, והם לא תמיד יבואו ויגידו 'הבוס שלי פוגע בי', 'הבוס שלי עושה לי', 'הבוס שלי מחסיר לי מהשכר, הבוס שלי לא נותן לי את שכר המינימום, לוקחים לי, לא מחזירים לי החזר נסיעות', כי הם מפחדים לאבד את מקום העבודה שלהם שהם השיגו אחרי הרבה מאוד זמן וזה בדיוק המקום שבו הוועדה לזכויות הילד צריכה להיכנס, לגרום לבני הנוער לא לפחד, לבוא ולהגיד.

<חנן יזדי: לתת את המענה לבני הנוער, לאו דווקא מהיוזמות שאנחנו עושים כמועצה, כי אנחנו יודעים להפעיל את היוזמות שלנו, שהן יוזמות עצמאיות, אבל בסופו של דבר זה אמור לבוא ממשרדי הממשלה וזה אמור לבוא בחקיקה שהיא מסודרת.

<חנן יזדי: אני חלילה לא מאשים פה את המורים או את המעסיקים, מה שקורה בסופו של דבר זה שאין את הידע.

<חנן יזדי: לרוב מורה לא יקרא את כל חוזרי המנכ"ל ולרוב מעסיק לא יישב ויקרא את כל החוקים במדינת ישראל.

<חנן יזדי: אנחנו צריכים להנגיש את הדברים האלה, אנחנו צריכים לבוא ולהיות ריאליים ולתת לכל מורה ולכל מעסיק את הידע.

<חנן יזדי: ושוב, תודה רבה על קיום היום, יום חשוב, יום מיוחד, יום חג ותודה.

יפעת שאשא ביטון: באמת יום חג.

יפעת שאשא ביטון: טוב, חנן, כנראה שיש עוד חלקים שאנחנו צריכים בחפיפה להשלים, חלק מזה זה הנושא של עבודת הנוער, כי אני חושבת שמועצת התלמידים בשנה שעברה עשתה עבודה פנטסטית.

יפעת שאשא ביטון: כמובן התחלנו את זה בשנה שעברה בהנגשה של זכויות הילדים, כולל כניסה לבתי הספר, משרד החינוך ומשרד הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: האתר שלכם, 'סליחה, באיזו זכות', שהנגיש גם שם את המידע ויצר קו חם שאליו אפשר להתקשר בדיוק מאותה סיבה שאתה מעלה, הילדים חוששים לבוא למבוגרים ולהתלונן, הם חוששים לאבד את מקום העבודה שלהם ואנחנו אמרנו, אוקיי, בין עמיתים בטוח הם ירגישו יותר נוח, אז הנגשנו להם גם את הנוער העובד והלומד שהיה שותף לתהליך ויש לו קו חם וגם 'סליחה, באיזו זכות', שהנגיש מספר חם ואפשר לפנות אליהם.

יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שככל שאנחנו נעבה את הפעילות הזו אנחנו נצליח למנוע עוד ועוד ניצול של ילדים ונעודד בני נוער לפנות אלינו עם עוולות שנגרמות להם במסגרת העבודה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אפילו לא שואלת אם אתה מוכן, הרי ברור לי שאתה תסכים, אתה מגויס למשימה הזו.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו עוד הרבה עבודה גם השנה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חנן.

יפעת שאשא ביטון: יובל, רצית לומר כמה דברים, אז בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תציג את עצמך, יובל.

<יובל אלימלך: שלום, קוראים לי יובל אלימלך, אני לומד בחטיבת ביניים בתל אביב, בית ספר הגימנסיה בהרצליה בז'בוטינסקי - - - בבית הספר, בין חברים - - - אנו אומרים שיש צורך לקיים שיעורי חובה בבתי ספר כתוספת לשעות הלימוד שיעסקו בפוליטיקה וממשל בהם נלמד על סוגי ממשל, צורות שונות של דמוקרטיה, מחויבויות של מפלגות שונות ו - - - מקיימים את ההבטחות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יובל.

