ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 524, 2017-06-20 10:30

יעקב פרי: בוקר טוב.

יעקב פרי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה.

יעקב פרי: אני ממלא מקום של ידידי חבר הכנסת איתן כבל שיצא לכמה דקות ומייד יחליף אותי.

יעקב פרי: גברתי מנהלת הוועדה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין שחגגה אתמול יום הולדת, אורחות ואורחים.

יעקב פרי: ביקשנו מוועדת הכלכלה לקיים דיון במסגרת יום ההוקרה שאנחנו עורכים היום בכנסת ישראל לזמר הישראלי, ליצירה הישראלית.

יעקב פרי: אני סבור כבר זמן רב שדווקא במקום שבו יש חילוקי דעות פוליטיים, צעקות רמות ואי-הסכמות צריך לחפש גם את המאחד.

יעקב פרי: אין בכלל ספק שהיצירה, התרבות, הזמר, היוצרים והמבצעים מאחדים.

יעקב פרי: אין חבר או חברת כנסת שאין להם שיר או אירוע שקשור באיזו יצירה מוזיקלית, כמובן של זמר עברי, שמלווה אירועים לאומיים או אירועים אישיים, ובדרך כלל את שניהם.

יעקב פרי: הדיון שלנו בוועדה היום יהיה דיון המשך לדיונים שערכנו בוועדת הכלכלה, אין-ספור דיונים בנושא זכויות יוצרים וזכויות מבצעים ודיונים שערכנו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא מצבם של האמנים הוותיקים.

יעקב פרי: לקחתי על עצמי להיות יושב-ראש של השדולה למוזיקה הישראלית, לזמר העברי, בכנסת ישראל, באמת בשמחה רבה.

יעקב פרי: אנחנו רוצים הבוקר לשמוע אתכם בעיקר לגבי נושא שניסיתי להעביר בו הצעת חוק, בעניין השמעת מוזיקה ישראלית במרחב הציבורי.

יעקב פרי: אומר כמה משפטי פתיחה.

יעקב פרי: אני מוכרח לומר גם שהצעת החוק בעניין זכות היוצרים נכתבה לאחר שיחה שקיימתי עם ידידי הוותיק דני גוטפריד, אבל נאמר לי שהסיכוי שנוכל להעביר את הצעת החוק הזאת קלוש, אם בכלל.

יעקב פרי: לכן העדפתי שלא להעביר אותה, בוודאי לא במתכונת ההיא.

יעקב פרי: הדבר עוד פתוח ואפשר יהיה לנסות פעם נוספת.

יעקב פרי: יש יותר מדי גופים ציבוריים במדינת ישראל ומקומות ציבוריים שלא אגזים אם אומר שהם מסרבים להשמיע מוזיקה ישראלית.

יעקב פרי: כשאני אומר "מסרבים" – הסיפור פשוט: עניין של תשלום תמלוגים, ולא חשוב אם תשלום התמלוגים הוא 5%, 50% או 80%, אני לא מדבר כרגע כמה.

יעקב פרי: אני סבור שעל המדינה מוטלת חובה, יותר מחובה מוסרית, לעודד ולשמר את התרבות שלנו, דהיינו את מורשת הזמר הישראלי ולהבטיח, אפילו לעודד את חשיפת הציבור הישראלי למוזיקה ישראלית.

יעקב פרי: אנחנו חיים במדינה שכולנו אוהבים אותה, כולנו יודעים גם לבקר אותה, אבל כולנו צריכים להיות מעוניינים שהמרחב הציבורי שלנו יהיה ספוג ביצירה ישראלית.

יעקב פרי: בזה אני לא אומר כמובן שום דבר נגד היצירה הלועזית שכבודה במקומה מונח.

יעקב פרי: יום ההוקרה לזמר הישראלי היום הוא בסימן החינוך המוזיקאי המשמעותי.

יעקב פרי: גם פה ניסיתי להעביר הצעת חוק על מנת לקדם את התמיכה בקונסרבטוריונים ובבתי-הספר לחינוך מוזיקלי.

יעקב פרי: בגלל שאני חבר אופוזיציה, לא בגלל שהצעת החוק לא הייתה טובה, הצעת החוק לא עברה, אבל גם פה עוד לא הרמנו ידיים.

יעקב פרי: לא באתי חס וחלילה היום להתלונן, אני לא מלין על שום דבר, זו הדמוקרטיה וצריך ללמוד לחיות בתוכה.

יעקב פרי: אבל בכל זאת הצלחנו, בגלל העלאת הנושא, כמעט להכפיל את התמיכה של משרד החינוך בקונסרבטוריונים, שזה כבר תחילת דרך.

יעקב פרי: לא יכול להיות שילד או ילדה במדינת ישראל, ולא רק במדינת תל-אביב, במיוחד בפריפריה, שירצה, או שהוריו ירצו שילמד מוזיקה לא תינתן לו האפשרות.

יעקב פרי: חלק גדול מן ההורים, לצערנו, לא מסוגל לשלם את שכר הלימוד.

יעקב פרי: מדינת ישראל יכולה לסבסד, כפי שהיא עושה, דרך אגב, בצורה מרשימה למדי, יש קרוב ל-3,000 מורים למוזיקה בבתי-ספר יסודיים ובבתי-ספר תיכון וילדים שרוצים ומוכשרים, וברוך השם התברכנו ברבים כאלה, יכולים ללמוד.

יעקב פרי: אין זה סוד, תרבות עולה כסף.

יעקב פרי: לטעמי – כסף קטן לעומת כלל ההוצאות, ולא אעז ואומר: הבזבוזים, אבל כסף שלא הולך תמיד לסדרי עדיפויות נכונים, לפחות לא לטעמי.

יעקב פרי: אני רוצה קודם כול להודות לכם על שהגעתם בהתרעה קצרה יחסית.

יעקב פרי: כמובן אפשר לשמוע תחת הנושא של השמעת מוזיקה ישראלית במרחב הציבורי – לא אכעס על אף אחד אם הוא קצת יגלוש ימינה או שמאלה לנושא.

יעקב פרי: תודה לכם על ההשתתפות.

יעקב פרי: אם חברתי, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, רוצה להוסיף משהו, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אתחיל בכך שאודה לך על שאתה מביא לבית הזה נושא חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: כפי שאמרת על הדברים הגדולים – אבל בסוף דווקא הדברים האלה, התרבותיים, הם אלה שמחוללים שינוי.

איילת נחמיאס ורבין: ואם נמשיך את דבריך בנושא ההשקעה בתרבות, במדינות ה-OECD משקיעים לפחות אחוז מן התל"ג בתרבות ואילו בישראל אנחנו לא מתקרבים אפילו למחצית מזה היום, למרות שיש שיפור מסוים בתקציבים מסוימים.

איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת שהצלחת להכפיל את התמיכה בקונסרבטוריונים, וזה חשוב מאוד, אבל בעולם אפילו לא אידיאלי, בעולם שבו אנו חיים בישראל בעיניי חינוך למוזיקה היה צריך להיות חובה לכל ילדי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תשאל אותי למה זה ולא דברים אחרים – כי להווה ידוע שחינוך למוזיקה הוא דבר שיכול לשנות מציאות של ילדים בכל מקום, ואנחנו יודעים כמה פרויקטים יש היום, שקשורים לתרומה לקהילה, שעוסקים במוזיקה.

איילת נחמיאס ורבין: מוזיקה היא דבר שהביא לנו פרויקטים אדירים כמו "קפה הפוך".

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת איך האנשים האלה היו מתגלים אלמלא המיזמים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: לכן הדבר שהיינו צריכים לחתור אליו הוא בפירוש חינוך למוזיקה מגיל צעיר.

איילת נחמיאס ורבין: אגיד דבר נוסף שהוא מאוד-מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: לשמחתי בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות דנים בעניין הזה, על ההשפעה של מוזיקה בחינוך המיוחד.

איילת נחמיאס ורבין: פניתי לשר החינוך כבר לפני שנתיים וביקשתי ממנו.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע שבחינוך מיוחד לא מלמדים מוזיקה בדרך כלל?

איילת נחמיאס ורבין: ילדים בחינוך מיוחד כאילו לא זכאים ליהנות מדבר שיכול לשנות את החיים שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: לכן, מכל הסיבות האלה ועוד סיבות רבות, אני באמת רוצה לברך על היוזמה של היום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי קודם ואני חוזרת ואומרת, אם יש מקום שבו יש כור היתוך – ואני חושבת שכור ההיתוך הוא נכון, גם בהסתכלות בדיעבד וגם בהסתכלות היום – זה התרבות הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: ההשפעות ההדדיות של מוזיקה מערבית ומוזיקה מזרח תיכונית עם מוזיקה ים תיכונית, בין הבלקן לבין אירופה הקלסית – זה הכוח וזאת העוצמה.

איילת נחמיאס ורבין: זה המקום שבו כור היתוך צריך להיות.

איילת נחמיאס ורבין: בכל יתר המקומות אני דווקא מאמינה שצריך לאפשר לאנשים לשמור על הזהות שלהם ועל הרקע שממנו הם באו.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני חושבת שזה יום חשוב במיוחד בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: קודם כול, תודה ליעקב פרי חברי.

איתן כבל: אני מתנצל על האיחור.

איתן כבל: יצאתי בשליחותו של יעקב פרי לראיון שנוגע ליום הזה.

