ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 419, 2017-06-19 10:00

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 19 ביוני 2017, כ"ה בסיון התשע"ז.

יעקב מרגי: על סדר-היום: אישור תשלומי הורים – ביטוח תאונות אישיות לשנה"ל תשע"ח-תשע"ט.

יעקב מרגי: גברתי היועצת המשפטית, מה אנחנו מחויבים לפי החוק?

<מירב ישראלי: לפי החוק, התיקון האחרון לחוק לסעיף 6ד1 לחוק לימוד חובה, אקריא את הסעיף: מי שזכאי לחינוך חינם לפי סעיף זה, יהיה מבוטח בביטוח תאונות אישיות באמצעות רשות החינוך המקומית שבתחום שיפוטה נמצא מוסד החינוך שבו הוא לומד.

<מירב ישראלי: רשויות החינוך המקומיות יתקשרו בחוזה ביטוח כאמור עם מי שזכה במכרז שנערך לפי הוראות מסוימות של פקודת העיריות, ואז השר, לפי פסקה (2), לפי סיף קטן (ד) לחוק לימוד חובה, לקבוע את תשלומי ההורים לגבי הביטוח כאמור.

<מירב ישראלי: הוא צריך לעשות כן לפני פרסום המכרז.

<מירב ישראלי: מה שקרה הוא שאחרי שהחוק עבר בשנה שעברה אישרנו את הגבייה מההורים לשנת הלימודים הנוכחית, ובעצם מה שמתבקש עכשיו זה לאשר את זה לשנות הלימודים הבאות, כל עוד המכרז בתוקף, כלומר ההתקשרות לפי המכרז.

<מירב ישראלי: מרכז שלטון מקומי רוצה להאריך את ההתקשרות לפי המכרז לעוד שנה, ומבקשים שנאריך את זה לשתי שנות הלימודים הבאות, כי אני מבינה שיש כוונה עוד שנה לבדוק.

<מירב ישראלי: אז בעצם אני רק מדייקת את הבקשה – הבקשה היא לא לשתי שנות הלימודים הבאות בכל מקרה אלא לתקופת המכרז, ולפי החוק, אם, למשל, בשנה הבאה הם יחליטו לא להאריך את ההתקשרות, בכל מקרה השר יצטרך לקבוע לפי החוק.

יעקב מרגי: מרכז שלטון מקומי, בבקשה.

<אופיר יהונתן: אופיר יהונתן, מהחברה למשק וכלכלה.

<אופיר יהונתן: אנחנו אכן צריכים להודיע לכל המאוחר עד סוף חודש זה לחברה שזכתה במכרז, האם ההתקשרות במסגרת המכרז מוארכת לשנה נוספת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, בבקשה.

יהודה גליק: מדובר פה בתשלום שהוא חובה על ההורים במסגרת תשלומי ההורים.

יהודה גליק: יש פה פוליסת ביטוח שלא מכסה אלפי תלמידים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: לכאורה.

יהודה גליק: לא לכאורה.

יהודה גליק: היא לא מכסה, באופן מובהק.

יהודה גליק: בעלי אלרגיה לא מכוסים.

יהודה גליק: הם אלפי תלמידים במערכת החינוך.

יהודה גליק: ברגע שהמכרז הזה ממשיך, וחברת הביטוח לא מכסה תאונות לילדים שסובלים מאלרגיות למזון במוסדות חינוך, יש פה אפליה מובהקת כלפי אלפי תלמידים שאינם מכוסים, למרות שההורים מחויבים לתשלום.

יעקב מרגי: נשמע התייחסות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יואב בן צור: אני גם רוצה לגעת בנושא הזה של ילדים אלרגיים.

יואב בן צור: אני חושב שצריך לחשוב, לפני שמחדשים שוב את טופסי הביטוח, לבדוק בדוק היטב – גם ההורים של הילדים הללו משלמים את דמי הביטוח כמו כל ההורים כולם.

יואב בן צור: לכן אין שום סיבה להיכנס בתוך הסעיף של הביטוח, הנושא הזה.

יואב בן צור: לא סתם לאשר את חידוש הביטוח.

יואב בן צור: מצוות אנשים מלומדה היא לבדוק את הפרטים הקטנים.

יואב בן צור: אני חושב שהפרטים הללו הם מאוד חשובים, וצריך בהחלט לתת עליהם את הדעת כדי שלא נגיע חלילה לאסון.

יואב בן צור: רק עכשיו התבשרנו שמשרד הרווחה ביטל את הסייעות לילדים אלרגיים.

יואב בן צור: זה גם לכשעצמו דבר מאוד מסובך ומסוכן.

