ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 449, 2017-07-11 12:10

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום: מעמדם של הספורטאים הוותיקים בישראל והיום שאחרי הקריירה הספורטיבית שלהם – לציון יום האזרחים והאזרחיות הוותיקים בכנסת.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את יום האזרחים הוותיקים וועדת החינוך נדרשה לסוגיה מה קורה עם הספורטאים שהם כבר אזרחים ותיקים.

יעקב מרגי: אנחנו נהנים מהתהילה שלהם כשהם צעירים.

יעקב מרגי: הם נותנים את כל הפייט ואנחנו נהנים, ולאחר מכן כמעט שכחה.

יעקב מרגי: אני מקווה שלא, אני מקווה שלא.

יעקב מרגי: היו לנו דיונים דומים לזה לגבי האומנים, שגם אצלם לא אחת נדרשה החברה הישראלית לסוגיה של העתיד הפנסיוני שלהם ואני שמח שזכיתי ונפל בחלקי לקיים את הדיון הזה.

יעקב מרגי: אני מבין שיש גם מצגת שרוצים להציג, נכון?

יעקב מרגי: נמצאים אתנו גם חבר הכנסת יואל רזבוזוב, שהוא מרים הדגל של הספורט החובבני והספורט ההישגי-תחרותי בכנסת.

יעקב מרגי: הוא פעיל ומחויב לתחום ואני שמח שהוא אתנו כאן.

יעקב מרגי: אמרתי לו שאם הוא היה חבר ועדה הייתי נותן לו לקיים את הדיון במקומי, כי מגיע לו, אבל הוא אתנו כאן והוא גם ממהר לדיון אחר.

יעקב מרגי: לפני המצגת אני אתן לו לדבר.

יעקב מרגי: נמצא אתנו מנכ"ל משרד התרבות ונשמע ממנו מה עוד אפשר לעשות בנוסף למה שנעשה, אם נעשה.

יעקב מרגי: יואל, כמה מילים לפני שנעבור למצגת, בבקשה.

יואל רזבוזוב: צהריים טובים לכולם, אני מברך את היושב-ראש על הדיון, באמת דיון חשוב.

יואל רזבוזוב: אני חושב שחיפשו לעשות את החיבור ביום של האזרחים הוותיקים לספורטאים אחרי פרישה.

יואל רזבוזוב: פעם הייתה עליי כתבה בערוץ 2 אז הרופאה אמרה שיש לי ברכיים של אדם בן שבעים.

יואל רזבוזוב: אפשר לחבר את הדברים.

יואל רזבוזוב: לא מזמן הייתה לי ישיבת עבודה עם שר הרווחה חיים כץ, על כך שאזרחים ותיקים שמקבלים קצבת זקנה והבטחת הכנסה ולפעמים מזמינים אותם לטורנירים של שחמט או בכל ענף אחר, וממילא הם לא מרוויחים מזה כסף.

יואל רזבוזוב: כשהם נוסעים לחו"ל, לוקחים להם את קצבת הבטחת הכנסה בגלל שהם יצאו יותר מפעם-פעמיים לחו"ל.

יואל רזבוזוב: בדיוק עכשיו אנחנו מתקנים את זה ואני חשוב שזה חשוב כי חבל, הם מייצגים את המדינה בכבוד, לא מרוויחים על זה כסף וביטוח לאומי רואה בזה עניין חריג שהם יוצאים לחו"ל.

יואל רזבוזוב: את הנושא הזה אנחנו מתקנים.

יואל רזבוזוב: בנושא ספורטאים אחרי פרישה, כמובן שהיינו רוצים לראות יותר ויותר ספורטאים שיישארו בתחום הספורטיבי, שיוכלו לתרום מהידע שלהם ומהניסיון שלהם.

יואל רזבוזוב: גם כאן יזמתי חקיקה של העדפה מתקנת בכל מכרז של רשות מקומית או משרד ממשלתי שקשור לספורט, שספורטאים יקבלו העדפה מתקנת ואיזשהן נקודות זכות כדי שהמערכת תוכל לקלוט אותם.

יואל רזבוזוב: אני רואה הרבה חברים וכשאתה נותן הכול בזירה, על המזרן, באולם, בכדורסל או במגרש כדורגל, לא משנה איפה, אתה נותן הכול לקריירה ואז אתה יוצא, ופתאום אתה מוצא את עצמך במין ואקום וצריך להתחיל את החיים מחדש.

יואל רזבוזוב: יש כאלה שמספיקים לעשות דברים תוך כדי ויש כאלה שלא, ואז זה מתחיל להיות מסובך.

יואל רזבוזוב: אני בטוח שהדיון הזה חשוב כי בסוף זה צריך להיות על סדר-היום, איך אנחנו כמדינה שרוצה לתמוך בספורט, שרוצה לקדם את הספורט – יש פה הרבה רצון – איך אנחנו גורמים לאותם אנשים להישאר סביב הספורט בכל מיני תפקידים ושיוכלו לתרום.

יואל רזבוזוב: אני שוב מברך על הדיון ותודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת נחמן שי, אתה רוצה עכשיו או אחרי המצגת?

נחמן שי: לא, תן לי רגע להתחמם.

יעקב מרגי: לימור גזית, את מציגה לנו את המצגת?

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך ונצלול לתוך המצגת.

יעקב מרגי: אני אודה לכם אם אפשר לעמעם את האורות.

<לימור גזית: אני אחת המנהלות של תוכנית "היום שאחרי" בוועד האולימפי, יחד עם לימור מזרחי, שהיא כדורסלנית ונמצאת עכשיו במחנה אימונים באילת.

<לימור גזית: אני אציג לכם על מה מדובר.

<לימור גזית: יחד אתנו נמצא גילי לוסטיג, שהוא מנכ"ל הוועד האולימפי, יעל ארד שהיא יושבת-ראש הוועדה המקצועית של הוועד האולימפי, דורית היא מומחית להשמה, לימור ואני.

<לימור גזית: הצורך של ספורטאי אולימפי בתוכנית כזאת "היום שאחרי" והצורך של התוכנית בכלל בא מתוך זה שספורטאי הוא אדם שהפך את תחביב הילדות שלו למקצוע.

<לימור גזית: מגיל אפס הוא באולם, הוא במגרש בזמן שכל האנשים חיים את חייהם, לומדים, מתפתחים, צומחים, הולכים לצבא, נוסעים לטיול שאחרי הצבא ומפתחים מקצוע.

<לימור גזית: ספורטאי יודע דבר אחד – הוא רוצה להיות הטוב ביותר בעולם בתחום שלו.

<לימור גזית: בדרך כלל הפן הכלכלי לא כל כך מעסיק אותו.

<לימור גזית: אנחנו מדברים על חבר'ה שפורשים בגיל 30, אין להם בסיס כלכלי, אין להם מענק פרישה/פנסיה ובעיקר אין להם הכלים להתנהל בחיים האזרחיים – לא מקצוע, לא תעסוקה וגם לא ידיעה מה הוא רוצה לעשות כי עד עכשיו הוא היה עסוק בשאלה מה הוא עושה בספורט.

<לימור גזית: מטרת התוכנית "היום שאחרי" היא ללוות, לסייע לספורטאים בתהליך הפרישה.

<לימור גזית: לעזור להם לצאת לחיים האזרחיים עם השכלה כלשהי, עם הכשרה, עם כישורי חיים, עם יכולת להשתלב במקומות עבודה ובכלל עם כלים לבנות קריירה עתידית.

<לימור גזית: הם מסיימים קריירה מאוד משמעותית בגיל מאוד-מאוד צעיר.

יעקב מרגי: זה החזון של הוועד האולימפי?

יעקב מרגי: אנחנו בני שבעים ואתם עדיין עם חזון בלי מעש?

יעקב מרגי: עוד לא עשיתם כלום עם זה?

<לימור גזית: אנחנו עושים.

יעקב מרגי: בואי נשמע מה אתם עושים.

<לימור גזית: הספורטאים פורשים או כשהם אחרי קריירה או באופן פתאומי בגלל פציעה, או בגיל צעיר כשהם נזרקים מהמערכת ההישגית.

<לימור גזית: אנחנו יצרנו להם מעטפת.

<לימור גזית: אתה שואל מה אנחנו עושים?

<לימור גזית: זה מה שאנחנו עושים.

<לימור גזית: יצרנו להם מעטפת של לימודים אקדמיים, של קורסים לאו דווקא אקדמיים, מלגות מסוימות, סדנאות בתחומים של כישורי חיים, ייעוץ וליווי פיננסי ברמה מאוד קטנה כרגע, השמה, קואצ'ינג בפגישות אישיות שאני עושה ועוד קואצ'רים אחרים יחד אתי ותוכנית מנטורים, שאנחנו מאוד רוצים שהיא תגדל.

<לימור גזית: מבחינת לימודים אקדמיים, באמת התחברנו לכל המכללות והמוסדות האקדמיים שמופיעים כרגע על הלוח.

<לימור גזית: ממש יצרנו קשרים אישיים בבקשה להטבות ולהקלות כי ספורטאי אולימפי שרוצה ללמוד, זה לא בדיוק פשוט לו כמו לאחרים.

יעקב מרגי: את יכולה לדבר על הליווי והייעוץ הפנסיוני?

<לימור גזית: בנינו סל קורסים ומבחינת ייעוץ פיננסי, חברנו לכמה גופים שעוזרים לספורטאי, אבל כל מה שאני מדברת עליו עכשיו זה אך ורק בשנה האחרונה.

<לימור גזית: התוכנית שלנו יצאה לדרך אחרי ריו, כלומר בזמן מאוד מאוד קצר.

יעקב מרגי: למישהו נפל האסימון לפני שנה.

<לימור גזית: אפילו עוד לא שנה.

<לימור גזית: הספקנו לעשות את כל מה שראיתם.

<לימור גזית: התחברנו לגופים האלה, שבעצם מלווים אותנו באופן אישי.

<לימור גזית: ספורטאי אולימפי שפורש יכול ללכת לייעוץ במיטב-דש או אצל דורון כהן, שהוא מנכ"ל קבוצת רוטשילד.

<לימור גזית: חיברנו יועץ ביטוח, חיברנו יועץ פנסיוני ויועץ עסקי, אבל כל מה שאתם רואים כאן זה מה שהספקנו לעשות רק באופן אישי.

יעקב מרגי: אתם מטפלים בספורטאים אולימפיים בלבד?

<לימור גזית: כן.

<לימור גזית: יש פה אנשים שיוכלו - - -

יעקב מרגי: אין לי ספק.

יעקב מרגי: אנחנו נחפש אותם אם הם לא פה.