יפעת שאשא ביטון: דווקא כפוליטיקאית שנמצאת פה הרבה אני אומרת מה הילדים צריכים את הפוליטיקה הזו בתוך בית ספר, אבל אתה כל כך צודק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לטפח דור של מנהיגים ולהסתכל מסביב ולהבין כמה פוטנציאל בחדר הזה יש לבני הנוער והילדים שעוד יגיעו לפה כנראה ביום מן הימים ויחליפו אותנו, זקני השבט, ואני לגמרי מסכימה, אם אנחנו לא נהפוך את זה לרלוונטי ומשמעותי בתוך מערכת החינוך אז כנראה שלא באמת נצליח להשיג את המטרה.

יפעת שאשא ביטון: אפשר אפילו בתור התחלה להפוך את שיעורי האזרחות לקצת יותר רלוונטיים וקצת יותר אקטואליים ודרך כך בעצם להכניס אתכם לעניינים, וזה משהו שהוא מעשי.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה על ההמלצה ואנחנו בהחלט נרשום אותה ונעביר אותה הלאה גם למשרד החינוך.

<יובל אלימלך: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לניקול את הבמה, ניקול שמלווה אותי היום ואחר כך נשמע עוד נציגים.

<ניקול טייקש: קודם כל יש לי להביא לך תעודה שאמרו לי לתת לך.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקיימת את ההוראות.

<ניקול טייקש: אמרו לי לתת לך את התעודה הזאת בשם כל מרכז חינוך לפסגות וכולם אומרים לך ממש תודה ענקית על זה שאת נותנת לנו במה להיות מי שאנחנו ביום הזה ובעיקר לכל הילדים.

<ניקול טייקש: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה ענקית, אבל אחר כך אני גם אומר לכם ביושר, אני מרגישה שהלגיטימציה שלי והזכות שלי להיות פה היא בזכותכם.

יפעת שאשא ביטון: אתם נותנים לי את הלגיטימציה להיות כאן אז אני צריכה לומר לכם תודה ענקית.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו הבמה שלך.

<ניקול טייקש: יש לי שני דברים שאני רוצה לדבר עליהם, אני אשתדל לא לחפור כי אני אוהבת לדבר הרבה.

<ניקול טייקש: החלום שלי להיות בעתיד ראשת ממשלה, מגיל 5 שנים אני כבר חולמת, אני שואפת רחוק ואני לא משנה את החלומות שלי כל הזמן, כמו שכולם חושבים.

<ניקול טייקש: זה דבר שאני ממש חולמת הרבה זמן.

<ניקול טייקש: אני גרה בקצרין, רמת הגולן, ולא באמת אני מוצאת דרך, אני לא יודעת איך אני יכולה להגשים את החלומות שלי במקום שאין בו כלום.

<ניקול טייקש: אוקיי?

<ניקול טייקש: משמע אין בו כלום, אין בו מקומות לפתח דברים שילדים שואפים וילדים רוצים לעשות.

<ניקול טייקש: זה מקום קטן, אין בו הרבה אנשים, אין בו חנויות, בקושי, ולכל דבר צריך לצאת מהעיר וזה חבל.

<ניקול טייקש: ואני יודעת שהרבה אנשים שגרו בקצרין כבר לא גרים בקצרין, בגלל שבקצרין אין מקומות עבודה, אין מקומות חינוך לילדים, יש לנו בית ספר אחד לחילוניים ויש בית ספר אחד קטן לחרדים וזהו.

<ניקול טייקש: וחנויות בגדים אין לנו, יש לנו פיצה, יש לנו בורגרים וזהו.

<ניקול טייקש: וילדים שמשעמם להם בקצרין מחפשים תעסוקה, סיגריות, אלכוהול וכל מיני דברים שפשוט שהשעמום מביא.