יואב בן צור: אני מקווה שמאן דהוא ייתן את הדעת על כך ויחזור בו, וגם במקרה הזה אני חושב שחשוב מאוד לראות שהילדים הללו, שנמצאים בסיכון, שגם הם יהיו.

יעקב מרגי: תקבלו תשובות של אנשי מקצוע, אבל הנושא הזה נבדק על-ידי, מאז שחוקק החוק, לא פעם ולא פעמיים.

יעקב מרגי: קיבלתי תשובות חד משמעיות מאנשי מקצוע, אבל שוב – חשוב שייאמר: חברות הביטוח, בלי לפגוע – תפקידן לייצר הכנסות, מבחינתן.

יעקב מרגי: הן ינסו בכל עילה גם לילדים לא חולים, לנסות להתנער מאחריותן מהפוליסה בעילות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: אין ספק שילדים שחולים במחלות, יכול להיות שחברת הביטוח תהיה לה טענה אוטומטית.

יעקב מרגי: בגלל שהוא ילד עם מחלה כזו או אחרת, לא בגלל הנפילה או בגלל תאונה.

יעקב מרגי: זה ביטוח תאונות אישיות.

יעקב מרגי: לכן הטענה הזו נשמעה במהלך כל השנה ונבדקה במהלך כל השנה.

יעקב מרגי: אני מבחינתי, קיבלתי את התשובות, כי הפוליסה מכסה כמו כל ילד את סוגיית התאונות האישיות, אבל מאחר שאני לא רוצה שתקבלו את התשובה הזאת ממני, אתן לאנשי המקצוע המוסמכים להשיב לכם.

יעקב מרגי: לפני כן אעשה מרתוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעיר.

יואב בן צור: ברגע שילד מגיע לבית הספר או לגן הילדים או לכל מקום שבו הוא נמצא, זה ברור שהוא חשוף יותר מאשר שהוא נמצא בסביבת הבית, שיש לו סביבה ששומרת ויודעת ממה הוא צריך להיזהר.

יואב בן צור: כשהוא נמצא שם, באופן טבעי הוא יכול להידבק מילד אחר.

יעקב מרגי: מה הקשר לנפילה במדרגות?

יואב בן צור: בקשר למקרה שקרה לילד אלרגי כתוצאה מחשיפה- - -

יעקב מרגי: אם מישהו חשב שעל הגב של הפוליסה הזו ילד אלרגי במערכת החינוך מכוסה בתאונה שנובעת מהמחלה שלו או מאלרגיה שלו, הוא טועה.

יעקב מרגי: זו לא הנקודה.

יעקב מרגי: אין כיסוי.

יעקב מרגי: זה לא תשלומי חובה.

יעקב מרגי: לכו שנו את החוק.

יעקב מרגי: אתם מחוקקים – תגישו חוק חדש.

יעקב מרגי: החוק מחייב תשלום ביטוח תאונות אישיות ותשלומי חובה בלבד.

יעקב מרגי: אין לנו מנדט לעשות תשלום נוסף, להשית תשלום נוסף שלא מוגדר בחוק על ההורים.

יואב בן צור: כשילד נמצא בבית הספר, ונחשף למאכל כלשהו, לא באשמתו, וכתוצאה מכך איבד את ההכרה, אתה לא יכול לומר שזה לא תאונה אישית.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני מעדיף שאנשי המקצוע יענו לך.

יעקב מרגי: אני פונה למחוקקים, ואני בתוכם.

יעקב מרגי: יש בעיה אמתית.

יעקב מרגי: במקום לזעוק, לזעוק, והרכבת ממשיכה לנסוע – גם ההורים שזועקים לא מוכנים לשמוע את האמת – יעשו מעשה, וגם אנחנו כמחוקקים נסייע בידם.

יעקב מרגי: מאחר שזו אוכלוסייה לא קטנה של ילדים עם אלרגיות במערכת החינוך, או עם מחלות כאלה ואחרות שחושפות אותם לסכנה יותר מאשר שאר התלמידים, צריך לתקן.

יעקב מרגי: צריך לעשות.

יעקב מרגי: יכול להיות שהגיע הזמן – בעקבות הדיון הזה חוקקנו חוק מכובד בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: בואו נחוקק ונאמר: נייצר להם פוליסה אחרת, נוספת.

יעקב מרגי: כך גם השלטון המקומי, גם ההורים, גם בתי הספר יהיו מוסמכים לקבוע את התשלום הזה, אבל אתה לא יכול להשית על חברות הביטוח דבר שלא בפוליסה.

יעקב מרגי: אני נותן התייחסויות, ונשמע את תשובות אנשי המקצוע.

יעקב מרגי: דרור אלוני.

<דרור אלוני: שלום.