<לימור גזית: הם יוכלו להסביר.

<לימור גזית: יש לנו עוד תוכנית, ואני לא אתעכב עליה הרבה כי אתם רוצים לרוץ קדימה, ומדובר בתוכנית מנטורים.

<לימור גזית: פנינו לספורטאי עבר, ספורטאים שעברו את התהליך הזה בעבר והם היום כבר בחיים שאחרי.

<לימור גזית: המטרה היא לחבר ספורטאי פורש או לפני פרישה עם ספורטאי בוגר, כדי שיקבל מעין אח גדול שעוזר לו לעבור את התקופה הזאת.

<לימור גזית: בעתיד אנחנו מאוד רוצים להרחיב את התוכנית הזאת ולייצר קהילה, כמו שיש יוצאי 8200 ויוצאי יחידות, שיוכלו לעזור אחד לשני, להיפגש באופן שנתי ולייצר networking.

<לימור גזית: קצת על הספורטאי עצמו, מה קורה עם ספורטאי שהוא פוגש – זה מה שאני עושה באופן אישי בפרויקט ועוד אנשים אחרים מטעמי.

<לימור גזית: ספורטאי פורש, מה שהוא ידע כל חייו זה ספורט.

<לימור גזית: גם הוועד האולימפי תמך בו במעגלים שלו בתמיכה של הספורט – מחנות אימונים, ציוד, מאמנים.

<לימור גזית: בפעם הראשונה בשנה הזאת שלקחנו את הנושא של מה קורה גם אחרי כדי לתת לספורטאי כלים.

<לימור גזית: יש גם איזשהו בלוק מנטלי ובפגישות אנחנו באמת מנסים לספורטאי להבין איך לעצב את החיים האחרים שלו כי כל מה שהוא יודע היום זה ספורט, וגם איך לקחת את הכלים שהוא רכש כספורטאי.

<לימור גזית: זה דבר מאוד חשוב כי אנחנו נפגשים גם עם מקומות עבודה ורואים שכולם מעריכים התמדה, השקעה, חתירה למטרות ואלה דברים שספורטאי, אי אפשר לקחת ממנו.

<לימור גזית: הוא יביא את זה אתו לכל מקום שאליו הוא ילך.

<לימור גזית: אנחנו מטפלים בשלושה מסלולים – צעירים, חבר'ה שעדיין לא מדברים על פרישה ואנחנו כן רוצים לעזור להם לפתוח את הראש ללימודים.

<לימור גזית: בוגרים – זאת הקבוצה של האנשים שאנחנו בעיקר מתעסקים אתם.

<לימור גזית: הם עדיין לא החליטו שהם פורשים, אבל אנחנו רוצים שהם יהיו שם.

<לימור גזית: הקבוצה השלישית היא של אלה שפרשו.

<לימור גזית: יושבות פה שתי פורשות, אנסטסיה גלושקוב ונטע ריבקין, שפרשו עכשיו, אחרי ריו.

<לימור גזית: אנחנו בעצמנו ליווינו אותן בתוכנית והן תכף יספרו קצת.

<לימור גזית: כמו שאמרתי, התוכנית התפתחה ממש רק בשנה האחרונה.

<לימור גזית: כבר שיבצנו ספורטאים בלימודים בינלאומיים ויש לנו ספורטאית אחת שהתקבלה לתוכנית של האיחוד האירופי.

<לימור גזית: היא נוסעת ללמוד מטעם התוכנית ואנחנו עוזרים לה.

<לימור גזית: השגנו מלגות באוניברסיטה הפתוחה, השגנו תמיכה מקרן אולימפית, סולידריטי, של הוועד האולימפי הבינלאומי, והשמיים הם הגבול עבורנו.

<לימור גזית: אנחנו מאוד רוצים להיעזר בוועדה הזאת ובגוף הזה כדי לפתח את התוכנית שלנו, כמובן את כל הנושא הפנסיוני ואת הסכומים שיכולים להגיע לספורטאי כדי שזה יעזור לו וייתן לו מקפצה לעולם שאחרי.

<לימור גזית: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: המדינה הייתה רגילה שאם יש כישרונות ספורטיביים אצל ילד או אצל ילדה, ההורים שלו משעבדים את כל מה שיש להם כדי לדחוף אותם לשם.

יעקב מרגי: לאחר מכן, תהליך ההתפתחות שלהם לווה בייסורים ובמאמצים כלכליים לא פשוטים, גם של ההורים, גם של הספורטאי.

יעקב מרגי: גילוי נאות, אני לא אוהב את ההתאחדויות האלה – התאחדות לזה, התאחדות לזה או מועצת גידול צמחים וכולי.

יעקב מרגי: כל אחד מתפרנס מהשני ואף אחד לא עושה כלום.

יעקב מרגי: אני לא אוהב אותם ואני אומר את זה בפתיח.

יעקב מרגי: אנחנו אוהבים כלכלה חופשית, אבל בספורט ובחקלאות אנחנו גמדים, לא יודעים לזוז.

יעקב מרגי: צריכים כאלה ואחרים ונתקלנו בכל מיני.

יעקב מרגי: ואיך אנחנו כמדינה, עם כל ההתחדשות והחדשנות ומתפארים ועושים, והאומנים שלנו נזרקים – סליחה, אני לא רוצה לומר שהם נזרקים לכלבים – נזרקים אחרי שהם נתנו את המיטב שלהם.

יעקב מרגי: החברה הישראלית והתרבות הישראלית נהנו מהם וצריך לחפש אותם אחר כך, איך לעזור להם כשהם בגיל מתבגר.

יעקב מרגי: כל אדם שנולד יודע שבגיל מסוים אי אפשר לתת את אותם מאמצים ואותם כוחות שנתנו בקריירה.

יעקב מרגי: מה יהיה עם הספורטאי אחרי זה?

יעקב מרגי: רק אז הוא יתחיל ללמוד ויתחיל לפתח קריירה נוספת?

יעקב מרגי: וכל אלה שנהנו מהקריירה, האם חשבו על תמלוגים לאורך זמן?

יעקב מרגי: אני שמח שיש דיון היום ויכול להיות שאני מתפרץ לדלת פתוחה בחלק מהדברים שלי, אבל אני זורק אותם כדי לעורר דיון.

יעקב מרגי: מלווים את היום החשוב הזה בכנסת חבר הכנסת נחמן שי וחבר הכנסת איציק שמולי.

יעקב מרגי: כדרכנו בקודש אנחנו נותנים להם לפתוח, אבל היו קצת עסוקים בדיונים אחרים והגיעו תוך כדי פתיחת הדיון.

יעקב מרגי: נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: בוקר טוב, תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש וחבריי חברי הכנסת, באמת היינו עסוקים במרוץ מאוד קשה בשעות האחרונות ויש נטייה להפריש את המפסידים לפנסיה עכשיו, אז אנחנו מרגישים קרבה גדולה גם לספורטאים שפרשו.

נחמן שי: אני רוצה להודיע לכם שאנחנו ממשיכים לרוץ.

נחמן שי: כולנו.

נחמן שי: לא קרה שום דבר ואצלנו אפשר לרוץ קצת יותר לאט, אם לא יכולים לרוץ בקצב המהיר, אבל לעשות כמה שפחות סאלטות לאחור.

נחמן שי: זה חשוב מאוד בפוליטיקה.

נחמן שי: בוקר טוב, תודה רבה לכל האורחים החשובים שבאו.

נחמן שי: חלק מהם גיבורי ילדותי, כמו השחקן לשעבר בוזגלו, שהייתי נוהג לצפות בו במשחקי כדורגל, או שמעון או אחרים.

נחמן שי: ספורט מאוד קרוב ללבי, כמו שגילי זוכר ויודע, אבל זה לא רק עניין אישי, זה גם עניין לאומי-ממלכתי.

נחמן שי: מדובר בקבוצה קטנה ומובחרת של ספורטאי עילית שמשקיעים חלק ניכר מחייהם לספורט.

נחמן שי: יש בזה לא רק היבט אישי אלא גם היבט לאומי-ממלכתי.

נחמן שי: מדינות מקדמות את הספורט כעניין לאומי מתוך רצון להטיב את מעמדן הבינלאומי.

נחמן שי: בלשון שלנו זה נקרא עוצמה רכה.

נחמן שי: כל מדינה שיש לה ספורט מתקדם, מדורגת גבוה בכל מיני מדרגים והחשיפה שלה היא חשיפה חיובית.

נחמן שי: אנחנו יודעים איזו גאווה אוחזת במדינת ישראל בתחרויות בינלאומיות, וכמובן באולימפיאדה, באליפויות עולם או בטורנירים בינלאומיים וכדומה, כשיש דגל וכשיש קבוצה ובעיקר כשמגיעים להישגים.

נחמן שי: אנחנו חייבים לאנשים האלה.

נחמן שי: אנחנו, החברה הישראלית, חייבת להם.

נחמן שי: אנחנו רואים אותם לפעמים שלוש דקות באיזשהו רגע, אבל אנחנו לא יודעים שמגיל צעיר מאוד ועד שלב משמעותי בחייהם זה כל מה שהם עושים, בשביל התרגיל הזה, בשביל הדקה הזאת, בשביל השנייה הזאת ובשביל הבעיטה הזאת כל חייהם מוקדשים.

נחמן שי: אם לא נמצא דרך לסייע להם בשלב שברובם מתחילים את חייהם – שלב הפרישה מהספורט הוא בדרך כלל לאחרים שלב ההתחלה בחיים.

נחמן שי: בדרך כלל הם גם חסרי השכלה כי הם השקיעו את כל זמנם בספורט.

נחמן שי: לא שהם לא אינטליגנטים, חס וחלילה, אלא שהכישורים שלהם הלכו למקום מסוים והאמצעים הכספיים שלהם – מה לעשות שהספורט לא יודע לפצות אותם, בטח לא בישראל, בקניית כלים כדי להסתדר אחר כך בחיים.

נחמן שי: כבוד כן, אבל לא הרבה יותר מזה.

נחמן שי: קצת בזמן שהם לומדים.

נחמן שי: כאן זאת אחריות של המדינה כי היא מקדמת הספורט הלאומי, אבל זה לא ספורט מועדונים ולא ספורט קבוצתי שקבוצות יודעות לדאוג.

נחמן שי: זאת אחריות של המדינה לחשוב איך היא מקנה להם יכולות ומפצה אותם בשנים הבאות על הזמן שהם הקדישו, לפעמים גם את הגוף שלהם הם נתנו לצורך העניין הזה.