איתן כבל: מנהלת הוועדה, רשמת, דוברים, אורחים נכבדים, התכנסנו כאן היום במסגרת יום הזמר העברי שמוביל חברי, באמת חברי, יעקב פרי.

איתן כבל: זה מעשה חשוב וגדול, ואני אומר את זה גם כאדם שאוהב את השפה, אני אוהב "להתכתב" איתה, אני אוהב מאוד את העברית, והמוזיקה העברית היא חלק בלתי נפרד מפס הקול של החיים שלי.

איתן כבל: במידה רבה אני יכול לתאר את חיי דרך המוזיקה מגיל צעיר, מה ששמענו בבית, בשכונה, בחתונות ועבור למסלול החיים שלי.

איתן כבל: כאשר אני חושב על המסלול שעברתי, שבאמת חצה את החברה הישראלית, בכל מקום קיבלתי את הדבר המיוחד הזה, שהמוזיקה בכל מקום יש לה את מה שמייחד אותה.

איתן כבל: ברשותכם, החלטתי – ואני מודה שהרעיון בא לי בעקבות היום הזה – שכל יום אפתח את דיוני ועדת הכלכלה בהקראה של שיר עברי.

איתן כבל: לא רק אני אלא אאפשר כמובן לכל אחד ואחת מחברות הכנסת וחברי הכנסת, אני מקווה שכל אחת ואחד מהם ירצה בתורו להקריא שיר.

איתן כבל: אני בכל מקרה מתחייב שאם מישהו לא ירצה – אעשה את זה במקומו.

איתן כבל: בכל פעם אשתדל כאשר יגיע תורי להקריא שיר שזה יהיה החל משירים של רבי שלום שבזי ועד שירים של חברי לחדר פרופ' סמי שלום שטרית והמשך בנתן זך ורחל וכל מי שנוכל במשך כל החודשים, לפחות בקדנציה הזאת, שבכל פעם יתאפשר לקרוא את שיריהם.

איתן כבל: יהיה תור וכל אחד יקריא בתורו שיר ויביא את מה שאהוב עליו.

איתן כבל: אני מבקש לפתוח את ההקראה עם שיר שתלוי בחדרי, שמבחינתי הוא "מסטרפיס": "פגישה לאין קץ".

איתן כבל: אני יודע שזה שיר שמוכר מכל כיוון, אבל גם אם הוא נשמע כבר סוג של קלישה – העברית שלו, האופן שבו הוא מבטא את הדברים, כל פעם שאני קורא את השיר אני מתרגש באמת, לא ייאמן, אני אומר את זה לא בלשון מליצה, זה קורה באמת.

איתן כבל: זה שיר שיש עליו המון פרשנויות.

איתן כבל: זה גם מה שיפה בשיר הזה, שכל אחת ואחד יכול לקחת את המילים של השיר למקום שהוא רוצה לקחת.

איתן כבל: זה השיר השני בספרו הראשון של נתן אלתרמן "כוכבים בחוץ".

איתן כבל: דרך אגב, התחלנו את זה בלשכתי, בכל יום רביעי הצוות מתכנס להקראת שיר והחלטתי להעביר את הנוהג הזה גם לוועדה.

איתן כבל: הספר הזה יצא לפני 79 שנים, בשנת 1938, ועד היום נחשב לספר הביכורים הנמכר ביותר בישראל של משורר עברי.

איתן כבל: יש מי שרואה בשיר הזה את אחת מפסגות יצירותיו של אלתרמן וגם אני לגמרי יודע להזדהות עם העניין הזה.

איתן כבל: יש מי שיכול לקחת את המילים ולשייך אותן לאישה אהובה, יש מי שיכול לקחת את המילים ולשייך אותן לאהבה אין-סופית לשירה, ויש מי שיכול לקחת אותן ולשייך למדינה עצמה, ויש מי שבכלל מזהים את המילים עם המדינה שממנה נתן אלתרמן הגיע, פולניה.

איתן כבל: נעמי שמר הלחינה את השיר הזה.

איתן כבל: אגלה לכם סוד, שבקרב בין הביצוע של אריק איינשטיין לביצוע של חוה אלברשטיין אני בצד של חוה אלברשטיין.

איתן כבל: ברשותכם, אקרא את השיר.

איתן כבל: פגישה לאין קץ מדהים.

איתן כבל: בכל פעם שאני קורא את השיר אני מרגיש שהוא שורט לי את הנשמה בצורה שקשה לי ממש לתאר.

איתן כבל: אני שמח שאני יכול לשתף אתכם בתחושה המדהימה הזאת של מי שקורא שירה שהיא סוג של יצירה מופלאה.

איתן כבל: תודה, ותודה ליעקב פרי שאפשרת לנו את הרגע הזה במסגרת הדיונים הללו.

איתן כבל: כאשר תרצה אתה להקריא את שירך, בבקשה.

איתן כבל: נתחיל עם יוריק בן דוד, מנכ"ל אקו"ם, בבקשה.

<יורם בן דוד: איתן כבל, נתת לנו תחושה כאילו השיר הזה כבר נגעו בו מכל הכיוונים והוא שחוק.

<יורם בן דוד: אתה יכול להרגיש לגמרי נוח כי אני יכול להגיד לך בוודאות שאנשים בגילאי 35 ומטה לא מכירים את היצירות של נתן אלתרמן ולא יודעים מי זה נתן אלתרמן, שהוא אבן יסוד כזו חשובה בתרבות שלנו, כך שמה שאתה עושה הוא דבר מבורך ואני באמת מאחל שכל ישיבה בכנסת תיפתח בצורה כזו.

<יורם בן דוד: אפשר גם לראות על קירות הכנסת, כפי שהצבנו עכשיו יצירות ממש במצב הבתולי שלהן, אפשר לתלות על הקירות פה יצירות מפוארות.

<יורם בן דוד: זה מחבר אותי אל מה שחשוב לי מאוד לציין.

<יורם בן דוד: להבדיל מבריטניה, להבדיל מארצות-הברית, להבדיל מספרד ואפילו מפורטוגל, להבדיל מאיטליה, להבדיל מצרפת לנו אין קולוניות, אין לנו מדינות על פני הגלובוס.

<יורם בן דוד: לנו יש את המדינה הזאת.

<יורם בן דוד: השפה שלנו נמצאת רק בגבולות המדינה הקטנה הזאת שלנו.

<יורם בן דוד: למה אני אומר "להבדיל"?

<יורם בן דוד: כי המדינות האחרות, קודם כול גדולות יותר מאתנו ועשירות יותר מאתנו, והן מצליחות לייצא את השירים שלהן באמצעות הקולוניות שלהן, באמצעות מדינות אחיות וכך ההיקף של היצירה הזרה, בעיקר בשפה האנגלית, הצרפתית והספרדית – היצירה הזאת הופכת להיות יצירה שלטת ברפרטואר העולמי.

<יורם בן דוד: איזה סיכוי יש לישראל הקטנה להתחרות במישהו שהשפה שלו שלטת, שהיא שפה ראשונה או שנייה בהרבה מאוד מדינות, כאשר השפה שלנו לא נספרת בכלל, איש לא מבין אותה בשום מקום?

<יורם בן דוד: לכן חובה עלינו כאן בארץ ישראל להקצות משאבים כדי לשמר את השפה הזאת, כדי לשמר את התרבות הזאת.

<יורם בן דוד: את זה, לצערי הרב, התחושה היא שהמדינאים והפוליטיקאים לא הפנימו ולא נותנים לזה ביטוי מעשי.

<יורם בן דוד: יש הרבה מאוד דיבורים נהדרים, אהבה גדולה, אני בעצמי חווה אותה בערבים שאנחנו עורכים, או אצל חברים כשאנחנו נפגשים ושרים ומגיעים מדינאים ואחרים ונהנים מן המוזיקה הישראלית, מן הזמר העברי, אבל כשזה מגיע לכדי מעשה, שצריך להקצות משאבים כדי לעודד, לטפח, לשמר – הדבר לא נעשה.

<יורם בן דוד: לצערי הרב אנחנו רואים את הביטוי המר להיעלמותם של יצירות ושל יוצרים.

איתן כבל: אנחנו לא נפתור את כל ענייני המוזיקה.

איתן כבל: אני רוצה להיות ממוקד בשתי נקודות שתלויות זו בזו, והוועדה הזאת היא גם בית, היא עסקה בצורה אינטנסיבית מאוד בנושאים שאתה מדבר עליהם עכשיו.

איתן כבל: אני רוצה להתמקד עכשיו – וזה קשור למה שאתה אומר – בהשמעת מוזיקה עברית במרחב הציבורי, שזה הדיון המרכזי שהתכנסנו לשמו כאן, ובהפוך-על-הפוך, גם איך עוזרים ליוצרים ותיקים שכבר לא נמצאים בקדמת הבמה.

איתן כבל: אם אתם שואלים אותי – ככל שישמיעו במרחב, נכון, זה לא יהפוך אף אחד לאיש עשיר, אבל חד-משמעית זה יכול לסייע לאנשים לשבור את מטה לחמם, שגם כך היום הוא מאוד-מאוד קשה, אין זה סוד.

איתן כבל: להיות זמר – מעטים מצליחים.

איתן כבל: לא רק בישראל, בכל העולם, זה לא פטנט ישראלי.