<דרור אלוני: אני כחבר ועדת החינוך של מרכז שלטון מקומי, חושב, כפי שנאמר בעבר, שמאחר שמדובר על תשלום חוצה, המדינה צריכה לממן אותו בצורה אחת ולא דרך ההורים, באמצעות אחד הכלים, כמו נושא ביטוח לאומי.

יעקב מרגי: הנושא בעבודה.

יעקב מרגי: חבל לפתוח על זה דיון.

יעקב מרגי: התקדמנו עם השולחן העגול.

יעקב מרגי: יכול להיות שנוכל להיות אנשי בשורה.

יעקב מרגי: זה לא קל, לא פשוט, כבר לקראת פתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: אנחנו במהלך.

יעקב מרגי: לכן זה לא הדיון.

<דרור אלוני: אדוני היושב-ראש, אתה העלית את זה בשנים הקודמות.

יעקב מרגי: זה לא ירד מסדר-היום.

<דרור אלוני: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, ד"ר ליזה רובין.

<ליזה רובין: אני מבינה מדבריך שאתה לא מתכוון לכסות בחוק הזה את הנושא של הכיסוי של ילדים- - -

יעקב מרגי: החוק לא מכסה.

<ליזה רובין: באתי לומר שהבעיה הזאת היא לא בעיה רק של ילדים אלרגיים; יש בעיה שצריך לפנות אותם עבור אירוע של מחלה.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בדברי ההסבר.

<ליזה רובין: הילדים האלה, אלא אם כן הם מתאשפזים, הם אינם מכוסים לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

<ליזה רובין: זה משאיר גם את הילדים ואני חושבת שגם את בתי הספר במצב בלתי סביר, שהם יחששו לפנות ילדים, שזקוקים לזה.

<ליזה רובין: זה ממש לא רצוי.

<ליזה רובין: בעיה אחרת היא שכאשר מטיסים את זה, מטילים את התשלום הראשוני – כשזה בא בפינוי הטסה, מטילים את התשלום על ההורים, ורק אחר כך מול חברת הביטוח, ואני לא מכירה מישהו בחדר הזה, שיכול לעמוד בשוק של תשלום 30,000 שקל עבור- - -

יעקב מרגי: אני מסכים אתך.

יעקב מרגי: לכן אני מזמין, הדלת פתוחה לדיונים הבאים לקראת חקיקה נוספת, שתיתן לנו מענה לכיסויים האלה, אבל זה לא הפוליסה, זה לא הדיון.

יעקב מרגי: אני מסכים.

יעקב מרגי: טל בן דוד, בבקשה, אדוני.

<טל בן דוד: אני מייצג את העיר אשדוד, השלישית בגודלה במספר התלמידים בארץ.

<טל בן דוד: קראתי את המכתב שהוצאת לא מזמן, שתלמידי ישראל מכוסים, בעקבות המכתב שהמרכז לשלטון מקומי הוציא.

<טל בן דוד: רק אציין את שתי השורות האחרונות שרשומות במכתב של המרכז לשלטון מקומי: פוליסת הביטוח אינה חלה על מקרים בהם תאונה נגרמת לתלמיד כתוצאה ממחלתו.

<טל בן דוד: לי באופן אישי יש ילד עם שיתוק מוחין.

<טל בן דוד: רצה אלוהים ככה – נולד לי ילד כזה.

<טל בן דוד: לא הגיוני שאני משלם ביטוח מכספי.

<טל בן דוד: ואתם אומרים לי: אין לך ביטוח- - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני מדייק לך – לא.

<טל בן דוד: הייתי בוועדה לזכויות הילד והכול.

יעקב מרגי: אני אחראי על הדיונים שקורים כאן.

<טל בן דוד: במכתב של עו"ד חדוה קולמינסקי, ממחלקת ביטוחי בריאות שוק ההון, היא רושמת בפירוש אילו סעיפים יש להוציא מהביטוח הזה כדי שכלל תלמידי ישראל יהיו מכוסים.

<טל בן דוד: אני אומר דבר פשוט – הרבה הורים כמוני משלמים ביטוח.

<טל בן דוד: אם המרכז לשלטון מקומי אומר: הוא לא מכוסה כתוצאה מהמחלה שלו, על מה אנחנו משלמים את הביטוח?

<טל בן דוד: על זה שגוזלים אותנו.

יעקב מרגי: לא, סליחה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחזור.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לתת מענה ביטוחי לילדים עם מחלות או עם אלרגיות או עם צרכים כאלה ואחרים, שחושפים אותם לסכנת יתר.

יעקב מרגי: זו לא הפוליסה שאנחנו מדברים עליה.

יעקב מרגי: צריך לייצר אותה, צריך לחוקק.

יעקב מרגי: לא כל אחד יכול להחליט מה גובים ואיך גובים וכמה גובים.