נחמן שי: אנחנו עוסקים היום באזרחים ותיקים, אז יש להם בערך עוד שישים שנה לחיות בסביבה שלנו, עד שהם הולכים.

נחמן שי: אולי יותר כי עד שהם יגיעו לגיל הזה, זה בטח יהיה בעוד שמונים שנה.

נחמן שי: כאן האחריות היא של המדינה ולכן רצינו, שמולי עמיתי והצוותים שלנו, לקיים את הדיון הזה כחלק מדיון רחב יותר בשאלה איך החברה הישראלית מתייחסת לאזרחיה הוותיקים.

נחמן שי: אתם עוד לא שם, אבל ספורטאיה הוותיקים הם ותיקים צעירים יותר וזאת אחריות שלנו ומחויבות שלנו.

נחמן שי: אם זה מצריך חקיקה, נעשה את זה בחקיקה.

נחמן שי: אם אפשר לעשות את זה בדרכים אחרות – יושב לידי יוסי, מנכ"ל משרד הספורט.

נחמן שי: פעם הייתי שם.

נחמן שי: אם המשרד יכול לעשות את זה, בבקשה.

נחמן שי: אם לא, נחפש דרכים אחרות.

יעקב מרגי: נשאיר אותו לסוף שיספר לנו.

נחמן שי: הוא יספר.

נחמן שי: אני סומך עליו, הוא איש יקר.

נחמן שי: שוב, תודה רבה לכולכם שכיבדתם אותנו בנוכחותכם.

נחמן שי: אני מעריך אתכם מאוד.

נחמן שי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: בוקר טוב לכולם, ראשית אני רוצה להודות גם לוועד האולימפי, לגילי ולכל התורמים.

יעקב מרגי: <תראו איזו רוח ספורטיבית.

יעקב מרגי: הם חזרו אתמול והם מגלים רוח ספורטיבית.

יעקב מרגי: >

נחמן שי: סמוך עלינו.

איציק שמולי: אני רוצה להודות על הדיון המשותף וכמובן לך, היושב-ראש, ולכל חברי הכנסת, וכמובן גם לגיבורי ילדותי וגם אלו שקצת יותר טריים.

<גלעד לוסטיג: ילדותך זה לא לפני הרבה זמן.

איציק שמולי: אמרתי לרינו צרור לפני רגע שאני צעיר, 37, הוא אמר לי: אתה כבר מתקדם לגמלאות.

איציק שמולי: בכל מקרה, אני רוצה להגיד מהי נקודת המוצא.

איציק שמולי: יש פער מאוד מאוד גדול מהרגע שבו אתה עומד על הפודיום או שאתה מקבל את צלחת האליפות וכולם עוטפים אותך ואוהבים אותך וכולם מנסים להידחק לפוטו-אופ אתך כדי לקחת מהרגע הזה, וזה רגע ששייך לכל מדינת ישראל – מי כמוכם יודע את זה – לבין היום שאחרי.

איציק שמולי: ביום הזה לא מעט ספורטאים, שבאמת נתנו את החיים שלהם גם בנבחרות, אבל גם בקבוצות השונות, מוצאים את עצמם לבד.

איציק שמולי: אנחנו חשבנו שיהיה נכון להעלות את הסוגיה הזאת במסגרת היום המיוחד הזה בכנסת.

איציק שמולי: לפני שנה היה פה דיון דומה על האומנים והשחקנים.

איציק שמולי: זה פוגש אותנו בהרבה מאוד זירות, שכאשר מישהו בשיא הפופולריות שלו והוא נותן מעצמו כמה שיותר, כולנו עוטפים אותו באהבה, אבל ביום שאחרי, כמו האסקימואים, שמים אותו על איזה קרחון וישוט לבד לעבר האופק.

איציק שמולי: הדבר הזה לא יכול להתקיים ולכן אנחנו צריכים לחשוב מה אנחנו עושים אחרת.

איציק שמולי: אני חושב שהתוכנית שהוצגה היא טובה, אבל היא לא מספקת.

איציק שמולי: מנטורינג וליווי אישי זה דבר מבורך, אבל אני לא חושב שזה יכול להסתכם בזה.

איציק שמולי: בואו נקרא לילד בשמו – אנשים שקשה להם להתקיים כלכלית ביום שאחרי, לא צריכים מנטורינג.

איציק שמולי: תמיד כשאומרים לי לבוא להוביל את השדולה לחינוך פיננסי, אני אומר: חבר'ה, אנשים שאין להם עם מה לפתוח את החודש לא צריכים שיסבירו להם איך לנהל את הכסף שאין להם.

יעקב מרגי: הם המומחים הכי גדולים.

איציק שמולי: הם המומחים הכי גדולים.

איציק שמולי: לכן, במקביל לפעולות המבורכות שהוצעו כאן, גם על ידי הוועד האולימפי וגם על ידי המשרד, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מגדילים את התמיכה הכלכלית באותם אנשים.

איציק שמולי: אני מבין שאין כסף בתקציב המדינה לכול, אבל אפשר, למשל, לחשוב מחוץ לקופסה ואני סתם זורק פה רעיון לאוויר.

איציק שמולי: אני חושב שעל כל כרטיס שנגבה במשרדי הספורט, הכדורסל, הטניס ואיפה לא, הייתי מוכן לשלם 20 אגורות נוספות לכרטיס כדי שתהיה קרן מיוחדת במשרד התרבות והספורט שתתמוך בספורטאים.

איציק שמולי: 20 אגורות.

איציק שמולי: תחשבו כמה כרטיסים נמכרים בשנה.

איציק שמולי: ואז יכול להיות שהיינו רואים פחות אומנים רעבים ופחות זמרים רעבים ופחות ספורטאים שנשארו לבד בצד הדרך.

איציק שמולי: אני חושב שהאתגר שלנו הוא יחד אתכם.

איציק שמולי: אני אגיד לכם את האמת, בדרך כלל הפוליטיקאים מגיעים לדיון ויודעים שיש להם את כל הפתרונות, אבל בדיון הזה אנחנו מצפים לשמוע גם מכם רעיונות מקוריים מה אתם מציעים לעשות אחרת, גם ברמה הכלכלית ולא רק ברמה של המנטורינג.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שלא תיבהלו, אנחנו מסיימים את העבודה עם הפוליטיקאים ומתחילים אתכם שזה העיקר.

יעקב מרגי: בבקשה, פרופ' מנו טרכטנברג.

מנואל טרכטנברג: או-אה, זה לא העיקר?

יעקב מרגי: לא, היום הם העיקר.

מנואל טרכטנברג: כן, כן, מאה אחוז.

מנואל טרכטנברג: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, קודם כל תרשו לי לברך את עמיתיי, את איציק שמולי ואת נחמן שי, שעושים רבות עבור האזרחים הוותיקים במדינת ישראל בכל היבט והיבט, וגם בהיבט הזה.

מנואל טרכטנברג: ברכות לך, אדוני היושב-ראש, שאתה מארח את הדיון החשוב הזה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו חיים בעידן שיש בו סתירה מהותית בין זה שאנחנו כל כך מתלהבים ומקדשים את הנעורים ומצד שני, תוחלת החיים ממשיכה לעלות ואיכות החיים על פני זמן.

מנואל טרכטנברג: אז יוצא שפרק הזמן שבו אתה יכול לפרוח הולך ונהיה בפרופורציה יותר קטנה לחיים שלך.

מנואל טרכטנברג: זה לא הולך ככה.

מנואל טרכטנברג: זה לא הולך ככה בשום הקשר ובתחום של הספורט, הדבר הזה יותר מוקצן, אבל הוא לא יוצא דופן.

מנואל טרכטנברג: בהקשרים אחרים אנחנו מדברים, למשל, על Life Long Learning- רכישת השכלה לאורך זמן.

מנואל טרכטנברג: זה לא נגמר בתואר ואחר כך נגמר העניין.

מנואל טרכטנברג: לא.

מנואל טרכטנברג: גם בהקשר הזה יש פתרונות בכל מיני הקשרים.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזכיר מה קורה בצה"ל.

מנואל טרכטנברג: קצינים קרביים שיוצאים לפנסיה בגיל צעיר לעומת מקומות אחרים, יש להם הסדר מיוחד.

מנואל טרכטנברג: אני לא אומר שזה צריך לחול עליכם, אבל אני אומר שכאשר רוצים ורואים בזה חשיבות, מוצאים פתרונות.

מנואל טרכטנברג: הדברים האלה צריכים לקרות.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להתייחס נקודתית להצעת חוק שחבר הכנסת מרגי ואנוכי מקדמים, חוק גל נבו, שנוגע לא רק למה שקורה בגיל 50 אלא גם מה קורה בגיל 30 או 35.

מנואל טרכטנברג: על מה מדובר?

מנואל טרכטנברג: אתם מכירים את העניין.

מנואל טרכטנברג: גל נבו, שחיין הפועל ירושלים, מוכשר ביותר, אחד המוצלחים שהיו במדינת ישראל, אבל הוא כבול, כפי שנהוג במקומותינו, למועדון שהוא נמצא בו.

מנואל טרכטנברג: הוא לא יכול להשתחרר אחרת יכולים לחתוך לו את המלגות ואת השכר ומה לא.

מנואל טרכטנברג: לכן אנחנו מדברים על מה שקורה אחר כך, על מה שקורה במהלך חיי הספורט של האדם.

מנואל טרכטנברג: מה קורה לו.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מציעים שינוי משמעותי ביותר בשני היבטים.

מנואל טרכטנברג: אנחנו הנחלנו לעולם את המושג של שמיטה, של שבתון וכולי.

מנואל טרכטנברג: אחרי שבע שנים אותו ספורטאי יוכל להשתחרר ויהיה מוסד בוררות שאם יש חילוקי דעות על תנאי העסקה או תנאי ההתקשרות עם המועדון, אפשר יהיה לפנות לאותו מוסד בוררות כדי לפתור את העניין ולא תהיה אותה תלות אבסולוטית של הספורטאי במועדון שלו.

מנואל טרכטנברג: זה לא פותר את מה שאנחנו מדברים עליו כאן, אבל זה צעד משמעותי וצריך לעשות אותו ואני בטוח שחבר הכנסת מרגי ואנוכי נוכל לקדם זאת.

מנואל טרכטנברג: מעבר לזה, ובזה אני אסיים, אני רוצה להגיד לכם שזה לא רק עניין של תנאים כספיים מועדפים לאחר הפרישה.

מנואל טרכטנברג: זה עניין של פתיחת אפיקים לקריירה משמעותית, שמתבססת על הניסיון העצום שנצבר במהלך שנות הזוהר של כל אחד מכם.