<ניקול טייקש: במקום לעשות מקומות בילוי, אפילו לעשות פעילויות.

<ניקול טייקש: יש לנו בית נוער שהוא לא כל כך פעיל, שכן הייתי רוצה שהוא יהיה יותר פעיל, אבל אין לי את הכוח הזה לעשות.

<ניקול טייקש: וזה ממש חבל שילדים בגיל שלי, במקום לעשות דברים שבאמת צריכים לעשות בגיל שלהם, בגלל חוסר תעסוקה ובגלל שעמום עושים דברים שלא צריך לעשות בגיל שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ניקול.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני לוקחת אחריות אישית, מעבירה את כל הדברים כמו שהם לראש המועצה כבר היום, אנחנו חייבים לעשות מעשה, למרות שאני יודעת שיש דברים שככה מתקדמים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לומר ולכל הילדים שכאן ואולי שומעים אותי גם בחוץ, יש לך דבר אחד שהוא בעיניי הכי יקר והכי משמעותי, את יודעת מה הוא?

יפעת שאשא ביטון: את עצמך.

יפעת שאשא ביטון: את, ניקול, עם החלומות שלך ועם היכולות שלך ואנחנו שמענו אותך, את גם יודעת להתבטא היטב, יש לך אותך והמשימה שלך היא לא להציב לעצמך שום זכוכיות, שם תקרת זכוכית ושום מחסומים ושלא מקום המגורים ולא מאיפה את באה ולא כלום כלום כלום, ללכת עם החלום שלך קדימה ולהגשים אותו בלי לתת לאף אחד להפריע לך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך משהו על עצמי.

יפעת שאשא ביטון: גם אני מגיעה מהאזור שלכם, ואני באמת לא בן אדם מיוחד ויוצא דופן, גדלתי בדיוק כמוכם, אבל היה לי דבר אחד, שאני לא יודעת אם הוא בזכות או בגלל משהו שהתוויתי לעצמי, לא נתתי לאף אחד אף פעם לומר לי שאני לא יכולה להשיג והנה אני כאן לידך.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מזמינה אותך ואני מזמינה כל ילד שירצה לבוא ולהשתתף ולהיות חלק בדיונים בוועדה לזכויות הילד, תמיד, כל השנה, לא רק ביום המיוחד והחגיגי הזה, וממך אני מבקשת, כמו מכל הילדים, רוצו קדימה, שאף אחד לא יעצור אתכם.

יפעת שאשא ביטון: סגור?

יפעת שאשא ביטון: יש נציג המגזר הבדואי ואחר כך ניתן את הבמה גם למועצה לשלום הילד, שמלווה אותי כל הזמן בצורה הדוקה ועושה עבודת קודש למען הילדים, אז תתמקמו לכם כאן סביב השולחן כדי שתוכלו לדבר.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, תציג את עצמך.

<ראשד פתחי: שמי ראשד, אני מטובה זנגריה.

<ראשד פתחי: אני באתי ממקום שפה התמונה יותר גרועה.

<ראשד פתחי: אני בדואי, אני רואה מה שקורה במגזר הבדואי, לא רק בצפון, כי באמת אחד הדברים שאני רוצה לדבר - - - אתה רוצה להיות בצבא, אתה רוצה - - - זה צרכים מיוחדים שאנחנו חייבים לתת לו.

<ראשד פתחי: אז באמת כאילו יש סיפורים עצובים, לא רק לגבי הדרום, גם יש לנו, גם לדרוזים, שתלמידים רוצים ללמוד ולומדים מהמחשב שסתם זה מודל אלפיים גם.

<ראשד פתחי: אז ראיתי את התמונה הזו ונכנסתי למחוז צפון ואמרו לי 'אתה נכנס כמקום שמור לנציג בדואי', אמרתי לא, אני נכנס למקום שמור לכל הצפון, לא רק בדואים וערבים ודרוזים, יש גם את הילדים שהם עולים חדשים לארץ מאתיופיה, יש לי גם חברים מעפולה, שגם להם - - - כל מה שהם צריכים.