<טל בן דוד: אתה מחזק את הטענה שלי, שאנחנו בתור הורים צריכים להיות לא רק מודאגים; משלמים לחינם.

<טל בן דוד: גוזלים אותנו.

<טל בן דוד: ואסביר למה – כי כל מצב שהילד שלי ייפול – אם יפגע בו כדור- - -

יעקב מרגי: חברת הביטוח תנסה להתחמק ולומר שזה בגלל המחלה.

יעקב מרגי: זה עדיין לא אומר שחברת הביטוח תנצח.

<טל בן דוד: אין בעיה.

<טל בן דוד: אתם עושים מכרז – תעשו מכרז חדש, תקימו קרן ממשלתית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הדברים ברורים.

יעקב מרגי: אני חושב שאנחנו מסכימים זה עם זה.

יעקב מרגי: צריך לייצר את הפתרון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עו"ד יגאל גולדשטיין.

<יגאל גולדשטיין: אני עו"ד גולדשטיין יגאל.

<יגאל גולדשטיין: אני מייצג את העמותה הישראלית לאלרגיות, בהתנדבות.

<יגאל גולדשטיין: יש תחושה שכל הקהל מסכים שצריך פתרון, כמו שאדוני אומר, בחקיקה נפרדת, כדי שיהיה כיסוי ביטוחי, ועולה במוחי שאלה – הרי בתקופת בין המצרים ועד מועד החקיקה יש תקופה שצריך איכשהו להביא לידי פתרון.

יעקב מרגי: יודע למה אני מחייך?

יעקב מרגי: הרי עד לפני החוק שחוקקנו, רשויות מקומיות וכל אחד עשה דין לעצמו.

יעקב מרגי: אחד הגיע לביטוח של 150 שקל, אחד – 75.

יעקב מרגי: באו חברי כנסת הגונים מהוועדה פה, ישבו על המדוכה, והוציאו איזה הצעת חוק תחת ידם, שתייצר, אל"ף, אחידות, בי"ת, תייצר מול שוק הביטוח עוצמה של כמות גדולה.

יעקב מרגי: הורדנו את המחיר, מ-75 שקלים.

יעקב מרגי: יש יציבות.

יעקב מרגי: מבקשים להמשיך אותה.

יעקב מרגי: עכשיו אתם אומרים: רגע, רבותיי.

יעקב מרגי: אתה ב-69 שנים כמעט בבין הזמנים.

יעקב מרגי: לא טופל.

יעקב מרגי: הילדים היו חשופים.

יעקב מרגי: אתם אומרים: החוק הזה לא טוב, נחזור למה שהיה קודם?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הרי לא תקבלו מענה.

יעקב מרגי: לו יצויר שאני אומר: אתם צודקים – מעבירים עכשיו ביטול החקיקה.

יעקב מרגי: לית מאן דפליג שצריך לתת מענה.

יעקב מרגי: אז אם ההורים הנכבדים והארגונים הנכבדים בשנה הזאת, שהתישו אותי ואת מרכז השלטון המקומי ואת כולם, היו אומרים: תעזור לנו לייצר פתרון, במקום לטעון: לא מכסה, לא מכסה – היינו כבר אחרי הפתרון הזה, כי בינתיים התעסקתי עם דברים אחרים.

יעקב מרגי: הבנתם?

יעקב מרגי: אני שמח שאתה מחייך.

קריאה: שכנענו אותך.

יעקב מרגי: הייתי משוכנע.

יעקב מרגי: רק אתם לא השתכנעתם שזו לא הפוליסה.

<טל בן דוד: אי אפשר להוציא מכרז נוסף?

יעקב מרגי: חקיקה.

יעקב מרגי: אי אפשר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רויטל לן כהן: עו"ד רויטל לן כהן, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: ראשית, אני רוצה לחדד – אנחנו מדברים רק על ילדים עם מחלות, וגם לא רק על ילדים אלרגיים.

יעקב מרגי: מסכים אתך.

<רויטל לן כהן: בעצם אנחנו מדברים על כל הילדים עם צרכים מיוחדים במערכת החינוך.

<רויטל לן כהן: עכשיו אני רוצה לחדד כמה דברים.

<רויטל לן כהן: אחת, אדוני, פרט לעובדה שניסינו לומר במשך תקופה ארוכה שיש פה בעיה, ושיש לקונה, כן ביקשנו פתרון.

<רויטל לן כהן: אלא – ואומר את זה במילה, ואני לא רוצה להיכנס לזה – כשהקימו פורום ועדי הורים, לא טרחו למצוא דרך שבה יעשו בחירות הוגנות לנציגי הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: אנחנו לא מיוצגים, ולכן ככה זה נראה.

<רויטל לן כהן: לא אכנס לזה, כי זה לא הדיון פה.