מנואל טרכטנברג: כדי שאותו ניסיון יהיה רלוונטי גם להמשך, שיהיה לכם עוד עשרות שנים של עבודה משמעותית לאור הניסיון שנצבר.

מנואל טרכטנברג: בשביל זה המדינה צריכה להתגייס ולקבוע את זה כמסלול נפרד משמעותי.

יעקב מרגי: שמעון אמסלם, בבקשה.

יעקב מרגי: יש ארגון שחקנים, איך הוא נקרא?

<שמעון אמסלם: מדובר בניר אלון ואני בא לכאן בכובע אחר.

<שמעון אמסלם: אני גם חבר בארגון השחקנים הישראלי ואם אנחנו מחפשים פתרון, הפתרון קיים.

<שמעון אמסלם: אנחנו מדברים פה על ספורטאי עילוי שזכו במדליות.

<שמעון אמסלם: אני עושה את זה כבר שמונה שנים במכללה למנהל, מעל 250 ספורטאים מכול התחומים –כדורגל, כדורסל, כדורעף, כדוריד.

<שמעון אמסלם: כולם עברו אצלי תואר ראשון במכללה למנהל תוך כדי קריירה.

<שמעון אמסלם: אם אתה שואל אותי מה הפתרון שהחבר'ה האלה צריכים, הם צריכים חכה, הם לא צריכים דגים.

<שמעון אמסלם: אפשר לעזור להם בנושא של פנסיה, אפשר לעזור להם בכול, אבל בסופו של יום החבר'ה האלה צריכים קודם כל הכוונה, הבנה וחינוך פיננסי.

<שמעון אמסלם: הם כן צריכים לדעת חינוך פיננסי.

<שמעון אמסלם: אנחנו רואים הרבה סרטונים ביו-טיוב של ספורטאים שפרשו רק לא מזמן ועובדים כמאמנים של ילדים בכל מיני בתי-ספר.

<שמעון אמסלם: אחד חייב כסף בבנקים והשני יצא מהכלא.

<שמעון אמסלם: אני חושב שחינוך פיננסי ממקד אותך דווקא כן להיות מרוכז בדברים החשובים כדי שכאשר אתה תצא, אתה תדע מה לעשות.

<שמעון אמסלם: בגיל 32 הלכתי לעשות תואר ראשון במנהל עסקים.

<שמעון אמסלם: בגיל 32.

<שמעון אמסלם: הקמתי מפעל בשדרות כבר עשרים שנה ואני יכול להיות גאה במפעל הזה.

יעקב מרגי: אתה אומר שזה יכול להשתלב בקריירה.

<שמעון אמסלם: זה חייב להשתלב בקריירה.

<שמעון אמסלם: 99.9% מהספורטאים שמשחקים בארץ, אף אחד מהם לא יחתום בברצלונה, אני מבטיח לך.

<שמעון אמסלם: גם לא בריאל מדריד.

<שמעון אמסלם: אולי יש לנו אחד מתוך מיליון שיחתום ב-NBA כמו עמרי כספי.

<שמעון אמסלם: כל השאר יחיו כאן.

<שמעון אמסלם: מי שחי כאן

<שמעון אמסלם: מתאמן במקסימום ארבע שעות ביום.

<שמעון אמסלם: מה הוא עושה בשמונה השעות האחרות שהוא ער?

<שמעון אמסלם: אני נותן להם פתרון.

<גלעד לוסטיג: שמעון, יש פה שתיים שהיו מתווכחות אתך.

יעקב מרגי: רגע, נשמע את זה.

<גלעד לוסטיג: הן מתאמנות עשר שעות ביום.

יעקב מרגי: גלעד, זה כוחו של דיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<שמעון אמסלם: בסופו של יום, הפתרון שלנו הוא איך אנחנו מכוונים את הילדים האלה לאקדמיה, איך אנחנו עוזרים להם.

<שמעון אמסלם: אני עושה לילות כימים כדי לגייס כסף לתת להם מלגות.

<שמעון אמסלם: גם נטע הייתה אצלי ואולי היא תתחיל ללמוד בשנה הבאה.

<שמעון אמסלם: וגם גילי יודע שהוא נותן להם מלגות.

<שמעון אמסלם: אם נוכל לקבל עזרה לספורטאים האלה תוך כדי קריירה, אם הם יראו נכונות שהם רוצים ללמוד.

<שמעון אמסלם: הם גם יצטרכו לשלם כי אני לא מאמין שמי שיקבל חינם ילך ללמוד.

<שמעון אמסלם: אני לא מאמין בזה.

<שמעון אמסלם: חייב לשלם, אבל בסופו של יום זה חלק מהפתרון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גלעד, בבקשה.

<גלעד לוסטיג: תודה.

<גלעד לוסטיג: ראשית, לברך את עצם קיום הדיון הזה.

<גלעד לוסטיג: אני חושב שחשוב מאוד שמעלים אותו לסדר-היום, ואם לשפוט לפי דבריהם של חברי הכנסת שנוכחים פה, אם יהיה מתאם גבוה למה שיקרה בסוף עם כל ה-120, אנחנו במצב טוב כי ההבנה שהם גילו בדברי הפתיחה שלהם, בהחלט מעודדת.

נחמן שי: לימדת אותי.

נחמן שי: אני גדלתי אצלך, גילי.

<גלעד לוסטיג: כבוד לי.

<גלעד לוסטיג: בכל מקרה, אני חושב שזה לא מתפקידו הרשמי והמסורתי של הוועד האולימפי, אבל אני חושב שהוועד האולימפי, מתוך שיחות ודיונים עם ספורטאים, גם ספורטאים במשך הקריירה שלהם וגם אחריה, זאת אחת מנקודות התורפה הכי גדולות בספורט וזה נושא שאף אחד לא מטפל בו, היום שאחרי.

<גלעד לוסטיג: כמו שהוצג במצגת וגם דיברנו על זה קודם לכן, בעיקר בספורט אולימפי מתאמנים הרבה מאוד שעות.

<גלעד לוסטיג: שמעון אמר פה דברי טעם והדבר היחיד שאמרתי הוא שהספורטאים האולימפיים מתאמנים לפחות עשר שעות ביום, ויש פה שתי דוגמאות לזה, גם אנסטסיה וגם נטע.

<גלעד לוסטיג: סדר-היום שלהן מאוד מתוכנן ומנותב מרגע השכמתן בבוקר.

<גלעד לוסטיג: הן יודעות מה הן עושות, הכול אצלן מתוכנן ומישהו מבקר מתי הן אוכלות, מתי הן מקבלות טיפולים, מתי הן עושות בדיקות כאלה ואחרות.

<גלעד לוסטיג: כשהן מסיימות את הקריירה, מלבד זה שהן פחות באור הזרקורים, אין להן ארגז כלים אפילו של דברים בסיסיים, החל מאיך לכתוב קורות חיים, איך לגשת לראיון עבודה ולמה הן בעצם מתאימות.

<גלעד לוסטיג: האם זה שהן היו ספורטאיות אומר שהן תהיינה מאמנות או קשורות לענף הזה?

<גלעד לוסטיג: אולי לא.

<גלעד לוסטיג: יש הרבה מאוד ספורטאים – הזכרנו פה את גל נבו.

<גלעד לוסטיג: גל נבו ימצא את עתידו בתחום הכלכלה.

<גלעד לוסטיג: הוא איש מבריק בנושא הזה ואנחנו ננסה לעזור לו לנתב את דרכו דווקא לתחומים האלה.

<גלעד לוסטיג: עמית לנג היה ג'ודאי ועובד במשרד הכלכלה.

<גלעד לוסטיג: חבר הכנסת איציק שמולי, אחד הדברים של המנטורים זה לכוון אותם דווקא למקומות שהם מתאימים.

<גלעד לוסטיג: לנסות לחבר אותם לחברות עסקיות, למשפחה האולימפית שלנו, שיכולות לקלוט את הספורטאים.

<גלעד לוסטיג: זה הנושא שהוא נר לרגלינו.

<גלעד לוסטיג: אחד הדברים שכבר נעשו, ואנחנו מברכים עליו – צריך לשדרג אותו ולהגדיל את הסכומים – הוא שיחד עם משרד הספורט ומועצת ההימורים יש לנו קרן משותפת שמסייעת ללימודים.

<גלעד לוסטיג: אנחנו עוזרים לספורטאים שהיו במשחקים האולימפיים בתמיכה של 30,000 שקל, שלוש שנים של שכר אוניברסיטאי.

<גלעד לוסטיג: אנחנו מסייעים לכל ספורטאי שהיה במשחקים האולימפיים וזה בהחלט דבר שאנחנו מאוד גאים בו.

<גלעד לוסטיג: גם בפרויקט החדש שלנו, כשהתחלנו את "היום שאחרי", אנחנו לוקחים שמונה שנים אחורה.

<גלעד לוסטיג: זאת אומרת שזה לא רק מי שמסיים עכשיו את המשחקים האולימפיים או בדרך לשם, אנחנו הולכים שמונה שנים אחורה.

<גלעד לוסטיג: רציתי לציין שבשיחות שלנו עם חבר הכנסת איציק שמולי העלינו מספר נושאים שבאמת לא מטופלים עדיין ואפשר לקדם אותם ולא בכספים משמעותיים.

<גלעד לוסטיג: הנושא הכי חשוב מבחינתי – שמעתי קצת רמיזות בנושא הזה – הוא דווקא ללכת מצד המצוינות, לא מצד המסכנות, לא מצד הרעבים ללחם כי הספורטאים שלנו, בטח הספורטאים המובילים שלנו, לא רעבים ללחם.

<גלעד לוסטיג: צריך להוציא את זה מהלקסיקון.

<גלעד לוסטיג: החבר'ה האלה מקבלים מלגות, מקבלים ספונסרים והם נתמכים.

<גלעד לוסטיג: התוכנית המקצועית שלהם ממומשת במלואה על ידי המערכות.

<גלעד לוסטיג: אני דווקא חושב שהייחודיות של הספורטאים היא דווקא במצוינותם, דווקא בייחודיות שלהם, דווקא בגלל שהם מודלים לחיקוי.

<גלעד לוסטיג: על עבודה קשה, על התמדה, על מעבר משברים בדרך, שזה מנת חלקו של כל ספורטאי.

<גלעד לוסטיג: דווקא מזה אני רוצה להציג אותם ולהוביל אותם.

<גלעד לוסטיג: נאה דורש, נאה מקיים – אנחנו בוועד האולימפי מעסיקים מה-1 בינואר את ורד בוסקילה, שהיא שייטת אולימפית בשלושה משחקים אולימפיים.