<ראשד פתחי: אז פה כאילו - - - לכל בעלי התפקידים שתעשו לנו - - - אני קורא שדי להסתכל עלינו כ'אתה ערבי, מגיע לך ככה', 'אתה בדואי, אה, אתה כן, מגיע לכם ככה', 'אתה מהדרום, מגיע לך ככה'.

<ראשד פתחי: תסתכלו עלינו כנוער.

<ראשד פתחי: תרימו יד, כל הנוער פה, תרימו יד, תרימו יד.

<ראשד פתחי: זו היד שהיא העתיד של ישראל, יש כאן כל הנוער, בלי מגזר, בלי עיר.

<ראשד פתחי: אחד מהמשפטים שלי, לפני שאני אהיה במקום הזה, לפני שאני אהיה הנציג של מחוז צפון, אל תסתכלו עליי כבדואי, אל תסתכלו עליי כדרוזי, אל תסתכלו עליי כערבי, תסתכלו עליי כנער, שבא לקדם פה בישראל.

<ראשד פתחי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלא יכולתי לסגור את סבב השיח עם הילדים יותר טוב מכפי שאתה סגרת וזה גם מחבר אותנו, וזה לא מתוכנן אפילו לחלוטין, למושב הבא, שבו אנחנו נעסוק בזכות של כל אחד להיות הוא עצמו, בזכות עצמו, בלי קשר לשיוך, לא המגזרי ולא המגדרי ולא הלאום והדת ולא כלום, אלא הוא עצמו כאדם.

יפעת שאשא ביטון: אני מצטרפת לקריאה שלך, לראות את כל בני הנוער כבני נוער, בלי קשר לשיוך ולמקום המגורים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: ולגבי האוכלוסייה בדרום, אני מסכימה איתך שיש לנו הרבה מאוד עבודה כדי לתרום ולתמוך בבדואים בדרום, כדי שגם שם הילדים יהיו בסביבה מוגנת ובטוחה ואני בהחלט מסכימה עם הדברים.

יפעת שאשא ביטון: המון תודה.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד, המיקרופון, ואנחנו נסכם.

יפעת שאשא ביטון: ורד, תציגי את עצמך.

<ורד וינדמן: תודה רבה.

<ורד וינדמן: אני ורד וינדמן, אני מנכ"לית המועצה לשלום הילד ולצדי יושבת עורכת הדין כרמית פולק-כהן, שהיא היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

<ורד וינדמן: אני רוצה קודם כל להודות לבני הנוער.

<ורד וינדמן: זכות גדולה נפלה בחלקנו לבוא לכאן היום ולהקשיב לכם.

<ורד וינדמן: יש פה בחדר הזה כל כך הרבה תבונה וכל כך הרבה השראה ואני רוצה לומר לכם שבוועדה הזו של חברת הכנסת שאשא ביטון יום זכויות הילד הוא כל יום בשנה.

<ורד וינדמן: זאת הזדמנות להביע הערכה למה שעושה הוועדה הזו, שהיא אחת הוועדות היחידות בכנסת שהיא לא ועדה קבועה וצריך להקים אותה כל פעם מחדש.

יפעת שאשא ביטון: אבל תודי שהיא הכי מיוחדת, לא סתם קוראים לה ועדה מיוחדת.

<ורד וינדמן: ובגלל שהיא מיוחדת היא צריכה להיות מיוחדת כל שנה, כל קדנציה.

<ורד וינדמן: ורבים מכם אמרו שאתם, אמרתם 'אנחנו העתיד של ישראל', לפני שאתם העתיד אתם ההווה.