איתן כבל: לזמרים קשה להצליח לשרוד את כל השינויים במוזיקה, את כל הקצבים השונים.

איתן כבל: יש רגע שכזמר אתה נכנס כבר לתחום של נוסטלגיה, כך הבנות שלי אומרות.

איתן כבל: לאט-לאט ברוך השם הצלחתי באינטנסיביות להכניס אותן אל תוך העולם של המוזיקה העברית, ואני לא אומר רק הישראלית.

איתן כבל: אני רוצה שנהיה ממוקדים.

איתן כבל: הדוברים הבאים, כמצוותו של יושב-ראש השדולה, יתייחסו לנושא הזה.

איתן כבל: נשמח לשמוע כל רעיון.

איתן כבל: יש כאן גם הצעת חוק שמוביל חבר הכנסת יעקב פרי וצריך לראות איך אנחנו מקדמים את הדברים האלה.

<יורם בן דוד: תודה.

<יורם בן דוד: בדיוק הגעתי לצומת הזה, לדבר על מה קורה בפועל.

<יורם בן דוד: אנחנו רואים שבמרחב הציבורי בהרבה מובנים יש היעלמות של המוזיקה הישראלית, והזמר העברי בפרט.

<יורם בן דוד: יש מרחב ציבורי שאפשר לכנות אותו פלטפורמות שידור, שהן גם חלק מן המרחב הציבורי.

<יורם בן דוד: אנחנו רואים בפירוש הפחתה בשימוש במוזיקה ישראלית ובזמר עברי ברשתות השידור השונות.

איתן כבל: יש נתונים?

איתן כבל: נשמח לקבל אותם.

<יורם בן דוד: נעביר נתונים.

<יורם בן דוד: יש מגמה מאיימת.

איתן כבל: דרך אגב, לשנה הבאה, בעזרת השם, אני כבר מבקש, אני לא יודע אם נשרוד עד אז, אבל זה אל"ף-בי"ת.

איתן כבל: אם אתה רוצה לשים נושא על סדר היום – תקשורת מאוד אוהבת מספרים וסטטיסטיקות.

איתן כבל: זה יכול להיות לנו לעזר רב.

<יורם בן דוד: יש מגמה ברורה מאוד גם בשטחים המסחריים, היכן שמושמעת מוזיקה פומבית, אם זה בחנויות, בקניונים, בעסקים שונים, בבתי-קפה ומסעדות, אנחנו רואים שם מגמה ברורה של הדרה של מוזיקה ישראלית, בפירוש.

<יורם בן דוד: כאן יש טעמים כלכליים.

<יורם בן דוד: על כל עסק שמשמיע מוזיקה מוטלת חובה לקבל רישיון השמעה והרישיון הזה עולה כסף, ומהכסף הזה האמנים והיוצרים מקבלים תמלוגים ונהנים ומתפרנסים.

<יורם בן דוד: כאשר מדובר בעסק שרוצה להשמיע מוזיקה הוא עושה בחינה כלכלית ואומר:

<יורם בן דוד: אם אשמיע רק יצירות זרות אז אני חוסך לעצמי רק את הנתח שאני צריך לשלם למבצעים ישראלים, כי לכל היתר הוא צריך לשלם.

<יורם בן דוד: הוא חייב לשלם על התקליט שהוא משמיע ממנו, על ה"ברזלים", הוא חייב לשלם על זכויות היוצרים שמגולמות ביצירות הזרות.

<יורם בן דוד: מה שהוא חוסך לעצמו – הוא לא משלם לזמרים ישראלים תמלוגים תמורת זה שהם מנגנים, אבל הוא משלם לאקו"ם, הוא משלם ל"פדרציה".

<יורם בן דוד: עסקים שכן משמיעים יצירות ישראליות וזרות משלמים גם לאקו"ם, גם ל"פדרציה" ונאלצים לשלם גם לחברות המבצעים, עיל"ם ו"אשכולות".

<יורם בן דוד: מן הטעם הזה – וזה לא סכומים בשמים – רבים מן העסקים מעדיפים להשמיע מוזיקה זרה.

<יורם בן דוד: מה שחמור יותר, בעת האחרונה אנחנו נתקלים בעסקים שנפתחו במיוחד כדי לתת שירות להשמעה פומבית של מוזיקה, שמוכרים מוזיקה שנקראת מוזיקה תעשייתית, "מוזיקת ספריות" שלא מוגנת, ואז הם לא צריכים לשלם תמלוגים לאף אחד.

<יורם בן דוד: הוועדה הזאת דנה כדי למצוא פתרון ולעודד את המוזיקה הישראלית ואולי לאלץ את הציבור- - -

איתן כבל: לחנך.

<יורם בן דוד: אני חושב שצריך להשקיע בזה.

<יורם בן דוד: זה לא רק לחנך.

<יורם בן דוד: אני חושב שאפשר לאלץ.

<יורם בן דוד: לא יקרה שום דבר, אנחנו מדינה קטנה, בגלל זה פתחתי את דבריי כפי שפתחתי: אף אחד לא יעשה את זה בשביל היצירה הישראלית אם לא נשקיע בזה אנחנו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חברים, אתם מוזמנים לדבר.

<דן גוטפריד: אני מנכ"ל עיל"ם, עמותה לזכויות מבצעים של המוזיקאים בישראל, ונתבקשתי לייצג גם את האינטרס של "אשכולות" – זה כל שאר האמנים, זה ציבור עוד יותר רחב מהמוזיקאים.

איתן כבל: אפרופו, בגלל שאמרת שאתה מבקש לייצג גם את "אשכולות" – לא שיש לי פתרון בשלב הזה.

איתן כבל: אחת הבעיות, אפרופו מה שיוריק בן דוד דיבר, היא ריבוי הגופים.

איתן כבל: אני לא עוסק בשאלה אם זה מוצדק או לא מוצדק.

איתן כבל: אני רק מציב את העובדה.

<יוסף מנחם: בואו נציע שיהיו שתי מפלגות בישראל.

<יוסף מנחם: ..

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בעד.

<יוסף מנחם: אני לא.

איתן כבל: זה לא העניין.

איתן כבל: ההתייחסות שלך בעיניי לא טובה.

איתן כבל: יש בעיה, צריך לתת לה מענה.

איתן כבל: לכן פתחתי ונזהרתי כי ידעתי שיושבים כאן גם אנשים עם דעות כמוך.

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש דיבר על בעיה עקרונית.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים אנחנו נתקלים בבעיות של עמותות שמייצגות את אותו עניין והן מחולקות ביניהן ומייצגות כאילו אינטרסים שונים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מבינים שביצירה יש כמה אנשים שהם היוצרים.

איילת נחמיאס ורבין: אמר היושב-ראש: אין פתרון.

איתן כבל: זה הכול.

איתן כבל: לא אמרתי שיש לי טענה.

איתן כבל: אני מציג את הדברים כפי שהם.

איתן כבל: שואלים: "מה אתה רוצה ממני?

איתן כבל: נמאס לי, זה מבקש ממני, זה מבקש ממני, זה מבקש ממני.

איתן כבל: אני לא רוצה.

איתן כבל: " בוודאי שמעתם טענות כאלה, כולנו מכירים את זה.

איתן כבל: אני שם את הדברים על השולחן וצריך לחשוב איך להתמודד עם זה.

<דן גוטפריד: כבוד היושב-ראש, כל האנשים האלה שבאים אליך בטענות האלה הם רק אנשים שלא רוצים לשלם.

<דן גוטפריד: גם אם היה רק גוף אחד הם היו מוצאים דרך איך לא לשלם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חולקת עליך.

<מרדכי אמתי: זה יום לעידוד הזמר העברי.

איתן כבל: אבל זה חלק מן העניין.

<מרדכי אמתי: אל תדאגו, לא יהרסו לנו את היום.

<דן גוטפריד: עוד לא שמעתי על תעשיין שאומר: "למה אני לא יכול לקנות את כל חומרי הגלם שלי במקום אחד, למה אני צריך לקנות גפרורים אצל זה ומסמרים אצל זה?

<דן גוטפריד: תעשו גוף אחד".

<דן גוטפריד: אין דבר כזה.

<דן גוטפריד: זה גם לא קיים בעולם.

<דן גוטפריד: באנגליה יש 7 גופים, בקנדה יש 5-6 גופים, כך בכל מקום.

<דן גוטפריד: דרך אגב, זכויות היוצרים וזכויות המבצעים וזכויות היצרנים וכל הזכויות שקשורות בזה מבחינה משפטית הן זכויות אינדיבידואליות, הן זכויות ששייכות לגוף.

<דן גוטפריד: אתה לא יכול להגיד לאדם: "אל תתארגן אלא נארגן אותך".

<דן גוטפריד: אבל זה מחוץ לנושא.

<דן גוטפריד: אני רוצה לחזק את הדברים של יוריק בן דוד.

<דן גוטפריד: אני רוצה לומר עוד שני דברים.

<דן גוטפריד: הדיבור העקרוני, שכולם תומכים בזמר העברי ובמוזיקה הישראלית וכולי, הוא דיבור יפה שמתאים לכנסת, זה טוב לפוליטיקאים, אבל כשבאים לעשות משהו, לדאבוני לא עושים כלום.

<דן גוטפריד: הייתי פה בכנסת בדיונים כשדיברו על אמנים מסכנים, לא עלינו, חסרי פרנסה בגיל מבוגר.