<גלעד לוסטיג: לקחנו אותה לשירותנו.

<גלעד לוסטיג: הספורטאים שלנו שותפים בכל הוועדות שלנו ובכל הוועדות שיש בוועד האולימפי חייב להיות נציג ספורטאים שלנו.

<גלעד לוסטיג: שתי הספורטאיות המכובדות האלה חברות בוועדות שלנו.

<גלעד לוסטיג: נושא מאוד חשוב הוא קרן לספורטאים עם בעיות רפואיות, לצערי הרב הרבה מהן בעקבות פעילותם הספורטיבית והם מתקשים בלממש את עצמם ובלקיים את עצמם.

<גלעד לוסטיג: אי אפשר לחשוף אותם כי זה נושא שאנחנו לא רוצים להוציא מטעמי סודיות רפואית.

<גלעד לוסטיג: יש לנו כאלה ואני חושב שצריכה להיות קרן של המדינה שתעזור, באמצעות חקיקה.

<גלעד לוסטיג: נושא נוסף הוא פנסיה – הכרה בפעילות הספורטיבית של הספורטאים, בטח בחברות ציבוריות שיכירו בהם בתקופה שבה הם עסקו בפעילות הספורטיבית.

<גלעד לוסטיג: כמו שיוצאים לפנסיה מהצבא וממשיכים את הוותק הזה.

<גלעד לוסטיג: דבר נוסף זה פנסיה למדליסטים.

<גלעד לוסטיג: אני חושב שכל מדינה שמכבדת את עצמה יודעת שהמדליסטים האולימפיים, ואין לנו הרבה – יש לנו תשע מדליות אולימפיות, שמונה ספורטאים – לתת להם איזושהי הכרה ולתת להם פנסיה.

<גלעד לוסטיג: לדעתי זאת לא פנסיה אפילו בחינם, כלומר הם יצטרכו להחזיר למערכת ארבע הרצאות בחודש במערכת החינוך.

<גלעד לוסטיג: זאת אומרת, אפשר לדון איך לעשות את זה כדי שגם הם יחזירו לחברה.

<גלעד לוסטיג: תודה לכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אריק, בבקשה.

<אריק קפלן: בוקר טוב, אני נשיא התאחדות הספורט, מקבילה של הוועד האולימפי למה שקשור לספורט שאינו אולימפי בישראל.

יעקב מרגי: לא תחרותי.

<אריק קפלן: תחרותי מאוד, כמו האולימפי אבל לא באולימפיאדה.

<אריק קפלן: אני לא רוצה להוסיף ולשנות הרבה מהדברים.

<אריק קפלן: אני מסכים עם מה שאמר גילי.

<אריק קפלן: אפשר לקחת את כל מה שהוא אמר ולהכניס לי לפה, למעט לשנות משחקים אולימפיים ולומר משחקי עולם.

<אריק קפלן: הספורטאים שלנו, צמרת, קצפת של ספורטאים, מתחרים פעם בארבע שנים.

<אריק קפלן: אנחנו יוצאים בעוד שבועיים למשחקי העולם שלנו שייערכו בפולין, סך הכול 18 ספורטאים ייצאו כך שבאמת מדובר בקצפת של הספורטאים בארץ בענפים שלנו.

<אריק קפלן: גם אלה ספורטאים שנותנים את כל כולם במשך כל היום לאימונים, אם זה בג'יוג'יצו או סקי מים או אגרוף תאילנדי ואינם זוכים לתנאים לאחר פרישתם.

<אריק קפלן: אני יכול לומר שאנחנו באיילת מסייעים כמו שאמר גלעד, לצערי אין לנו עדיין פרויקט מורכב כמו "היום שאחרי", אבל אני מבטיח שנעשה גם את זה.

<אריק קפלן: אנחנו נתלבש עליהם ונעשה גם כן.

<אריק קפלן: אני לומד מהטובים.

יעקב מרגי: תשלבו ידיים, זה יותר טוב.

<אריק קפלן: בשמחה.

<אריק קפלן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם הוועד האולימפי.

<אריק קפלן: אני יכול לומר שאנחנו מסבסדים היום קורסי מאמנים לספורטאים הבכירים שלנו ואנחנו מממנים להם לימודים אקדמיים וכמו שאמר שמעון, אנחנו ניתן להם את החכה מהתחלה ואחרי זה הם יידעו לדוג לבד.

<אריק קפלן: זה משהו ששמנו לעצמנו למטרה.

<אריק קפלן: לצערי הרב, אין לנו מספיק משאבים היום לתת את כל מה שדובר מסביב.

<אריק קפלן: אני מצטרף לדברים שאמרתם וחושב שגם המדינה – אני בקושי גדלתי על זה, אבל פעם ספורטאי נבחרת ישראל בכדורגל או בכדורסל היו נהגי "אגד" או נהגי "דן".

<אריק קפלן: הם היו רשומים.

<אריק קפלן: אני לא יודע אם הם נהגו, אבל הם היו רשומים.

<אריק קפלן: יכול להיות שיש אפשרות לספורטאים האולימפיים הבכירים, לספורטאי איילת הבכירים ביותר, יחד ביוזמה ממלכתית למצוא להם מקומות תעסוקה מובילים ושיתחילו במהלך התחרויות שלהם, כמה שהם יכולים.

<אריק קפלן: בהתעמלות אומנותית זה פחות רלוונטי, אבל ברוב הענפים יכולים מספר שעות ביום להתחיל להתמקצע.

<אריק קפלן: הם ייכנסו לשם בהמשך, כל אחד בהתאם לתחומו, אבל זה חייב לבוא כמשהו ממלכתי וגדול.

<אריק קפלן: מעבר לזה, אני מברך על היוזמה ואני מקווה באמת שנוכל לעזור לספורטאים שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יעקב בוזגלו, בבקשה.

<יעקב בוזגלו: צהריים טובים לכולם, האמת היא שאני מסכים עם כל מילה שכל אחד מהחברים אמר, אבל אני חושב שאנחנו רצים יותר מדי מהר.

<יעקב בוזגלו: צריך להסתכל על הדברים לא אחרי הפרישה אלא הרבה לפני ההתחלה.

<יעקב בוזגלו: אצלנו שום דבר לא בנוי בצורה נכונה בספורט ולכן אנחנו כל פעם מתפלאים למה אנחנו לא משיגים הישגים.

<יעקב בוזגלו: אני חושב שלא רק שלא מכבדים את שחקני העבר או מתעמלי העבר או כל ספורט אחר, אלא פשוט מבזים אותם.

<יעקב בוזגלו: עושים הכול כדי לבזות אותם.

<יעקב בוזגלו: אני זוכר שכאשר פרשתי מפעילות הציעו לי הצעות לאמן ילדים.

<יעקב בוזגלו: מאוד אהבתי ורציתי, אבל מה הציעו לי?

<יעקב בוזגלו: רצו לבייש אותי יותר מאשר להציע לי.

<יעקב בוזגלו: אני אומר שההתחלה צריכה להיות עוד בתחילת הדרך.

<יעקב בוזגלו: אי אפשר לחכות ולראות שהכדורגלן יהיה כדורגלן בגיל עשרים כדי לראות אם הוא מתאים לתחום.

<יעקב בוזגלו: ההורים משקיעים הרבה מאוד כסף, ואני לא רוצה להגיד שמשלים אותם, אבל בהחלט נותנים להם לחלום.

<יעקב בוזגלו: כולנו יודעים שרוב הפעילים בספורט לא מתאימים לתחום שהם עוסקים בו.

<יעקב בוזגלו: אני מתמחה רק בכדורגל ואני לא מתיימר להיות מומחה בכלל בספורט, משום שיש כל מיני ענפים אינדיבידואליים, אבל כשמדברים על קבוצה, אי אפשר לדכא ילד ולדרוש ממנו מצוינות בעתיד.

<יעקב בוזגלו: זה לא ניתן, לא רק בכדורגל ולא רק בכדורסל ולא רק בענף אחד.

<יעקב בוזגלו: אני חושב שבראש ובראשונה ארגז הכלים שאנחנו נותנים לו עוד בהיותו ילד, הוא זה שילווה אותו לכל שאר הדברים בעתיד.

<יעקב בוזגלו: לכאורה, כדורגלנים נראים כמשתכרים במשכורות הגבוהות ביותר במדינה שלנו, אבל זאת בושה וחרפה כי אם יסתכלו כמה באמת מרוויחים 81% - את זה פרסמה ההתאחדות לכדורגל – הם משתכרים פחות מ-5,000 שקלים ברוטו בחודש.

<יעקב בוזגלו: ומה הם יפרישו לפנסיה?

<יעקב בוזגלו: איך הם יוכלו בכלל לחשוב על הדברים האלה?

<יעקב בוזגלו: ההורים משקיעים הרבה מאוד כסף בילד, בטח אם הוא מוכשר.

<יעקב בוזגלו: אפילו רצים אתו בעולם לכל מיני אקדמיות כאלה ואחרות ורוצים ללמוד דברים, אבל בסך הכול הם לא מגיעים לשום דבר.

<יעקב בוזגלו: התסכול גורם לאלימות.

<יעקב בוזגלו: אני לא רוצה להיכנס לזה משום שדיברנו פה על הרבה מאוד נושאים ולא דיברנו על כלום.

<יעקב בוזגלו: אני מתמחה רק בכדורגל ואני יודע שכל הורה משלם עשרות אלפי שקלים, אם לא מאות אלפים, ובסופה של הדרך הוא לא מחזיר אפילו את ההשקעה.

<יעקב בוזגלו: מפה יש כל כך הרבה תסכולים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נטע, בבקשה.

<נטע ריבקין: שלום לכולם, אני מכהנת היום כיושבת-ראש ועדת ספורטאים.

<נטע ריבקין: הודעתי על פרישה מפעילות תחרותית לפני כמה חודשים והתחרות האחרונה שלי הייתה בקיץ, באולימפיאדת ריו.

<נטע ריבקין: אני בהחלט מסכימה עם רוב הדברים שכל אחד אמר פה.

<נטע ריבקין: אני רוצה קצת לחדד מנקודת מבט שלי כספורטאית.

<נטע ריבקין: אני יכולה להגיד לכם שההקרבה אצל ספורטאי, וספציפית בענף שלי, היא סופר-סופר-סופר טוטאלית.

<נטע ריבקין: זה אומר שאני כספור

<נטע ריבקין: טאית לא יכולה לחשוב מה יהיה שנייה אחרי, כי אני כולי שם וזה אומר גם מבחינת הראש וגם מבחינת הזמינות שיש לי במשך היום.