<רויטל לן כהן: שתיים, לא ייתכן מצב שבו המדינה תעמוד מהצד ותאמר:

<רויטל לן כהן: חברות הביטוח יגידו לכם כל פעם שהילד שלכם נפל, שהוא נפל כי הוא רץ כי הוא אוטיסט, או הוא נפל כי הוא לא יציב כי הוא CP, או הוא נפל כי ילד אחר נגע בו עם בורקס גבינה.

יעקב מרגי: אתן לך להשלים.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: כמה פעמים שמענו מאזרחים שהלכו לביטוח לאומי על תאונות עבודה, שנהיו חירשים או כבדי שמיעה, ואמרו להם: זה גנטי, זה מזה, זה מזה?

יעקב מרגי: זה קיים.

יעקב מרגי: ב-DNA שלכם.

<רויטל לן כהן: מצוין, בהבדל אחד מרכזי – פה מדובר על ביטוח קולקטיב, שהמדינה מחייבת אותי לעשות ולשלם- - -

יעקב מרגי: על תאונות אישיות.

<רויטל לן כהן: זו תאונה אישית.

<רויטל לן כהן: אם הילד שלי רץ בבית הספר, כי אין מה לעשות – יש לו אוטיזם ומיליון דברים, והוא לא מפסיק לרוץ, אם הוא ייפול, הם בלי להתבלבל יאמרו לי: אם לא היה לו האוטיזם וה-ADHD, הוא לא היה רץ כל כך הרבה.

<רויטל לן כהן: לא היה רץ, לא היה נופל.

<רויטל לן כהן: זו עדיין תאונה אישית.

יעקב מרגי: אני מזמין אתכם יחד אתי לייצר את הפתרון.

<רויטל לן כהן: יש עוד שני דברים שאני רוצה לומר בעניין הזה.

<רויטל לן כהן: אני לא צריכה לייצר את הפתרון – לכן בחרתי אתכם.

<רויטל לן כהן: אני דורשת מהכנסת, שתמצא את הפתרון, ותדאג שהילד שלי יהיה מבוטח.

<רויטל לן כהן: כל עוד הוא לא מבוטח, לא ייתכן שהתשובה תהיה: זה המצב – תמצאו פתרון.

יעקב מרגי: תודה.

<רויטל לן כהן: אדוני, מדובר בילדים ובהורים שלא תמיד יש להם הכוח לעשות את מה שעושים ההורים שהגיעו הנה.

<רויטל לן כהן: האחריות רובצת לפתחכם – לא לפתחנו.

יואב בן צור: אני רק רוצה לומר להורים ולכולם: הבנו.

יואב בן צור: נגיש הצעת חוק שתיתן מענה לכל הילדים עם הצרכים המיוחדים.

יואב בן צור: אני מקווה, בעזרת הוועדה, שנעביר אותה כמה שיותר מהר.

<רויטל לן כהן: אדוני, אני רוצה להשלים עוד משפט ביחס למה שאמרתי וביחס למה שאמר אדוני חבר הכנסת.

<רויטל לן כהן: אם יהיו שני ביטוחים, התוצאה תהיה שילדים רגילים so called ישלמו X, והילדים עם הצרכים המיוחדים ישלמו 2X.

<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת.

<רויטל לן כהן: אני מזכירה את חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: תודה.

יהודה גליק: נכון לכרגע הילדים האלה לא יוצאים לטיולים.

יהודה גליק: הם נמנעים לצאת, כי אין להם הכיסוי.

יהודה גליק: לכן אדוני, אני מציע שננצל את הזמן הזה.

יהודה גליק: במקום לעשות טייס אוטומטי ומייד לחדש את המכרז, בואו ננסה לראות איך אפשר להכניס- - -

יעקב מרגי: אענה לך למה לא.

יעקב מרגי: מה שאתה עכשיו מציע זה שאנחנו משאירים את כל המערכת.

יעקב מרגי: הם לא יצליחו למכרז את זה.

יהודה גליק: או הם יבואו עם הצעה טובה יותר.

<רויטל לן כהן: זה הרעיון בקולקטיב – חושבים על כולם ולא רק על חלק.

יעקב מרגי: הייתם צריכים לחשוב על זה קודם.

<רויטל לן כהן: לא יכולתי לחשוב על זה.

<רויטל לן כהן: אני לא חלק מהחשיבה.

יעקב מרגי: לא התייחסתי אליך אלא לזאב- - -

<רויטל לן כהן: אדוני, פנינו אליך ואמרנו שהם לא- - - ואתה נתת להם גב.

יעקב מרגי: נכון.

<רויטל לן כהן: אז אל תבוא אליי בטענות.

יעקב מרגי: לא בא בטענות.