<דן גוטפריד: אמרתי: שימו לב, כאשר חוקקתם את חוק זכויות המבצעים הגנתם על זכויות של אלה מ-1984, מאז שחוקקתם את החוק, ולא על אלה שלפני כן.

<דן גוטפריד: מי אותם אנשים?

<דן גוטפריד: אלה כל המפורסמים: אריק איינשטיין, כוורת – על כל השירים שלהם שמושמעים לא צריך לשלם ולו פרוטה כתמלוגים.

<דן גוטפריד: כך זה עם האנשים המבוגרים, שלא מקבלים גרוש.

<דן גוטפריד: כאשר אמרתי: "בואו נתקן את זה" נתקלנו בקיר אטום, לא רוצים לתקן את זה.

<דן גוטפריד: הצעת החוק שעומדת כאן – גם זה עניין פרקטי.

<דן גוטפריד: שלחתי אותה ליעקב פרי שנתן לי את הקרדיט, כל הכבוד.

<דן גוטפריד: אני אומר כך, לא צריך להתבייש.

<דן גוטפריד: כפי שברשויות המקומיות יש חוק שאומר שכאשר אתה מציב שלט על העסק שלך 50% ממנו חייב להיות בעברית ולא רואים בזה כפייה, זה חייב להיות.

<דן גוטפריד: אני לא יודע אם תמיד שומרים על זה אבל צריך לאכוף.

<דן גוטפריד: ישראל היא מדינה טובה שיש בה המון חוקים ומעט אכיפה.

יעקב פרי: ברוב רובם של המקרים אין כמעט חריגות.

<דן גוטפריד: אין כמעט אכיפה.

<דן גוטפריד: אבל לא משנה.

<דן גוטפריד: גם אם לא תהיה אכיפה – זו הצהרה, זה דקלרציה, זה מדגיש איפה אנחנו עומדים.

<דן גוטפריד: חייבים לחוקק חוק, שקובע שמי שמשמיע מוזיקה – אני לא אומר שיכריחו אותו להשמיע מוזיקה, אבל אם הוא משמיע מוזיקה במרחב הציבורי 25% ממנה לפחות חייב להיות מוזיקה ישראלית.

<דן גוטפריד: אלה פתרונות פרקטיים.

<דן גוטפריד: כל הדברים האחרים זה דיבורים.

<דן גוטפריד: בחקיקה הישראלית יש דבר כזה, כולכם שומעים על מה שנקרא "סוגה עילית" בטלוויזיה.

<דן גוטפריד: מה זה "סוגה עילית"?

<דן גוטפריד: עד היום אני לא אוהב את השם הזה, אבל לא משנה, יש סוגה עילית, שייקספיר ישראלי.

<דן גוטפריד: לא הכניסו לשם מוזיקה.

<דן גוטפריד: זאת אומרת, אתה עושה תוכן דוקומנטרי אז הוא ישראלי, היוצר צריך להיות ישראלי, התוכן וכן הלאה.

<דן גוטפריד: אבל המוזיקה שמלווה לא חייבת להיות ישראלית.

<דן גוטפריד: אותו דבר בסרטים ישראלים, כל תוכניות הטלוויזיה, הדרמה – המוזיקה לא חייבת להיות ישראלית.

<דן גוטפריד: המוזיקה לא נכללת בז'אנר.

<דן גוטפריד: בזמנו ביחד עם אקו"ם אמרנו: "תתקנו את זה, תכניסו גם את המוזיקה לסוגה העילית".

<דן גוטפריד: גם את זה לא רצו לקבל.

<דן גוטפריד: כל דבר שמגיע לפתרון פרקטי איכשהו מתמוסס כאן, וצר לי על כך.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: בעניין ההצעה שלך להכריח – המילה הזאת היא חרב פיפיות.

איתן כבל: כשנוח לך – תכריח, אבל כשצריך להכריח אותך זה כבר פחות טוב.

איתן כבל: הפוליטיקאים כאן בכנסת, אף אחד מהם הוא לא ייבוא אישי ואף אחד לא גוּדל במבחנה.

איתן כבל: בסוף כולנו תבנית נוף מולדתנו, גם אנחנו.

איתן כבל: גם בדיונים שהתנהלו כאן היו קרבות לא פשוטים.

איתן כבל: אף אחד לא היה כתוב עליו "אני צודק" עם עשרה סימני קריאה.

איתן כבל: בסוף זה מאבק, כל אחד צריך לשכנע, ויש אינטרסים, ואינטרסים זה לא מילה רעה כל עוד הדברים נעשים בשקיפות ומותר להיאבק על אינטרסים.

איתן כבל: בתוך העולם שלכם לא לחינם יש כל-כך הרבה גופים, זה לא רק בגלל העיסוק המסוים.

איתן כבל: זה כמו בצנחנים, לכל סמטה יש עמותה, אני מכיר את זה, מתמודדים עם זה גם במקומות ההם.

איתן כבל: כשצריך לגייס כסף – היה כבר קודם, הייתה הסמטה הקודמת.

איתן כבל: בגדול, הדברים שאמרת צודקים לחלוטין, אני מזדהה איתם, וזה לא כי אני מנסה למכור לך עכשיו מלים אלא כי הוועדה הזאת היא בית, גם אם לא קיבלה את כל מה שאתה רצית.

איתן כבל: אני רוצה שהדברים יונחו בפנינו.

<ניר קפלן: אני ראש מחלקת הרגולציה בהתאחדות המלונות.

<ניר קפלן: אני מבקש להודות לוועדה שהזמינה אותנו.

<ניר קפלן: אנחנו משתמשים הרבה מאוד במוזיקה ישראלית.

<ניר קפלן: יש לי מסר קצר.

<ניר קפלן: ראשית, אנחנו מוקירים את הזמר הישראלי ואת התרומה שלו ורוצים להמשיך להשתמש במוזיקה הישראלית.

<ניר קפלן: עם זאת, יש לנו בעיה.

<ניר קפלן: חמשת הארגונים – ויש עוד כמה – הם מונופול.

<ניר קפלן: חוק זכויות היוצרים מחייב את המשתמשים-הצרכנים לשלם בגין השמעה פומבית ולא מגביל את הסכום שעלינו לשלם.

<ניר קפלן: החוק מחייב אותנו לשלם עבור השמעת המוזיקה אבל הארגונים יכולים לדרוש איזה סכום שבא להם.

יעקב פרי: מה לא מוגבל?

יעקב פרי: הסכום?

<ניר קפלן: הסכום שניתן לדרוש מאתנו, סכום התמלוגים שכל ארגון דורש.

<ניר קפלן: איך עושים את הקביעה?

<ניר קפלן: לצערי לא מדובר במבחן של משא ומתן בין מוכר מרצון לקונה מרצון, שמחשבים את התועלת הכלכלית שיש לי מהשמעת מוזיקה, אלא ככה, איך שבא להם, הם רוצים 11,000 שקל בשנה.

<ניר קפלן: למה?

<ניר קפלן: כפי שנושבת הרוח.

<יורם בן דוד: אתה לא מדייק, יש רגולציה.

<ניר קפלן: אני מסכים עם הבעיה שאתה אומר, שבעקבות התייקרות סכום התמלוגים הצרכנים-המשתמשים, אנחנו, המלונות, המסעדות, בתי-הקפה וכולי ממעיטים בשימוש במוזיקה ישראלית.

<ניר קפלן: זה lose-lose – גם אנחנו מפסידים, גם הצרכן הישראלי מפסיד וגם האמנים מפסידים.

<ניר קפלן: עשינו חישוב, השוואה לחוץ לארץ, לארצות ה-OECD.

<ניר קפלן: היום אפשר לעשות השוואות כאלה.

<ניר קפלן: סכום התמלוגים הממוצע שנדרש ממלון בישראל גבוה בין פי 7 לבין פי 10 מן הממוצע ב-OECD בגין אותן זכויות.

<מרדכי אמתי: תעשה השוואה במחיר לחדר ללילה.

<מל פולישוק בלוך: כי זה פר הכנסות.

<ניר קפלן: ראשית, לא.

<ניר קפלן: ושנית, הרווחיות של מלונות בישראל היא "על הקרשים", אין זה סוד, חברי הוועדה הזו כבר עסקו בעניין ומכירים אותו.

<ניר קפלן: הפתרון, כדי שגם האמנים יוכלו לקבל עוד כסף וגם הצרכנים יוכלו להשמיע מוזיקה ישראלית – אנחנו רוצים להמשיך ולהשמיע – הוא הקמת בית-דין או טריבונל מקצועי שיקבע את סכום התמלוגים.

<ניר קפלן: ההצעה הזאת לא חדשה.

<ניר קפלן: היא קיימת ב-15 מדינות של המשפט המקובל, המשפט האנגלו-אמריקאי, כמו המשפט הישראלי, ובגרמניה, אוסטריה ושווייץ.

<ניר קפלן: כלומר היא קיימת בארצות-הברית, קנדה, ניו-זילנד, אוסטרליה, דרום אפריקה, סינגפור, הונג קונג וכולי ובשאר המדינות.

<ניר קפלן: הצעת חוק כזאת, הצעת חוק ממשלתית הועלתה על שולחן הוועדה בשנת 2006, היא נקראת "הצעת חוק זכויות יוצרים ומבצעים (בית-דין לתמלוגים) (הוראת שעה)".