<נטע ריבקין: כמו שנאמר פה קודם, זה לא סוד וזה באמת מגיע לעשר שעות אימונים נטו.

<נטע ריבקין: לזה מצטרפים עוד כל מיני טיפולים פיזיותראפיים וכל הדברים שצריך לעשות מסביב, וזה מגיע למצב שאני מקדישה 13-12 שעות הערות שלי לספורט.

<נטע ריבקין: זה לא סוד שמשתכרים מספורט אולימפי ומספורט יחידני.

<נטע ריבקין: הוועד האולימפי באמת מנסה ויוצר לנו איזושהי אווירה אופטימלית על ידי השגת ספונסר, כך שאנחנו באמת יכולים להתאמן יום-יום בראש שקט ולדעת שיש לנו מה לאכול, שעוברים את החודש ושהכול בסדר.

<נטע ריבקין: חברים, זה לא מצב שאני מסיימת קריירה ונשאר לי, כמו אצל טניסאים וספורטאים אחרים – כדורסלנים וכדורגלנים – כסף בצד.

<נטע ריבקין: אם לוקחים את מה שעשיתי בהתעמלות מבחינת הישגים, אז כן, הייתה משכורת והייתי חיה כל חודש בסדר גמור, חושבת על האימונים, חושבת על הספורט, אבל ברגע שאני מסיימת את הספורט זה נגמר.

<נטע ריבקין: דף חדש, ריק לחלוטין.

<נטע ריבקין: יש הרבה מקרים בהם ספורטאי יכול להציג יכולת סופר-מעולה בזירה וביום שאחרי אין לו את הכישורים.

<נטע ריבקין: אין לו מה לעשות עם זה.

<נטע ריבקין: כל אחד הולך עם זה לאן שהוא יכול.

<נטע ריבקין: יש כאלה שזה בא להם בצורה יותר קשה או יותר קלה, וללא ספק צריך עזרה מכל מיני סוגים.

<נטע ריבקין: כמו שנאמר, גם שילוב הספורטאים במקומות עבודה ובאמת לעזור להם לבחון ולבדוק מה כן מתאים להם לעשות, וגם ברמה הפיננסית.

<נטע ריבקין: אני היום בת 26 וסיימתי עשרים שנות קריירה ויש לי את ארגז הכלים שלי מכול החוויות שעברתי.

<נטע ריבקין: אני יכולה להגיד לכם שרק בחצי השנה האחרונה אני מתחילה לפגוש אנשים ולהכיר אנשים.

<נטע ריבקין: אני אומרת לכולם שעד היום כולם הכירו אותי, אני לא הכרתי אף אחד.

<נטע ריבקין: תבינו שזאת סיטואציה מאוד לא קלה ואחרי פרישה זאת איזושהי תקופה מאוד לא קלה, גם פיננסית וגם פסיכולוגית.

<נטע ריבקין: ביום נתון אחד כל החיים משתנים.

<נטע ריבקין: שום דבר לא מובן, שום דבר לא יציב.

<נטע ריבקין: זה לא פשוט ואנחנו צריכים את התמיכה בכל מיני מובנים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנסטסיה, בבקשה.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: שלום לכולם, אני באה מענף השחייה האומנותית, שמוכר קצת פחות, אבל אישית רושמת לזכותי הישג שאני מאוד מתגאה בו.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: אני האישה הראשונה שייצגה את המדינה בארבעה משחקים אולימפיים.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: האישה הראשונה בישראל, אני חייבת לציין.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: פרשתי לפני כמה חודשים ובבחירות שלי בקריירה התמזל מזלי והצלחתי גם ללמוד תוך כדי ההכנות האולימפיות.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: עשיתי תואר ראשון במדעי ההתנהגות עם תקשורת ומשאבי אנוש, עם עזרה מאוד גדולה של הוועד האולימפי.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: למזלי נכנסתי למעגל התמיכה של "היום שאחרי".

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: אני מסתכלת על הדברים בצורה קצת יותר אופטימית וקצת אחרת.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: אני חושבת שעם כל המצב של הגישה לספורט בישראל, ולפעמים אולי סגירת דלתות או הרמת גבות לגבי ספורט שהוא פחות פופולרי, עובדה שהצלחנו להגיע לארבע אולימפיאדות למרות שאין מים בישראל ותמיד יש קשיים בתקציבים ובמתקנים ובזמן התייחסות בכלל.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: אני חושבת שהרבה יותר נכון להסתכל על ספורטאי שמבקיע את הגול, שמביא מדליה או מגיע לזירה האולימפית כמישהו שדווקא מתחיל את החיים.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: הוא עשה את הדוקטורט, הוא הגיע לפרופסורה ועכשיו הוא מוכן עם ארגז כלים שהוא בעל ערך מוסף מאוד גבוה, הרבה יותר מרבים אחרים, שאולי בינתיים עשו סטאז' ויש להם קצת יותר ניסיון בעבודה עם אנשים או במסגרת ציבורית כזאת או אחרת.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: אני חושבת שספורטאי מגיע עם איזשהו ערך שאין לאחרים וגם אם אין לו כישורים לכתוב קורות חיים, למשל, הוא כן יכול להתמודד עם הרבה מאוד אתגרים והרבה מאוד קשיים, אם יש לו רק קצת יותר גיבוי ודלת פתוחה מהמוסדות המדיניים או ממקומות יותר ייצוגים – משרד האוצר, למשל.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: זכיתי להזדמנות חדשה להיות רכזת התשתיות של הספורט ההישגי באגף הספורט בעיריית ירושלים.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: מההיכרות הקצרה שלי עם אנשים הם מאוד מעוניינים לשמוע מה יש לספורטאי אולימפי להגיד כי הוא היה בפנים.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: הוא יודע מה זה דורש, מה זה אומר כל יום, מה מרגישים, מה חושבים, עם מה הולכים בלילה ועם מה קמים בבוקר.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: זה יכול לעניין גם את הדור הצעיר, גם את המקום הייצוגי של המדינה כי עשינו המון למען המדינה ואנחנו יודעים איך לייצג אותה, עם ביטחון רב.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: אני חושבת שאם הייתה קצת יותר אפשרות לתת במה, הספורטאי לא יהיה כמו פרסומת חולפת, אומנם טובה אבל חולפת, אלא הוא יהיה הרבה יותר נגיש ואפשר יהיה להיעזר בו דווקא אחרי שהוא עושה את השיא שלו, כי רק אחרי שהוא עושה את השיא, הוא הופך להיות דוקטור במה שהוא עשה ואז הוא יכול לתרום הרבה יותר ובצורה הרבה יותר פומבית לכלל.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטל: תודה רבה.

יעקב מרגי: חסרה חוליה של אקדמיה בתחום הספורט.

יעקב מרגי: אם הייתה לנו אקדמיה - - -

<קריאה: יש, יש.

יעקב מרגי: מפותחת.

יעקב מרגי: אם הייתה אקדמיה מפותחת, אין ספק שהמשאב הזה היה מנוצל.

יעקב מרגי: המשאב הזה יכול היה להיות מנוצל, אבל זה דבר אחד.

יעקב מרגי: אני לא אומר שזה הפתרון האולטימטיבי, אבל זה וזה וזה - - -

<שמעון אמסלם: קשה מאוד להתפרנס מהספורט בארץ.

<שמעון אמסלם: קשה מאוד.

<שמעון אמסלם: אם אתה יוצא עם תואר מהאקדמיה של ספורט, אתה יוצא עם עוד מאות סטודנטים בשנה שכולם רצים אחרי אותם תפקידים.

יעקב מרגי: לא, לא הבנת אותי.

יעקב מרגי: לא ירדת לסוף דעתי.

יעקב מרגי: ברגע שתהיה אקדמיה שתחקור ותפתח – יש, אמרתי שהיא לא מפותחת.

יעקב מרגי: יש מעט.

יעקב מרגי: הפורשים מהספורט, יש להם מה לתרום בתחום הידע הזה.

יעקב מרגי: ראה את המכון הלאומי שעכשיו חוקקנו את החוק עבורו, שרוצים לצקת בו תכנים.

יעקב מרגי: השמיים הם הגבול אם תהיה פה אווירה של מדינה שבאמת דוחפת.

<שמעון אמסלם: הם לא יודעים שיש דבר כזה, ספורטאים.

<שמעון אמסלם: זאת הבעיה.

יעקב מרגי: רמי פורת, בבקשה.

<רמי פורת: שלום, ביקשתי את רשות הדיבור off record – הגשתי בקשה בכתב והיא לא הגיעה אליכם.

<רמי פורת: אני בא מענף השחייה.

<רמי פורת: היום אני כבר סניוריטי, אבל אני רוצה לצאת מחוץ לקופסה.

<רמי פורת: רוב הספורטאים לא מגיעים לפודיום.

<רמי פורת: רוב הספורטאים המקצועיים לא מגיעים לפודיום ואנחנו רוצים לחשוב על כל הספורטאים.

<רמי פורת: כשמדברים על ספורט וספורט מקצועי, צריך לחשוב על תרבות ספורט.

<רמי פורת: אנחנו מתחילים לדבר על תרבות ספורט וזאת צריכה להיות תרבות שמתחילה מבתי-הספר ומגיעה עד לאקדמיה.

<רמי פורת: כאשר יש חינוך לספורט בבית-הספר ומוציאים את הילדים לשחק משחק כדורגל, לפחות יש שעה בשבוע שידברו על ספורטאים.

<רמי פורת: כשאני הייתי ילד, כשדיברו על ספורט דיברו על חודורוב, על ויסוקר, על גרשון שפע ועל ראובן שפע כספורטאים שהובילו תרבות בעם לספורט.

<רמי פורת: היום מדברים על הספורט האומנותי.

<רמי פורת: חברה שהיא בריאה ורוצה לייצב בתוכה גם את נושא הספורט כחלק ממאווייה, חייבת להפוך את הספורט לחלק מהתרבות שלה.

<רמי פורת: ספורטאים לא צריכים להיות נשכחים מרגע שהם ירדו מהפודיום אלא להפך.

<רמי פורת: ספורטאים שאת כל חייהם הקדישו לנושא הספורט צריכים להיות מתוגמלים.

<רמי פורת: אני חושב שצריך לתגמל את ההורים.

<רמי פורת: זאת אומרת שהורה שמקדיש שעות רבות וימים ושבועות להסיע את הילד ולהוציא את הילד ולצייד אותו, ואת כל זה הוא מוציא מכספו, שההוצאה הזאת תהיה מוכרת לצרכי זיכוי במס.

<רמי פורת: זאת דוגמה.