יעקב מרגי: את מפריעה לי.

יעקב מרגי: לתקוע את זה עכשיו זה אומר שמפקירים את כל תלמידי ישראל.

<רויטל לן כהן: זה לא לתקוע.

<רויטל לן כהן: זה לייצר לחץ כדי שיעשו את זה בזמן, עד 1 בספטמבר.

יעקב מרגי: זה תלוי בנו, לא בהם.

<רויטל לן כהן: אז תעשו את זה עד 1 בספטמבר.

יעקב מרגי: יכול להיות שכן.

יעקב מרגי: אם לא תפריעי לי לסיים את הדיון, יכול להיות שלא נספיק ל-1 בספטמבר.

יהודה גליק: אם אנחנו אומרים: אנחנו כרגע מעכבים את זה עד שתמצאו פתרון לילדים האלה, תראה שהם רוצים שיהיה המכרז הזה.

יעקב מרגי: יהודה גליק מכובדי, מתי מייצרים לחץ – אחרי שיושבים פה, הורים, חומה בצורה – לא יהיה.

יעקב מרגי: אומר לך יושב-ראש הוועדה: נשב יחד, מצדי מייד נקבע אחרי זה.

יעקב מרגי: ננסה לקדם עם אנשי המקצוע פתרון.

יהודה גליק: אבל אתה מאבד את הכוח שלך.

יעקב מרגי: לא, הכוח הוא מולי.

יהודה גליק: אם אין לך ביד פטיש- - -

יעקב מרגי: יודע כמה פטישים יש לי לסוף שנה ותחילת שנה מול משרד החינוך?

יעקב מרגי: הרבה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יהודה גליק: פטיש יום העצמאות יש לך.

יעקב מרגי: אני מבין את הבעיה.

יעקב מרגי: איך לפתור אותה – יכול להיות שננסה כל מיני דרכים.

יעקב מרגי: לא יודע לומר לך אם פוליסה חדשה.

יעקב מרגי: יכול להיות שבמסגרת הפוליסה נבדוק ונראה שזה לא הכצעקתה, ואפשר לעשות את זה.

יהודה גליק: אבל אתה מבין שאם אתה מאשר להם היום, איבדת- - -

יעקב מרגי: לא איבדתי, כי אני יושב על זה.

יהודה גליק: החזרת את השטחים – אחר כך אתה רוצה לעשות שלום.

יהודה גליק: תחזיק שיהיה לך ביד קלף מיקוח.

יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

<רחלי הכהן: רחלי הכהן, המועצה לשלום הילד.

<רחלי הכהן: אין ספק שצריך לדאוג לילדים עם מוגבלויות.

<רחלי הכהן: זה היה הרציונל בבסיס החוק הזה.

<רחלי הכהן: יחד עם זאת אני רוצה בהקשר הזה להצטרף ליו"ר הוועדה על הדברים שהוא אמר לגבי התאמות ספציפיות שצריך לדאוג להן; מאידך, לוודא שההסדר הזה נשאר סכום נמוך, ולא פוגע בשאר התלמידים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<זאב גולדבלט: אני רוצה להזכיר לכל מי שנמצא כאן, שהחוק מחייב שיהיה ביטוח כזה.

<זאב גולדבלט: החוק גם משית את הביטוח על הרשויות המקומיות – לא על ההורים.

<זאב גולדבלט: החוק מאפשר לרשויות – מאפשר ולא מחייב – לגבות את הכסף מההורים.

<זאב גולדבלט: כלומר החובה היא בכלל של הרשויות המקומיות; מרכז שלטון מקומי במקרה הזה, שמייצג את כולם.

<זאב גולדבלט: מקובלים עלינו דברי בעלי המקצוע, שטוענים שהכיסוי הביטוחי כן חל על כלל תלמידי ישראל, כולל הילדים האלרגיים.

<זאב גולדבלט: תכף אתייחס גם לזה.

<זאב גולדבלט: אני חוזר על הדרישה שלנו כפורום ועדי הורים יישוביים, שהביטוח כולו יכסה את כלל הילדים, כולל כולם, ויושת כולו על המדינה ולא עלינו ההורים, כי זה בעצם מס נוסף.

<זאב גולדבלט: ברור לכל היושבים פה, שביטול ההחרגות שמופיעות בפוליסה הנוכחית, תשנה דרמטית – וחבל שיהודה יצא מפה – את העלויות של הפוליסה בצורה משמעותית.

<זאב גולדבלט: לכן, אם תקבלו את ההצעה המקורית, דהיינו שהמדינה תישא בעלויות, אנחנו יותר מאשר נצטרף – אלא נשמח.

<זאב גולדבלט: אנחנו בפירוש שומעים ומתייחסים לזעקה שעולה גם מילדי ה- - - וגם הילדים האלרגיים, ואנחנו גם חושבים שהם צודקים.