<תמיר אפורי: זה התחיל ב-2001.

איתן כבל: יש הסכמה סביב השולחן?

איתן כבל: יש מי שמתנגד להצעה כזאת?

יעקב פרי: לא מתנגדים.

יעקב פרי: פשוט לא רוצים.

<דן גוטפריד: קודם צריך לבסס את הזכויות ואחר-כך לדון בהמשך.

<דן גוטפריד: הזכויות "על הפנים" אז אין על מה לדון.

<ניר קפלן: אגב, משפטית אני יודע שחוק זכויות המבצעים, הזמרים, נחקק ב-1984 אבל לפני כן הייתה פקודה מנדטורית שקבעה שהזכויות הן למשך חיי היוצר פלוס עוד חמישים שנים, אז גם האמנים הוותיקים מקבלים את התמלוגים.

<יוסף מנחם: נסביר לך אחר-כך את החוק.

<מרדכי אמתי: אני מנכ"ל הפדרציה הישראלית לתקליטים וקלטות.

<מרדכי אמתי: תודה, אדוני היושב-ראש, על כינוס היום, תודה לחבר הכנסת יעקב פרי על היום החשוב הזה, שמרים את הדגל הזה שהוא כל-כך נחוץ לזמר העברי.

<מרדכי אמתי: לא התכוונתי, אבל אם כבר נאמר, אתייחס לסיפה של הדברים של חברי בעניין המלונות.

<מרדכי אמתי: כל-כך עצוב שדווקא גוף כזה, שאמור לסייע לנו כנציגים של בעלי הזכויות, הוא שנלחם ובכל כוחו מנסה לחסוך שקל בשקל, שזה פחות מעשירית הפרומיל ממחזור המלונות, מנסה לחסוך ומתמודד אתנו ועם הארגונים האחרים בבתי-המשפט.

<מרדכי אמתי: מה שנאמר כאן, בלשון עדינה, לא מדויק לחלוטין.

<מרדכי אמתי: כל הגופים כאן, שהם אותם מונופולים או הסדרים כובלים, כפופים לתנאים של פעילות הממונה על ההגבלים העסקיים, פעילות מאוד הדוקה, מאוד אפקטיבית, מפוקחת ביותר, ולא רק זאת אלא גם המשתמשים עצמם מאתגרים את המחירונים של הנציגים בבתי-משפט.

<מרדכי אמתי: רק עכשיו מתנהל הליך בבית-המשפט המחוזי בתל-אביב בעתירה של התאחדות בתי-המלון אל מול "הפדרציה", תיק שהסתיים, נגמר שלב ההוכחות ואנחנו ממתינים לסיכומים ולפסק-דין.

<מרדכי אמתי: מעניין מאוד מה יהיה שם, מה יגיד בית-המשפט לעניין ההשוואה של המחירון כפי שעשית בארץ אל מול מה שקורה בעולם לעומת המחירים שגובים בתי-המלון בארץ לעומת מה שנקבע בעולם.

<מרדכי אמתי: רציתי לדבר על כמה דברים אחרים.

<מרדכי אמתי: כשאנחנו מדברים היום על נושא השמעת מוזיקה עברית במרחב הציבורי צריך לחלק את זה לשני נושאים, תתי קטגוריות.

<מרדכי אמתי: האחד, המרחב הציבורי, שהוא באחריות, בבעלות, בשליטת המדינה, שזה יכול להיות מוסדות חינוך ומוסדות ממשלתיים כאלה ואחרים, ובתוכם אני כולל גם את מקבלי הרישיונות מאת המדינה, גופי שידור שהם אמנם לא גוף ממשלתי אבל שמקבלים רישיון מאת המדינה, למשל זכייניות הטלוויזיה; והשני הוא המרחב הציבורי הפרטי, כפי שהוזכר כאן, שיכול להיות קניונים, חנויות וכולי.

<מרדכי אמתי: באופן עקרוני, כמובן אנחנו בעד לעודד את השימוש במוזיקה העברית בכל מקום שהוא, ככל הניתן.

<מרדכי אמתי: אבל בואו נהיה כנים עם עצמנו.

איתן כבל: היום יש הרבה "אבל"...

<מרדכי אמתי: בואו נהיה כנים עם עצמנו.

<מרדכי אמתי: ה"אבל" אני סבור יהיה מוסכם פה על כולם.

<מרדכי אמתי: לקדם בחקיקה חובה שמטילה על חנות בגדים להשמיע מוזיקה כזאת ולא אחרת, או על כל בית עסק אחר – זה לא ריאלי.

<מרדכי אמתי: יש פה עניין של טעם אישי, יש פה עניין של חופש עיסוק, יש פה הרבה מאוד דברים שאנחנו יכולים להגיד – נהיה כנים עם עצמנו, שלא נמוסס את זה סתם.

<מרדכי אמתי: אבל כן אנחנו חושבים שאתם כמחוקקים יכולים, דווקא במקומות שבהם יש לכם כוח, למשל באשר לגופי שידור שמקבלים רישיונות מן המדינה, לחייב אותם לעשות שימוש במסגרת הפקות המקור במוזיקה ישראלית, בכל הנוגע לסוגה עילית.

<מרדכי אמתי: בהרבה מאוד דברים כן יש בכוחכם להשפיע ולשנות וכן להכניס את הנושא הזה.

<מרדכי אמתי: דרך אגב, מוסדות חינוך למשל פטורים מתשלום תמלוגים תחת הסעיף על שימוש הוגן.

<מרדכי אמתי: השאלה אם אנחנו רוצים דווקא לחייב אותם ועם הכסף שנכנס מהם אולי ללכת לכיוון של תשלום לאמנים ותיקים, להקים מעין קרן, שכסף ממוסדות החינוך ילך ישירות אליהם.

<מרדכי אמתי: זה אופציה אפשרית.

<מרדכי אמתי: אפשר לעשות הרבה מאוד דברים אבל חשוב שנתמקד דווקא במקומות שבהם אנחנו יכולים להשפיע.

<ניר בוסקילה: אני מנכ"ל הפי"ל – הפדרציה למוזיקה ישראלית וים תיכונית.

<ניר בוסקילה: אחרי הדוברים שלפניי אין לי הרבה להוסיף.

<ניר בוסקילה: אני רוצה להצטרף לעניין קידום חקיקה.

<ניר בוסקילה: אנחנו גם סבורים, כארגון שמייצג מפיקים עצמאיים, שחקיקה במרחב הציבורי הפרטי היא מורכבת ובעייתית, אם בכלל.

איתן כבל: אני חושב שהיא גם לא תהיה חוקתית.

<ניר בוסקילה: לכן אנחנו חושבים שנכון לפעול ולעודד את השימוש במוזיקה בדרכים אחרות ולא דרך חקיקה, לקרב את הגופים המסחריים ולעודד אותם לעשות דברים.

<ניר בוסקילה: בעבר היה לנו ניסיון עם "פורום כחול לבן".

<ניר בוסקילה: הוא לא כל-כך צלח.

איתן כבל: בתדר 103FM בכל שישי-שבת – אי אפשר להתעלם מזה, זה מדהים, ייאמר לזכותם.

איתן כבל: ויש כמובן את רשת ג'.

יעקב פרי: הבעיה היא שטווח השידור שלהם קצר.

<ניר בוסקילה: יש אפליקציה.

איתן כבל: יש סינדיקציה של כמה תחנות ברחבי הארץ, ביחד עם תדר 104FM, או משהו כזה.

איתן כבל: כאשר אני מוצא את התדר אני לפחות נהנה.

<דניאל ראובני: למה צריך לחכות רק לימי שישי ושבת?

<דניאל ראובני: למה לא יהיה בכל השבוע?

איתן כבל: אני לא מתווכח.

איתן כבל: אני בוודאי לא צריך לחכות לשבת.

איתן כבל: הוא דיבר על קשר עם גורמים מסחריים.

איתן כבל: אני חושב ש"ההתכתבות" עם גורמים מסחריים, שזה יהיה בגלי-צה"ל יותר שעות – למשל פעם זה שודר שם בין 4-5 אחר הצהרים.

איתן כבל: זה עדיין קיים.

<דניאל ראובני: במילים אחרות, אתה אומר: גטאות.

איתן כבל: אני מסכים אתך, אני לא מתווכח אתך.

<דן גוטפריד: קל מאוד להתאים את החקיקה למה שאפשרי.

<דן גוטפריד: אני יכול להציע בקלות למשוך את הצעת החוק הזאת ולהגיד: שהמדינה תקציב כסף לכל עסק שמסכים להשמיע מוזיקה ישראלית, הוא יקבל סובסידיה מן המדינה.

<דן גוטפריד: אז תראו פתאום, הפלא ופלא, כולם משמיעים מוזיקה ישראלית.

<דן גוטפריד: הכול תלוי בכסף בסופו של דבר.

<דן גוטפריד: אתם רוצים לסובב את זה, לא להכריח אותו – תנו לו "עוגה".

איתן כבל: כבר נאמר: "אם אין לחם – יאכלו עוגות".

איתן כבל: ..

<ניר בוסקילה: אנחנו כן חושבים שיש מקום לעודד בדרכים יצירתיות, וצריך לראות באמת איך עושים, מבלי לבטל את האופציה שיכול להיות שנצטרך את סיוע המדינה בתקציבים.