<רמי פורת: או ספורטאי שעובד בתקופה שהוא גם נמצא בצמרת או שזה חלק מההכנסה שלו, שההכנסה הזו שמוקדשת לצרכי הספורט – ספורט לוקח המון כסף.

<רמי פורת: אני אומר לכם שזה המון כסף וזה לא קצת.

<רמי פורת: זה לא דבר שאפשר לעבור עליו לסדר-היום – חייב להיות שהמדינה מכירה בהוצאה הזאת.

<רמי פורת: המדינה נותנת לו גם את הגיבוי הכלכלי לצורך ההוצאה ולא רק בתקופה שהוא היה פעיל.

<רמי פורת: כי גם אחרי שהוא הפסיק להיות פעיל, רוב הספורטאים ממשיכים להיות פעילים, אם זה לצורך כושר אישי, אם זה לצורך חינוך הילדים שלהם לספורט.

<רמי פורת: אדם שעוסק בספורט, עוסק בספורט עד יומו האחרון.

<רמי פורת: אין ספורטאי שאני מכיר שלא עוסק בספורט.

<רמי פורת: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ניר אלון, בבקשה.

<ניר אלון: אני מייצג שחקני כדורסל, כדורגל, כדוריד וכדורעף, כ-3,000 ספורטאים מקצוענים.

<ניר אלון: אגב, אני גם קפטן נבחרת ישראל למכביה ואתמול ניצחנו את ברזיל ואנחנו בדרך לגמר.

<ניר אלון: אם דיברנו על ותיקים, אני גאה להיות ותיק, 45 פלוס, ומקווה שביום ראשון גם נביא את הגביע.

<ניר אלון: אנחנו משחקים במסגרת המכביה העשרים ומתאמנים שלושה חודשים.

<ניר אלון: את האמריקנים ניצחנו ביום שישי ואת הקנדים ביום ראשון ואתמול ניצחנו את הברזילאים.

<ניר אלון: אני מקווה שמחר ננצח גם את הרוסים אז הכול יהיה בסדר.

יעקב מרגי: אתה מלמד את הצעירים איך מנצחים?

<ניר אלון: אצלנו פעם שחקן תמיד שחקן.

<ניר אלון: זה באופי אצלנו לנצח.

<ניר אלון: אני לא רואה בעיניים.

יעקב מרגי: הצעירים לא מנצחים, אני לא יודע למה.

<קריאה: כשהם מגיעים לגיל בוגרים, אז הם מתקלקלים.

<ניר אלון: אתה צריך לראות אותו פעם משחק.

<ניר אלון: אין לו כל כך רגליים, אבל כשהוא מקבל את הכדור, אין מצב שמישהו אחר - - - לעצם העניין, הדיון מאוד חשוב ותודה שהזמנתם אותנו.

<ניר אלון: הנושא של קריירה שנייה זה חלק מאוד מאוד חשוב בפעילות של הארגון, ובעוד דקה אני גם אגיד לכם איך נהיה פרקטיים גם לשים כסף לעניין הזה.

<ניר אלון: אני פה לא בשביל לדבר אלא גם בשביל לעשות.

<ניר אלון: מה קורה ביום שאחרי?

<ניר אלון: זה נושא שנוגע לא רק לוועד האולימפי ולספורטאים האולימפיים.

<ניר אלון: הוא נוגע לכל השחקנים בארץ.

<ניר אלון: זה נוגע לכל השחקנים בארץ, זה הארד-קור.

<ניר אלון: אבל קודם כל השחקן עצמו צריך להחליט שזה מה שהוא רוצה לעשות.

<ניר אלון: ברגע שההחלטה מגיעה מהראש, והספורטאים חזקים בראש, הנושא הזה מקבל את הביטוי.

<ניר אלון: אחרי זה נעזור לו לבחור, ניתן לו מערכת שתתמוך בו, כולל מלגות, מסלול אקדמי ו-250 ספורטאים שעוברים בכל האוניברסיטאות, אבל חשוב לנו לעצב את ההכוונה.

<ניר אלון: אנחנו חלק מארגון שחקנים עולמי וזה חלק מה-DNA של כל ארגון שחקנים עולמי.

<ניר אלון: בזמן שאנחנו מדברים פה, הם עושים סיורי קבוצות ומדינת ישראל היא מדינה קטנה.

<ניר אלון: בכל מקום הם מבקרים ומראים איך ללמוד ואיך לעשות את זה ביום שאחרי.

<ניר אלון: זה בזמן שהשחקן בן 24, 25, 26.

<ניר אלון: דיברו פה על גיל 35-30 כגיל פרישה.

<ניר אלון: השחקן צריך כבר בגיל 27-26 לדעת מה הוא הולך לעשות.

<ניר אלון: הוא חייב לדעת לעשות את זה ואנחנו ניתן לו את האפשרות לעשות את זה.

<ניר אלון: למדתי תואר ראשון ותואר שני תוך כדי הקריירה שלי בתור שחקן.

<ניר אלון: למדתי וזה דבר נהדר כי בבוקר אתה לומד וקצת מתאמן, לא רק לרגליים אלא גם אימון למוח.

יעקב מרגי: נכון שאומרים שכאשר הראש בריא, הגוף בריא?

<ניר אלון: חבר הכנסת מרגי, אני רוצה להגיד לך שתכונות של ספורטאים שמגיעים לקריירה שאחרי, שזאת הקריירה האמיתית והגדולה – המצוינות, הדבקות במטרה והחתירה להיות הכי טוב.

יעקב מרגי: היא דיברה על התכונות שאתה רוכש כספורטאי.

<ניר אלון: קח את מיקי ברקוביץ, את טל ברודי ושים אותה בכל חברה שהיא, הם משדרגים את החברה שתי רמות קדימה, במידה שהם מוכנים.

<ניר אלון: לי צרם לראות שלשום בעיתון שגל פרידמן מצלם חתונות.

<ניר אלון: אני אומר לך את האמת, צרם לי לראות את זה.

<קריאה: זה מבחירה שלו.

<ניר אלון: אני לא יודע, אני לא יודע.

<גלעד לוסטיג: כל עבודה מכבדת את בעליה והוא עושה את זה בהנאה רבה.

<גלעד לוסטיג: למה, ניר?

יעקב מרגי: בדיוק.

יעקב מרגי: גלעד, גל הוא לא הדיון.

<ניר אלון: זה לא פופוליזם.

<ניר אלון: אני יכול לא להגיד על השולחן מה שאני חושב.

יעקב מרגי: אם זה מבחירה?

<ניר אלון: אני רוצה שתהיה יד אחת מכוונת ולכן אנחנו פה.

<ניר אלון: להיות פרקטיים?

<ניר אלון: אני מוכן כארגון השחקנים.

<ניר אלון: פתחנו קרן מלגות וכל שנה אנחנו שמים 200,000 שקל לעניין.

<ניר אלון: זה לא הרבה, אבל שמים 200,000.

<ניר אלון: דיברת פה גם על הנושא הרפואי.

<קריאה: זה הרבה כסף.

<ניר אלון: אני מתחייב פה שכל שנה, בכל מקרה, הארגון יממן סך של 200,000 מלגות לספורטאים שילמדו.

<ניר אלון: כל שנה וזה כבר רשום אצלי בספרים.

<ניר אלון: 200,000 שקל למלגות ו-200,000 שקל גם לנושאים הרפואיים.

<ניר אלון: זה משהו שאני מתחייב עליו מעכשיו קדימה.

<ניר אלון: יש אפשרות לראות סרטון שהפקנו?

יעקב מרגי: הכנתם את זה טכנית?

יעקב מרגי: בינתיים ניתן לעוד דובר.

<ניר אלון: נושא אחרון שהעלה פה גילי לוסטיג הוא נושא הפנסיה.

<ניר אלון: לא המצאנו את הגלגל.

<ניר אלון: לקחתי את המודל שקיים בבלגיה ובהולנד לעניין פנסיה של ספורטאים.

<ניר אלון: העברתי את זה לראובן חביב וגם לשרה.

<ניר אלון: מכיוון שכרגע הספורטאים מופלים מאוד לרעה לעומת השחקנים הזרים, שלא משלמים כמעט מס והישראלים משלמים מס מלא, הצענו מודל של פריסת מס.

<ניר אלון: במשך התקופה שבה שחקן משחק, הוא ישלם מס מופחת שיופרש לו לאחר גיל הפרישה.

<ניר אלון: זה מודל שקיים ואני מקווה שזה יקבל את ברכת הדרך.

<ניר אלון: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זיו, בבקשה.

<זיו סגל: תודה רבה, שלום, אני מנהל את הקליניקה לחינוך פיננסי של המכללה למינהל.

<זיו סגל: גויסתי לדיון הזה על ידי שמעון, שאנחנו יחד חושבים על פתרונות.

<זיו סגל: מכיוון שיוצא לי לדבר בין האחרונים אני יכול להגיד שניים-שלושה דברים שעוטפים את הכול וגם מציעים איזשהו חזון.

<זיו סגל: ראשית, מכיוון שאני מאמין בצעדים קטנים, הקשבתי להצעה של חבר הכנסת שמולי לגבי 20 אגורות לכרטיס.

<זיו סגל: אני חייב להגיד שבתור צעד קטן זה יכול להיות מדהים.

יעקב מרגי: צעד גדול.

<זיו סגל: זה 20 אגורות לכל אחד.

<זיו סגל: זה גם יהיה מוטבע על הכרטיס ואנשים יהיו שותפים.

<זיו סגל: זאת הערת אגב.

<שמעון אמסלם: יש היום זמרים שמופיעים בקיסריה ולא מרוויחים שקל אחרי התשלומים.

יעקב מרגי: ברור, אבל בסוף משלמים את הכרטיס הזה.

<שמעון אמסלם: אני אומר לך שמישהו ייהנה ממנו, לא הספורטאי.

<שמעון אמסלם: אני אומר לך בוודאות.

יעקב מרגי: לא, אם ננתב את זה לספורטאי.

יעקב מרגי: אני אשאל מהמוסיקה – באקו"ם זה עובד?

<שמעון אמסלם: באקו"ם זה עובד.

יעקב מרגי: יש אגודות אחרות שכבר קמו.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לחשוב.

יעקב מרגי: צריך לקחת את המודל ולחשוב.

יעקב מרגי: בבקשה.

<זיו סגל: לגופו של עניין, אנחנו במכללה למינהל הקמנו את הקליניקה כי הבנו, וזה גם להערה שלך, שאנחנו רוצים לחבר את האקדמיה ואת העשייה לטובת חינוך פיננסי של אנשים.

<זיו סגל: חשבנו שבמכללה למינהל, שבה יש לנו גם מומחים למימון, גם מנטורים וגם סטודנטים מצטיינים, אנחנו יכולים לעשות את העשייה.