<זאב גולדבלט: המצוקה שלהם היא אמתית, והם צודקים בזעקה שלהם.

<זאב גולדבלט: באמת צריך למצוא פתרון.

<זאב גולדבלט: האם מתקנים עוולה אחת ביצירת עוולה אחרת?

<זאב גולדבלט: אני מסופק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, שלטון מקומי, מישהו רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה.

<אמיתי שוחט: נציבות שוויון זכויות.

<אמיתי שוחט: אנחנו מברכים על האמירה הגורפת פה של לעשות ביטוח נוסף לכלל הילדים.

יעקב מרגי: לא יודע אם זה יהיה ביטוח.

יעקב מרגי: למצוא פתרון.

יעקב מרגי: שהפתרון יהיה ממוקד.

<אמיתי שוחט: בסדר, למצוא פתרון.

<אמיתי שוחט: שהעלות לא תושת על ההורים.

<אמיתי שוחט: נמצא את הדרך לזה.

יעקב מרגי: אני חייב לציין, לפני שאני מסכם – אל"ף, אני רוצה להודות לממשלה, לשר האוצר, לשר החינוך, גם למרכז שלטון מקומי, גם ליושב-ראש חיים ביבס על ההיענות ליוזמה שהיתה פה סביב שולחן עגול בנושא הצהרונים.

יעקב מרגי: אני חושב שזו יוזמה ברוכה.

יעקב מרגי: זו בשורה.

יעקב מרגי: נתחיל בחקיקה של זה.

<רויטל לן כהן: הם שוב שכחו את הילדים המשולבים, שלא יוכלו להגיע לצהרונים.

<רויטל לן כהן: לוקחים את זה בחשבון, שאף אחד לא דאג להם.

יעקב מרגי: את מפריעה לי.

יעקב מרגי: אני מודה להם.

יעקב מרגי: לא שכחנו אף אחד ולא נשכח אף אחד, ואם זה לא מושלם, נתקן.

יעקב מרגי: הטענה שאחרי שבעים שנה עושים משהו, ופתאום למה לא עושים – אדרבא.

יעקב מרגי: זו עילה להמשיך ולשפר, ואנחנו מתקנים, כל יום שעובר הולכים ומתקנים ומשפרים.

יעקב מרגי: לכאורה היתה צריכה להישאל השאלה, למה זה לא נעשה עד היום.

יעקב מרגי: אז ברוך השם, זה נעשה.

יעקב מרגי: אנחנו סביב תשלומי הורים – מר אלוני העלה את זה בתחילת הדיון.

יעקב מרגי: ניתן לכם עדכון, יתקיים סביב השולחן הזה שולחן עגול לא מחייב – לא כדיוני ועדה – של המרכז לשלטון המקומי, של משרד החינוך, של ההורים ועוד נציגים, סביב סוגיית מציאת מנגנון חלופי לתשלומי הורים, מה שקשור לתשלומי רשות, תשלומי חובה בלבד בינתיים.

יעקב מרגי: לנסות להוריד את זה בכלל מהמושג תשלום, להעביר את זה למנגנון גבייה חלופי.

יעקב מרגי: אני שמח שהנתונים שקיבלנו, הבחינה הכלכלית של זה, הנתונים הם ידידותיים מאוד.

יעקב מרגי: הרוח, על פניו, גם מכיוון שר האוצר – כיוון חיובי.

יעקב מרגי: יהיה לנו עוד לעבור את המשוכה של הביטוח הלאומי ושר הרווחה.

יעקב מרגי: אני מקווה שיחד נצליח, גם בצלע השלישית הזאת, להביא הסכמה.

יעקב מרגי: אם נצליח לעשות זאת בהקדם – גברתי היועצת המשפטית – נצטרך להתכנס גם בפגרה כאן כדי לגמור את זה לפני תחילת שנת הלימודים, כי זו בשורה.

יעקב מרגי: אנחנו צעד אחר צעד ננסה לשפר כמה שאפשר.

יעקב מרגי: צריך להקריא את הסכום?

<מירב ישראלי: הקראתי את הסעיף פה.

<מירב ישראלי: השר ביקש לאשר – שוב, עד תום תקופת המכרז, שזה יכול להיות לשנה או לשנתיים, שזה 49 שקלים, כמו בשנה שעברה, שכוללים את שיעור דמי ה- - - המרביים בסך 3% פלוס מע"מ- - -

יעקב מרגי: עד 3%.

<טל בן דוד: בתוך ה-3% האלה יכלו להכניס את כל החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: תודה.

<מירב ישראלי: בתוך ה-49.