<ניר בוסקילה: דבר שני, אני מצטרף לאמירה שאנחנו צריכים להתחיל במקום כלשהו, דווקא במקום שלמדינה יש שליטה, בגופים ממלכתיים שנשלטים על-ידי המדינה, גופי ציבור, תחנות רדיו.

איתן כבל: נתייחס לזה.

אלעזר שטרן: צהרים טובים.

אלעזר שטרן: אני מתנצל שלא הייתי פה וגם לא אהיה פה.

אלעזר שטרן: יש איזו משלחת מרוסיה בוועדת החוץ והביטחון וצריך לתת להם כבוד.

אלעזר שטרן: אנשים פה מכירים, אני סבור שזמר עברי הוא הנכס שלנו באמת.

אלעזר שטרן: זה לא בשביל מסורת או בשביל העבר או בשביל לשמר.

אלעזר שטרן: אולי צבא לא צריך ללכת ביחד עם מוזיקה אבל כשהייתי מפקד בית-ספר לקצינים, אחד הכלים שהשתמשתי בו להכשיר קצינים היה זמר עברי.

אלעזר שטרן: אין לי ספק שכאשר אנשים שרים, לא משנה מה, בשפה שלהם מהמקום שלהם – זה כלי שמחבר אנשים למקום, לעם, לעשייה, למה שאתם רוצים.

אלעזר שטרן: חברי פרי אומר לערכים, ואני אומר לכם: גם לאהבות.

אלעזר שטרן: גם כשאתה שר "לקחת את ידי בידך ואמרת לי בואי נרד אל הגן" – כשאתה שר את זה באנגלית יכול להיות שאתה הולך לסנטרל פארק וכשאתה שר את זה בעברית אז זה מישהו מפה והשוק מפה והריחות הם של כאן.

אלעזר שטרן: בגלי צה"ל עוד זוכרים אותי מגיע לשם בשביל לבדוק את ה"פליי-ליסט", לראות כמה זמר עברי משודר.

אלעזר שטרן: אני מוכרח להודות שלא כל זמר עברי של השנים האחרונות עונה למה שאמרתי עכשיו.

אלעזר שטרן: אבל זה לא משנה.

אלעזר שטרן: גם אם אנחנו חלוקים על חלק מן הדברים ועל העומק שלהם, אין לי ספק שהמושג הזה – אתם יודעים, יש חוקים בכנסת על תאריך עברי.

אלעזר שטרן: אנחנו מדברים בלועזית אבל אנחנו חיים בעברית.

אלעזר שטרן: אנחנו יוצאים לחופשות, החגים שלנו עבריים, ולמרות זאת.

אלעזר שטרן: יש לנו כלים נהדרים: רדיו, טלוויזיה, שידור ציבורי בכלל, שהמדינה מסבסדת אותם.

אלעזר שטרן: כאשר הלכתי אז לגלי צה"ל חבר'ה שהיו אחראים על גלגל"צ אמרו לי: "זה מה שהציבור אוהב".

אלעזר שטרן: אמרתי: "אני לא מבין במוזיקה אבל הציבור יאהב הרבה יותר את מה שתשמיעו הרבה יותר".

אלעזר שטרן: זאת ההבנה שלי במוזיקה.

אלעזר שטרן: במקרה אחרי כן היה מישהו במשרדי ואמרתי לו: "אני לא מבין במוזיקה אבל זה מה שאמרתי".

אלעזר שטרן: הוא אמר לי: "אז אתה כן מבין במוזיקה, בהקשרים האלה".

אלעזר שטרן: אני אומר את זה בגלל שאני חושב באמת שאת המדדים האלה אנחנו צריכים למדוד.

אלעזר שטרן: זה לא סקר דעת קהל.

אלעזר שטרן: אנחנו צריכים לעצב את דעת הקהל.

אלעזר שטרן: אם יש מנהיגות במדינה – ואני מקווה שיש – שחושבת שלזמר העברי יש חשיבות לאומית, כפי שאני חושב, ובאמת אין פה פוליטיקה בסיפור זה ואין פה לאומנות, יש פה לאומיות בהיבט הקונצנזוסיאלי שלה, של מה שאנחנו מתכוונים, אז המדינה צריכה להשקיע בדברים האלה הרבה יותר ובכל מקום.

אלעזר שטרן: כפי שמדינה נורמלית משקיעה בשמירת – אתם יודעים מה, זה הדרך הכי זולה לבנות מוזיאונים, פשוט לשיר את השירים האלה.

אלעזר שטרן: זה משרת מערכי שיעור, בטון, כל מה שאתם רוצים בתוכו.

אלעזר שטרן: אני מצטער שבכנסת הזאת לא הייתי מתחילתה במשך כמה חודשים אז יענק'לה (יעקב פרי) יכול היה להשתלט על השדולה.

יעקב פרי: אני מתנצל, יש לי עוד שתי ישיבות בוועדות אחרות בנושאים דומים.

יעקב פרי: אני מודה לכם, וכמובן לאדוני היושב-ראש.

איתן כבל: שוב תודה לאדוני.

איתן כבל: אנחנו לרשותך ונסייע.

איתן כבל: אסכם את הדברים.

<מל פולישוק בלוך: התחרות ביניכם על הזמר העברי היא תחרות בריאה.

<מל פולישוק בלוך: קודם כול, חבר הכנסת שטרן חסך לי 4 דקות ממה שרציתי להגיד.

<מל פולישוק בלוך: לא אחזור על דבריו.

<מל פולישוק בלוך: וגם כל אחד שנמצא פה יודע כמה זה חשוב וכמה זמר עברי הוא התרבות הישראלית.

<מל פולישוק בלוך: אני רוצה להציע שני דברים.

<מל פולישוק בלוך: קודם כול, חקיקה.

<מל פולישוק בלוך: יש מקום לחקיקה בנוגע להפקות מקור, סוגה עילית, ומוזיקה במרחב הציבורי.

<מל פולישוק בלוך: חד-משמעית יש לזה מקום.

<מל פולישוק בלוך: כשאנחנו מדברים למשל על חוק התאגיד הציבורי אז יש שם הוראה ל-50%, אבל מה לעשות, ה-50% רובו ברשת ג' ואז בשאר התוכניות לא שומעים הרבה מוזיקה עברית ישראלית, וזה חבל.

<מל פולישוק בלוך: אולי גם בעניין הזה כדאי לעשות תיקון בחקיקה, איך מחלקים את אותם 50%.

<מל פולישוק בלוך: אני אישית שומעת תמיד רשת ג' אבל כמובן לא כל הציבור עושה כך.

<מל פולישוק בלוך: אבל חייב להיות שינוי בחקיקה בנוגע להפקות מקור, סוגה עילית, ומוזיקה במרחב הציבורי.

איתן כבל: יש הצעת חוק שחבר הכנסת פרי הניח בזמנו והיא נפלה.

<מל פולישוק בלוך: ולא 25% אלא 50% לפחות, לא לקמץ בעניינים האלה במרחב הציבורי.

<מל פולישוק בלוך: באשר לסקטור העסקי – זה עניין של חינוך לתרבות אחרת.

<מל פולישוק בלוך: זה יכול להיות עידוד, זה יכול להיות כל מיני "עוגות", אבל זה יכול להיות גם עשייה בתקשורת, מבחינת תשדירים או דרכים אחרות, לעודד ולחנך להשמעת מוזיקה עברית.

<מל פולישוק בלוך: זה פשוט לא קיים, זה לא במודעות של האנשים, וזה דבר שצריך לעשות, אולי גם דרך משרד החינוך.

איתן כבל: דרך אגב, חידוש מוזיקה ושירים מחזיר מאוד השמעה של מוזיקת מקור, גם על-ידי אנשים צעירים.

<מל פולישוק בלוך: בוודאי.

<מל פולישוק בלוך: הנה קחו את הצמד הבלתי נלאה שהיום הוא בשיא כל השיאים (סטטיק ובן אל), הוא שר בעברית, פרט לכמה מילים פה ושם.

<מל פולישוק בלוך: אני רוצה להציע הצעה שנייה לאדוני היושב-ראש, מעבר לחקיקה.

<מל פולישוק בלוך: רוב היושבים פה יודעים, היום אני דירקטורית באקו"ם אבל בעבר הוועדה הזאת הקימה את ועדת המשנה לענייני תמלוגים.

<מל פולישוק בלוך: אני רוצה להציע לך לשקול להחזיר כקדם את ימיה של הוועדה הזאת בשביל כמה נושאים.

<מל פולישוק בלוך: קודם כול, בית-המשפט, שכולם מדברים בעד ובעצם חלק עושים פעילות נגד.

<מל פולישוק בלוך: משרד המשפטים בעד, אנחנו באקו"ם בשיח איתם והם מעוניינים בעניין הזה ויש הצעת חוק מנוסחת, שמוסכמת למדי עליהם ועלינו, אבל לא על כל מי שיושב פה בחדר.

איתן כבל: דני גוטפריד, הבנתי מן ההתחלה שזה לא מוסכם עליך.

<דן גוטפריד: הם רוצים להשתלט.

<מל פולישוק בלוך: חס וחלילה.

איתן כבל: דני גוטפריד, מה הייתי עושה בוועדה בלעדיך?...