<ורד וינדמן: אנחנו מרבים במועצה לשלום הילד לצטט דברים שנאמרו לפני שנות דור ויותר של ינוש קורצ'אק, ואנחנו מזכירים לעצמנו את זה כל יום, שילד הוא לא אדם לעתיד לבוא, הוא ילד כאן ועכשיו.

<ורד וינדמן: אנחנו מנסים בכוחותינו ועם שותפים נאמנים, בראשם עומדת חברת הכנסת שאשא ביטון, לתת מענה לכל האתגרים שקיימים בעידן המודרני, שחלק מהם הם אתגרים שקיימים הרבה מאוד זמן, של שוויון בחינוך, של מניעת התעללות, אבל גם יש אתגרים חדשים שאף אחד מכם כמעט לא הזכיר אותם, כי זה החיים שלכם, אבל אנחנו כאנשים מבוגרים יודעים להשוות לילדותנו והעולם החדש של האינטרנט והרשתות החברתיות והאתגרים החדשים שהעידן החדש מזמן לנו וגם איתם אנחנו מנסים להתמודד ולהיות לכם קול בדרך הכי טובה שאנחנו יכולים.

<ורד וינדמן: אנחנו מקבלים מכם פניות ושמחים תמיד לשמוע את מה שיש לכם לומר, מנסים להשתדל להיות לכם כתובת לתלונות, לבעיות, לקשיים, לשתף אותנו ואז גם לבוא לכנסת ולקדם ביחד עם חברי הכנסת מדיניות לטובתכם.

<ורד וינדמן: ואולי הדבר הכי חשוב זה שאתם תהיו חלק מקביעת מדיניות, לא רק יום אחד בשנה, ולהיות חלק מקביעת מדיניות כל הימים.

<ורד וינדמן: בבית הזה נקבעים הרבה דברים מאוד משמעותיים שיש להם השלכה מיידית על החיים שלכם וזאת קריאה לכולנו להיות תמיד קשובים לצרכים שלכם ולראייה שלכם את המציאות, כי אנחנו יכולים לראות את המציאות הכי טוב שאפשר בעזרתכם.

<ורד וינדמן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך, ורד, גם על הדברים ובכלל על התמיכה והליווי כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: טוב, ברשותכם, אני אסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו שמענו הרבה מאוד דברים מרתקים ואני בהחלט אתייחס ברמת הוועדה, ברמת ההמלצות שאנחנו נכתוב אחר כך, גם לסוגיה של הלימודים ושל ההזדמנות השווה שעלתה מהצד הזה של השולחן וגם ההתייחסות למגזרים שונים, וגם כמובן מה שהציגו נאמני הזכויות ברשויות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שנאמרו כאן הרבה מאוד דברים חשובים ועדיין לא אמרנו הכול.

יפעת שאשא ביטון: אתם בהחלט מוזמנים לראות את זה כהזמנה פתוחה, תהיו פה, אתם תמיד מוזמנים להגיע, אתם מוזמנים להשמיע את הקול שלכם, דרך המייל, דרך הפייסבוק, דרך כל ערוץ שבו אתם מרגישים שנוח לכם להעביר לנו את המסר שלכם, את הבקשות שלכם ולהשמיע את הקול שלכם בכל נושא שיעלה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו אמנם הכרנו רק היום, אבל אני מקווה שאתם תדעו להיעזר בנו ולהשתמש בנו גם בעתיד.

יפעת שאשא ביטון: בא לי לחבק כל אחד ואחת מכם, אבל אני יודעת שזה בלתי אפשרי, וזה לא ממקום של הטרדה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם אנחנו נצטלם כולנו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת כמה זה אפשרי, אבל אני מאוד רוצה להצטלם איתכם.

יפעת שאשא ביטון: אני סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: הם יעבירו לנו את הדפים, אני רשמתי את הדברים שקשורים לנושא של הזדמנות שווה, הנושא של מגמות, מה שקורה בדרום, אנחנו כתבנו את זה פה וניגע בכולם.