<מירב ישראלי: מבטח יהיה רשאי לשלם לסוכני הביטוח בעד תיווך לעניין הביטוח.

<מירב ישראלי: זהו.

יעקב מרגי: אני מביא את ההודעה הזאת להצבעה.

יעקב מרגי: מי בעד?

יעקב מרגי: הצבעה בעד ההודעה – פה אחד ההודעה אושרה.

יעקב מרגי: אושר פה אחד, תרתי משמע.

יעקב מרגי: אין מתנגדים ואין נמנעים.

יעקב מרגי: הסכום אושר.

יעקב מרגי: אתם משוחררים להתחיל לעבוד, ונביא בעזרת השם, את הבשורה לתלמידי ישראל שמבוטחים.

יעקב מרגי: אני חוזר ומבהיר ומדגיש – לגבי הסוגיה והחשש של ההורים, הורים לילדים חולים, ילדים אלרגיים, שהפוליסה הזו חושפת אותם לניסיונות של חברות הביטוח להתנער מאחריות במקרה של תאונה אישית, נתכנס כאן בהקדם.

<רויטל לן כהן: לא רק אלרגיים, אדוני.

<רויטל לן כהן: בבקשה.

יעקב מרגי: יש לך שמיעה סלקטיבית?

<רויטל לן כהן: אבל ילדים עם מוגבלות הם לא בהכרח חולים.

יעקב מרגי: אני לא אומר מה שאת רוצה.

יעקב מרגי: את משפטנית.

יעקב מרגי: את גם מייצגת משהו, וכנראה גם מתפרנסת ממשהו.

יעקב מרגי: אני אומר- --

<רויטל לן כהן: אני לא מתפרנסת מזה, ואני מבקשת ממך לחזור ממה שאמרת.

יעקב מרגי: אני לא חוזר בי ואל תפריעי לי.

<רויטל לן כהן: אני לא מתפרנסת מזה ואני מבקשת לא להוציא את דיבתי רעה פה.

יעקב מרגי: אז אל תפריעי לי.

<רויטל לן כהן: הכול בהתנדבות, כולל הנסיעות לירושלים שלוש פעמים בשבוע.

יעקב מרגי: אני מאוד מעריך.

יעקב מרגי: אני אתנסח כפי שאני חושב להתנסח.

<רויטל לן כהן: לא על חשבון הכבוד שלי.

יעקב מרגי: אם נפגעת, אני חוזר בי.

יעקב מרגי: חד משמעית – אני אומר, אל תפריעי לי.

יעקב מרגי: אני אתנסח כפי שאני רוצה.

יעקב מרגי: אני לא אכניס למטרייה הזאת לייצר לך עוד עשרים דיונים, תגידי, דיברנו על כל הילדים עם המוגבלויות.

יעקב מרגי: לא אומר את זה.

יעקב מרגי: אני לא מתחייב לזה.

יעקב מרגי: ילדים אלרגיים וילדים עם מחלות, שהפוליסה הזו עלולה להביא פרשנויות כאלה ואחרות.

<רויטל לן כהן: ואז לא תאפשר לנו לנהל דיון על שאר הילדים בוועדות אחרות.

<רויטל לן כהן: יש לך קשר עם הרבה חברי כנסת – לכי תגישי את הצעת החוק.

<רויטל לן כהן: אני משחרר את עצמי מהחובה הזאת.

<רויטל לן כהן: את כל כך מוצלחת – לכי תביאי פתרון להורים.

<רויטל לן כהן: אתה לא יכול לשחרר את עצמך מהחובה, אדוני – אתה יו"ר ועדת החינוך.

יעקב מרגי: לי יש תשובה.

יעקב מרגי: את רוצה, את מתיימרת?

יעקב מרגי: קחי את ההורים, תגידי להם: עזבו, אני מביאה לכם את החוק.

יעקב מרגי: מסוגלת?

יעקב מרגי: תגידי להם את זה.

<רויטל לן כהן: ואת החוקים האחרים?

<רויטל לן כהן: את תקנות הסעה בטיחותית- - -

יעקב מרגי: את מסוגלת להביא להם?

<רויטל לן כהן: את חוק חינוך המיוחד החדש לא אני הבאתי?

<רויטל לן כהן: מי?

<רויטל לן כהן: משרד החינוך?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נתכנס.

יעקב מרגי: למרות שהגענו למסקנה שרויטל לא תהיה לעולם מרוצה ממה שיעשו פה, אנחנו נביא את זה.

יעקב מרגי: כפי שהתחייבתי, אני מקווה שבימים הקרובים יהיה לנו כיוון, ואחר כך נתכנס – גם אם צריך, בשולחן לא מחייב.

יעקב מרגי: נעשה זאת כדי לראות שאנחנו הולכים לפתרון שיספק את הצדדים.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.