<מל פולישוק בלוך: אני רוצה להגיד גם לדני גוטפריד ובמיוחד ליושב-ראש, כשהתחלתי את התהליך הזה של הוועדה, שירשתי אותה מקודמי בוועדת הכלכלה, כמדומני אברהם פורז התחיל בעניין הזה כיושב-ראש, אדוני הצעיר מן המלונות, ניר קפלן, אין לך מושג אילו עוצמות של רגשות היו כאן, לא רק בין הארגונים לבין עצמם אלא גם בין המשתמשים לבין ארגוני היוצרים, והצלחנו להגיע להסכמות.

<מל פולישוק בלוך: יושב כאן מי שהוביל את זה במשרד המשפטים, עו"ד אפורי.

<מל פולישוק בלוך: כולנו ביחד הגענו להסכמות וניסחו אותן.

<מל פולישוק בלוך: מאז היו שינויים.

איתן כבל: אתייחס לזה בסיכום.

<מל פולישוק בלוך: אני מציעה להחזיר את הוועדה כדי שנגיע להסכמות.

<מל פולישוק בלוך: יש לנו היום הזדמנות, שיש לנו יושב-ראש ועדת הכלכלה שהוא כל כולו בעד המוזיקה הישראלית, המוזיקה העברית, ואנחנו רוצים לנצל אותך, שנגיע לתוצאות.

<מל פולישוק בלוך: די לדבר, צריך לעשות.

<יואל ליבה: אני מנהל הפרויקטים של אמ"י.

<יואל ליבה: לאורך כל חיי, מגיל 9 הייתי בתחום התיאטרון, שחקן סרטים: "מסע אלונקות", "חמש חמש", "יוצאים קבוע", "הקרב על הוועד", "הצילו את המציל".

<יואל ליבה: עברתי את כל התחנות של הקולנוע והשירה.

<יואל ליבה: הייתי חבר גם בלהקת גייסות השריון.

<יואל ליבה: כלומר, עברתי את כל התחנות של החברה הישראלית התרבותית.

<יואל ליבה: בעיסוקי עכשיו כמנהל פרויקטים, לגבי האמנים הוותיקים, התחושה שלי כל הזמן היא שהם רוצים לעבוד.

<יואל ליבה: הם לא רוצים חסד, הם רוצים שיתנו להם חכה לתפוס דגים.

<יואל ליבה: ואנחנו בתוך המערכת הזאת של החוקים נוכל להזיז את כל הדבר הזה כאשר נקבל תקציבים.

<יואל ליבה: המקום היחיד שאומר: תביאו את היצירה שלכם אלינו בחינם ותקבלו ביטוי, גם לצעירים וגם לוותיקים, זה בית היוצר.

<יואל ליבה: אין גוף אחר שמוכן לתת לאמנים עצמם מקום שהם יכולים ליצור בו.

<יואל ליבה: השילובים בין האמנים הוותיקים לבין הדור הצעיר – דרך אגב, בן אל תבורי היה בפרויקט שלנו, כאשר קיבלנו כסף ממשרד התרבות.

<יואל ליבה: הבחור הצעיר הזה כזמר, לא כאייטם, הופיע בדימונה ובנתיבות אתנו, בקבוצה הזאת, עם ישראל יצחקי, עם איתן מסורי, בתוך הקבוצה כזמר.

<יואל ליבה: אמרתי לו: אתה בחור צעיר, אתה נראה לי מעודכן, תמצא לך איזה בחור ותעשו צמד ותשירו לדור הצעיר.

<יואל ליבה: עובדה – זה הצליח.

<יואל ליבה: השילוב יכול להגיע על-ידי תקציב שנקבל מן המערכת הממסדית כי המפיקים בעצמם לא יוכלו לעמוד בזה.

<יואל ליבה: המערכת הממסדית תוכל לעזור לנו ליצור את מקומות העבודה שעליהם דיברנו.

<יואל ליבה: תודה רבה.

<יוסי גיספן: אני מוזיקאי.

<יוסי גיספן: אני גם דירקטור באקו"ם אבל אני בא בכובע של מוזיקאי, פזמונאי.

איתן כבל: מוכר, ידוע ומפורסם.

<יוסי גיספן: יוצר.

<יוסי גיספן: רוב הקולות ששמענו כאן, למעט חבר הכנסת אלעזר שטרן, דיברו על הצד הכלכלי, על תקציבים, ו"זה אוכל מזה, וזה לוקח מזה, וזה יקר לו, וזה זול לו".

<יוסי גיספן: אני מדבר באמת על השפה העברית.

<יוסי גיספן: מי שזוכר, כשהיינו צעירים היה "קול ישראל" ומה שניגנו שם הפך להיות הפסקול של החיים שלנו, מה ששמענו שם הפך להיות הפסקול.

<יוסי גיספן: זה הקלסיקה הישראלית.

<יוסי גיספן: ברגע שהמדיה התפזרה והפכנו למקום שיש בו ריבוי ערוצים, ריבוי שימושים וגם ריבוי אגודות – הכול הסתבך.

<יוסי גיספן: שאלת קודם על עובדות מספריות.

<יוסי גיספן: יושב כאן מנכ"ל אקו"ם.

<יוסי גיספן: אני כדירקטור יכול להגיד לך ש-50% מן ההכנסות שאקו"ם גובה בשנה הולכות למוזיקה לועזית.

<יוסי גיספן: זה כבר נותן לנו איזה "רפרנס".

<יוסי גיספן: כשאתה מסתכל על 50% מכלל ההכנסות שנגבות בישראל שהולכות למוזיקה בחוץ לארץ אז אתה שואל את עצמך: יש יוצר ישראלי ששר בעברית ומקבל חצי אחוז או פרומיל תמלוגים על שיר בעברית במדינה זרה?

<יוסי גיספן: איפה זה קיים בעולם?

<יוסי גיספן: מי משתמש בשפה שלנו בחוץ?

<יוסי גיספן: היות והשפה שלנו שייכת לקובייה, למשבצת הקטנה הזאת, והיות ובצרפת החוק קבע שיותר מ-50% בכל המרחב הציבורי יהיה מוזיקה צרפתית, אני חושב שהמחוקק צריך לקחת את זה ביד, בפרט כאשר השפה שלנו לא בין-לאומית, ולקבוע שכל מי שמקבל זיכיון, כפי שצוין כאן, בין רדיו אזורי ובין בתי המלונות, ובפרט הרדיו הציבורי – אני לא יכול להתעסק עם החנויות הפרטיות, אבל את כל המרחב הציבורי צריך לחייב בחוק, כי אין לנו ארץ אחרת ואין לנו שפה אחרת.

<מל פולישוק בלוך: יש לנו גם ערבית.

<דניאל ראובני: זה הדבר שיתרום הכי הרבה.

<דניאל ראובני: אני מהפי"ל.

<דניאל ראובני: מה שאמר יוסי גיספמן חברי, לתת לגורמים האחרים את הכוח להשמיע את ה-50%, זה ייתן גם כוח בתוך החנויות, בתוך הבוטיקים, בכל המקומות להשמיע יותר מוזיקה ישראלית.

<יוסי גיספן: בסוף זה גם יסגור מעגל עם התקציב.

<דניאל ראובני: זה יקרין עליהם ולא תהיה להם ברירה.

איתן כבל: עו"ד אפורי, ידיד המחלקה, בבקשה.

<תמיר אפורי: אני לא מייצג פה אף אחד.

<תמיר אפורי: באתי בשמי.

<תמיר אפורי: רציתי לומר כמה דברים אופרטיביים.

<תמיר אפורי: בעניין כללי הפקת מקור והרעיון לחייב גופי שידור להשתמש במוזיקה ישראלית כחלק מן התנאים שמכירים ביצירה ישראלית, מבחינה אופרטיבית, אני לא יכול להביע דעה אם זה משהו שיכולים לעמוד בו או לא, אני לא יודע, אבל אם זה כיוון שאפשר לשקול אז אפשר היה להכיר באותם סכומים שישולמו על-ידי גופי השידור לארגוני היוצרים כחלק מתקציבי ההפקה שלהם.

<תמיר אפורי: זה היה משנה לגמרי את המאזן העסקי שבין הצדדים הנוגעים בדבר ומקל על גופי השידור לשלם לארגוני היוצרים.

<תמיר אפורי: לארגוני היוצרים בטח לא משנה מה יכירו או לא יכירו אצל הרגולטורים.

איתן כבל: אתה מכיר, זה כמו שידורי הספורט, ששואלים האם שידור ספורט יוכר או לא יוכר.

<תמיר אפורי: לעניות דעתי, ועדת הכלכלה יכולה להציע כאן רעיון שיהיה לטובת שני הצדדים בהקשר הזה ויעזור למוזיקה הישראלית.

<תמיר אפורי: זה נקודה אחת.

<תמיר אפורי: נקודה שנייה, עלו פה מן הסתם זיכרונות על הדיונים בנושא בית-דין לתמלוגים ובנושא איחוד הגבייה.

<תמיר אפורי: למעשה אלה שני נושאים נפרדים.

<תמיר אפורי: בשנותי במשרד המשפטים כרכתי אותם זה בזה אבל בעצם הם שני נושאים נפרדים.

<תמיר אפורי: בנושא של בית-הדין – עיקר הבעיות היו קשורות לתקציב שמשרד ממשלתי זה או אחר צריך להקצות להקמה של אדמיניסטרציה של בית-דין ומי ימונה ואיך ימנו.

<תמיר אפורי: זה לא כל-כך פשוט.

<תמיר אפורי: אני לא חושב שיש מי שבאמת מתנגד לזה סביב השולחן הזה.

<תמיר אפורי: זה יותר בעיה פנים-ממשלתית.

<תמיר אפורי: הנושא של איחוד הגבייה, לעומת זה, הוא בעיה של הקהילה של ארגוני הזכויות.

<תמיר אפורי: לפחות מאז 2001 אני חשבתי, וניסיתי לשכנע את הארגונים השונים, שיש טעם באיחוד של הגבייה, לפחות בכל הקשור לביצוע פומבי.

<תמיר אפורי: בשידור אולי זה קצת יותר מורכב.

<תמיר אפורי: אפשר לעשות צעד ראשון, להפריד בין ביצוע פומבי שבו יש גבייה מאוחדת ובין ביצוע בשידור.

<תמיר אפורי: כאשר הגבייה בביצוע פומבי נעשית באופן מפוצל היא מעלה את מפלס העוינות של גורמים שצריכים לשלם ופונים אליהם, מתדפקים על הדלתות שלהם ארגונים שונים.

<תמיר אפורי: צריך לקחת בחשבון שחנות באיזה מקום או ספא באיזה מקום לא מתמצאים בזה ולא יודעים מי זה אקו"ם ומי זה "הפדרציה" ומי זה הפי"ל ומי זה עיל"ם ו"אשכולות".

<תמיר אפורי: לעסקים קטנים קשה לשלם גם את הסכומים האלה והם לא מבינים למה, הם לא מבינים מי בא ולמה הוא בא.

<תמיר אפורי: מבחינת הלגיטימציה הציבורית והשכנת שלום בין ארגוני היוצרים והמבצעים כולם לבין ציבור העסקים הקטנים שצריכים לשלם, אני חושב שאיחוד גבייה הוא פתרון קריטי.

<תמיר אפורי: לדעתי זה יפעל לטובת כל הגורמים וגם לטובת חבריי המבצעים.

<ניר קפלן: אנחנו מסכימים אתו.

<תמיר אפורי: אם היו לוקחים את בסיס הגבייה של כל אחד מן הארגונים, את רשימת העסקים שהם פונים אליהם, ומשתפים אותו, בוודאות העוגה הכוללת הייתה הרבה יותר גדולה מאשר בסיס הגבייה של כל אחד מהארגונים בנפרד.

<תמיר אפורי: היום הם לא מתאמים, כל אחד פונה למסעדה אחרת.

<תמיר אפורי: יכול להיות שיש מסעדות שלא פנו אליהן בכלל מהמבצעים ודווקא קיבלו פניות אחרות.

<תמיר אפורי: הסכום הכולל שהיה נגבה אני משוכנע שהיה גדל.

<תמיר אפורי: הבעיה היחידה היא לא בעיה קטנה, אבל אני חושב שזו בעיה שניתן לפתור לגבי דרך ההתנהלות בין הארגונים.

<תמיר אפורי: לדעתי אם נמשיך לחכות שזה יקרה באופן וולונטרי, לצערי אני סבור שזה לא יקרה.

<תמיר אפורי: אני חושב שהוועדה או משרד המשפטים או הצעת חוק פרטית צריכים להוביל לכך שיהיה איחוד גבייה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: עוד מישהו רוצה לדבר?

איתן כבל: אם לא, אסכם, ברשותכם.

איתן כבל: בואו לא נכחד, עלינו לדעת שלא כל הגורמים נמצאים פה.

איתן כבל: הבעיות מתחילות אצלכם – לא כי אני זורק את זה עליכם, אני אומר את זה כמי שהוא בעדכם, בצד שלכם לגמרי.

איתן כבל: אין זה סוד שאני בצד שלכם ועושה כמיטב יכולתי ויותר, לא רק לפעול באופן אישי אלא גם לרתום את הגופים השונים, ותודה על מה שאמרה מלי פולישוק בלוך בעניין הזה, כי זה מה שאני עושה.

איתן כבל: הרבה מן העניין נובע מן המחלוקות שמתקיימות ביניכם, אין זה סוד.

איתן כבל: גם ממשלות אוהבות מחלוקות.

איתן כבל: ככל שהמחלוקות ביניכם גדולות יותר היכולת להשפיע על משרדי הממשלה, בעיקר משרד המשפטים ומשרד האוצר, קטֵנה.

איתן כבל: אני מציע לכם, אם אתם מסוגלים לייצר שולחן קטן ולהחליט בלוח זמנים קצר, אם לא על כל הדברים, אפרופו מה שאמר עו"ד אפורי, לקחת 2-3 נקודות שהן לא מסוג הדברים שביאת המשיח תיתן להם מענה, 2-3 נקודות שיכולות לשנות באמת את השיח או את הטיפול ביצירה הישראלית – אם זה נושא של בית-הדין לתמלוגים, אם זה נקודות אחרות, אני לא מנסה לומר לכם מה מציק לכם.

איתן כבל: אם תחליטו ביניכם שמישהו מכם ירכז את זה, אולי עו"ד אפורי יסייע, אני לא קובע לכם פה שום דבר בעניין הזה, אבל שתדעו להתכנס סביבו, לבוא אלינו, אליי, אל חבר הכנסת פרי ולהוביל את זה כהצעת חוק או אפילו לעשות איזו ועדת משנה במושב הבא ולהגיד: אלה שתיים או שלוש הנקודות שננסה ללכת עליהן בכל הכוח וננסה לקדם אותן וננסה לרתום את משרד האוצר.

איתן כבל: דני גוטפריד, בסדר שאתה "צבעוני" לי לדיון אבל זה לא מספיק.

איתן כבל: אני אומר את זה באהבה, אני לא בא ממקום ביקורתי.

איתן כבל: אם תוכלו לעמוד כולכם סביב העניין, להגיד: זה הדבר שאנחנו חושבים כנכון לכולנו – אף אחד לא ייצא עם מלוא תאוותו בידו, אבל אפשר לייצר איזה סוג של איזון.

איתן כבל: בחקיקה כאן אני משתדל תמיד שאף אחד לא יהיה מרוצה.

איתן כבל: אם אני יודע שכולם לא מרוצים אז הם ילמדו לחיות ביחד עם מה שיש.

איתן כבל: יש כמה רעיונות וצריך ללכת מן הקל אל הכבד.

איתן כבל: יש רעיונות שאפשר אולי לנסות להסדיר באופן מיידי, אני מניח, אני לא אומר שזה כל-כך קל, ויש דברים שהם בתחום הפנטזיה: לחייב להשמיע, אלה דברים שלא יעברו, חבל על הזמן.

איתן כבל: אני עדיין סבור שחינוך הוא המרכיב המרכזי, אני לא מזלזל בו, ממש ממש לא מזלזל בו.

איתן כבל: גם בשנות השישים לא כל הזמן השמיעו רק מוזיקה עברית.

איתן כבל: כולנו זוכרים את התקופות ואת כל הדברים האלה.

איתן כבל: העולם התפתח.

איתן כבל: אם אתם יודעים להביא הצעה שאפשר לתכלל אותה ולהביא אותה אל התחנות האזוריות, אל תאגיד השידור החדש, אפילו ברעיון שאמר עו"ד אפורי לגבי מה נחשב בסוגה עילית או לא בסוגה עילית או בשמות אחרים כחלק מן היצירות.

איתן כבל: אבל אלה דברים שצריכים להיות מובאים בהסכמה.

איתן כבל: הכוח הוא בעובדה שכמה שיותר גורמים סביב השולחן יודעים להניח הצעה בפנינו ואז קל יותר להעביר אותה.

איתן כבל: אני מתחייב בפניכם, אני אומר את זה ליוריק בן דוד, למלי פולישוק בלוך, לכל הגורמים, מבתי-המלון ועד הפי"ל ועד "הפדרציה", "אשכולות" ועיל"ם ומי שאתם רוצים, אני מחויב לכם.

איתן כבל: תעזרו לי במחויבות הזאת.

<יורם בן דוד: מה צריך לקרות כדי שתקים ועדת משנה?

איתן כבל: הבעיה היא לא להקים ועדת משנה.

<יורם בן דוד: ברגע שאתה מקים גוף ומחייב את כולנו להיות בו- - -

איתן כבל: קודם כול, אני לא רוצה לחייב אותך לכלום.

איתן כבל: החובה היא שלך כלפי שולחיך, לא כלפיי.

<יורם בן דוד: אבל יש פה מחלוקות ואתה יכול להיות הגורם המאחד.

איתן כבל: אשקול את זה.

איתן כבל: יחד עם זאת, זה לא יקרה אם לא אראה צעדים אופרטיביים מצדכם.

איתן כבל: אני לא רוצה שתעבירו את הוויכוחים לוועדה, זה לא מעניין אותי.

<מל פולישוק בלוך: גם חבל על הזמן.

<מל פולישוק בלוך: אם נגיע להסכמות אז הוועדה, אם תקום, תוכל לדון על ההסכמות.

איתן כבל: בדיוק.

<דן גוטפריד: תרשו לי לומר, זה לא יקרה כל זמן שמי שרוצה להיות הגוֹבֵה הראשי זה אקו"ם והוא לא רוצה לשתף את האחרים.

איתן כבל: חברות וחברים, זה בשדולה הבאה.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

איתן כבל: הישיבה נעולה.