<זיו סגל: אנחנו עושים עשייה מאוד מאוד מוצלחת עם משפחות ועם צעירים וכשהקשבתי גם ללימור וגם לנטע, התוכנית "גשר לספורטאי", שתוגש לכם בהמשך, היא תוכנית שהיא doable ומבחינתנו גם doable בשנה הבאה.

<זיו סגל: הרעיון שלנו הוא ללוות את הספורטאי בשלושה רבדים: רובד אחד הוא במהלך היותו ספורטאי.

<זיו סגל: הקשבתי למה שאמרתם על העומס וכך הלאה, ואני עדיין חושב שסטודנט ומנטור ומרצה וקבוצה יכולים בשיתוף עם הספורטאי למצוא את הזמן ובמהלך הקריירה שלו ללוות אותו, בין אם זה בפגישות מדי פעם, בין אם זה באי-מייל או בטלפון.

<נטע ריבקין: אני חייבת להוסיף משהו כי זה פשוט הכרחי.

<נטע ריבקין: אני יכולה להגיד שכן ניסיתי לעשות תואר.

<נטע ריבקין: התחלתי באיזשהו שלב, הלכתי לאוניברסיטה הפתוחה כי זאת הייתה הברירה היחידה שלי, ובענף שלי, עם כל הרצון שלי, זה פשוט לא אפשרי.

<נטע ריבקין: נטע, אני לא מתכוון לתואר.

יעקב מרגי: זיו, תסכם בבקשה.

<זיו סגל: אני לא מתכוון לתואר, אני מתכוון לליווי בהתנהלות הפיננסית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו נראה את הסרטון ונעבור לסיכום של משרד התרבות.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטיל: אנחנו רוצים להראות סרטון שנעשה על ידי המכללה למינהל, המסלול האקדמי ובשיתוף אתנו.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטיל: הרעיון הוא להעביר לכל השחקנים את הסרטון הזה כדי שיקבלו השראה ויבואו ללמוד.

<אנסטסיה גלושקוב לבנטיל: (הקרנת סרטון)

<שמעון אמסלם: דימה לומד במכללה למינהל לתואר ראשון במדעי המחשב, ואלה לימודים מטורפים.

<שמעון אמסלם: הוא גם מתאמן, גם מתחרה באירופה, גם לומד אצלנו במכללה בעזרת הוועד האולימפי עם מלגה שאני נותן לו.

<שמעון אמסלם: אני חושב שגם משרד התרבות והספורט תורם חלק מהכסף דרך המלגות של הטוטו.

<שמעון אמסלם: יכול להיות משהו כזה?

<שמעון אמסלם: כל התמיכה הזאת מביאה אותו למצב שהוא מצליח למקסם את היום שלו – גם לימודים, גם ספורט, גם לייצג את המדינה בכבוד.

<שמעון אמסלם: אני חושב שזאת דוגמה מדהימה לספורטאי שכן חושב על היום שאחרי.

<שמעון אמסלם: אני צודק או לא?

<לימור גזית: צודק מאה אחוז.

<לימור גזית: אולי פספסתם את זה במצגת, אבל התחברנו לכמה מוסדות לימודיים וכמו עם שמעון שהולך לקראתנו, אנחנו עובדים עם עוד נציגים בכל אוניברסיטה.

<לימור גזית: בכל מקום כזה יש לספורטאים למי לפנות והולכים לקראתנו.

<לימור גזית: זה כנראה לא מספיק כי יש עוד הרבה מה לעשות.

<שמעון אמסלם: יש הרבה ספורטאים שלומדים תוך כדי ואלה שעברו פציעה פתאום מוצאים את עצמם בגיל 24 עם שוקת שבורה ולא יודעים לאן החיים שלהם הולכים.

<שמעון אמסלם: אנחנו מוצאים את הדרכים, למרות שהציונים לא תמיד עומדים בסטנדרט האקדמי, יש לנו כל מיני דרכים כן להכניס אותם ללימודים דרך מכינה.

<שמעון אמסלם: אני חושב שזה צעד שמכניס אותם לתוך הסיסטם של החיים.

יעקב מרגי: יוסי שרעבי, בבקשה.

<יוסי שרעבי: קודם כל תודה, אדוני היושב-ראש.

<יוסי שרעבי: אני מברך על הדיון הזה שהוא דיון מאוד מאוד חשוב.

<יוסי שרעבי: אני רוצה לפתוח באיזושהי אנקדוטה קטנה.

<יוסי שרעבי: משרד התרבות והספורט הזמין לפני כשלוש שנים מחקר מאוד מקיף מפרופ' דה בושר מבלגיה לגבי הספורט ההישגי בכלל, בדגש על הספורט הישראלי, עם בקשה לייצר פעם אחת אבחון לגבי השאלה איפה נמצא הספורט הישראלי בכמה וכמה פילרים.

<יוסי שרעבי: להבין איפה היתרונות שלנו, איפה החסרונות שלנו, איפה אנחנו נמצאים בבנצ'מרק מול העולם הגדול.

<יוסי שרעבי: גילינו שברוב התחומים אנחנו הרבה הרבה מתחת לעולם הגדול ויש לנו דרך ארוכה לעשות.

<יוסי שרעבי: בשני תחומים אנחנו פחות או יותר באמצע, כלומר בממוצע, שמבחינתנו זה הישג לא קטן.

<יוסי שרעבי: האחד הוא הדרך שבה בנויה מערכת הספורט הישראלית, על כל המערכות שלה.

<יוסי שרעבי: דווקא בעניין הזה קיבלנו מחמאות לאור הרפורמה שנעשתה בעבר עם חוק הספורט.

<יוסי שרעבי: הדבר השני הוא כל התחום של ליווי ספורטאים.

<יוסי שרעבי: זה לא כל כך מפתיע כי יש מודעות גדולה מאוד לחשיבות של ליווי ספורטאים ותמיכה בהם, אבל עדיין לא נעשו מספיק צעדים כדי לאפשר את זה.

<יוסי שרעבי: אני רוצה בתחילת הדברים שלי לעשות הבחנה בין שני סוגים של ספורטאים, ואני חושב שההבחנה הזאת חשובה.

<יוסי שרעבי: כמו שהציגו הנציגים מהוועד האולימפי, אנחנו מדברים כאן על ספורטאי עילית.

<יוסי שרעבי: אנחנו מדברים על ספורטאים שכל אחד מהם הוא מותג, הוא דמות לחיקוי, מודל לחיקוי, אנשים שהשקיעו את כל זמנם ומרצם.

<יוסי שרעבי: אין להם פנאי לשום דבר אחר, הם עובדים עבודה סיזיפית שהביאה אותם להישגים הגבוהים ביותר והם הביאו גם גאווה גדולה למדינת ישראל.

<יוסי שרעבי: אין הרבה כאלה, אבל כל אחד כזה צריך לחבק אותו, צריך לדאוג לו, צריך לאפשר לו להשתלב אחרי זה במעגל התעסוקה, אבל בעיקר צריך לנצל את העובדה שמדובר בדמות שיכולה לרתום אחריה הרבה מאוד ילדים וצעירים להיכנס לספורט הזה, לחקות אותם.

<יוסי שרעבי: כל אחד כזה, כמו נטע או כמו אנסטסיה, שהן דמויות שהגיעו להישגים כאלה גבוהים, צריך פשוט לאמץ אותן ולמצוא דרך – זה אינטרס של המדינה, לא פחות מאינטרס שלהם – למצוא דרך להכניס אותן למעגל התעסוקה בתחומים שמעניינים אותנו, אם זה במערכות החינוך, אם זה בוועד האולימפי או במקומות אחרים.

<יוסי שרעבי: צריך לפרנס אותן כי הפרנסה שלהן היא בעלת ערך עבורנו לא פחות מאשר להן משום שהן כאלה שיכולות לחנך את דור העתיד.

<יוסי שרעבי: הן צריכות להיות מודל לחיקוי והן אכן מודל לחיקוי.

<יוסי שרעבי: יש הרבה מאוד ענפים שהם גם ענפים מכניסים, וצריך לזכור את זה.

<יוסי שרעבי: לא כל ספורטאי באשר הוא ספורטאי אנחנו צריכים לתמוך בו.

<יוסי שרעבי: בסוף אני רוצה לומר שעולם התעסוקה השתנה והתפתח מאוד.

<יוסי שרעבי: הצעירים של היום יוצאים למעגל התעסוקה גם בגיל 27 או 30.

<יוסי שרעבי: הם לא נכנסים למעגל התעסוקה בגיל 21.

<יוסי שרעבי: הם לוקחים את הזמן שלהם.

<יוסי שרעבי: אנחנו לא בתקופה שאני הייתי צעיר, שכולנו נפלטנו למעגל התעסוקה בגיל 21, 22, 23, 24.

<יוסי שרעבי: הם נפלטים למעגל התעסוקה בגיל מאוד מאוחר, פחות או יותר בגיל שבו רוב הספורטאים נפלטים למעגל התעסוקה, כך שבעניין הזה אין הבדל גדול.

<יוסי שרעבי: עם זאת, לספורטאים אין המודעות שיש לאחרים וצריך לייצר אצלם מודעות, לתת להם את הכלים.

<יוסי שרעבי: זאת בדיוק המעטפת שהוועד האולימפי מדבר עליה.

<יוסי שרעבי: אני חושב שיש כמה וכמה דברים שצריך לעשות ואני חושב שיש כאן שלל רעיונות שאנחנו חושבים שכולם טובים.

<יוסי שרעבי: אנחנו נקיים דיון יחד עם הוועד האולימפי, היחידה לספורט הישגי, ואנחנו רוצים להעמיד לזה מסגרת תקציב מתוך המועצה הלאומית לספורט כדי לאפשר את הדברים האלה.

<יוסי שרעבי: אני רוצה לומר שאוטוטו אנחנו מסיימים את החקיקה של חוק המאמנים.

<יוסי שרעבי: אנחנו עומדים עם זה עכשיו בוועדת שרים לחקיקה.

<יוסי שרעבי: חוק המאמנים נותן העדפה ברורה לספורטאי עילית, לספורטאים מצטיינים, לספורטאים עם ניסיון כדי שאחרי זה יהפכו למאמנים ברמות הגבוהות ביותר.

<יוסי שרעבי: נתנו לזה ביטוי גם בחוק המאמנים.

<יוסי שרעבי: אנחנו חושבים שהחינוך הפיננסי הוא קריטי.

<יוסי שרעבי: הוא מאוד מאוד חשוב כי הספורטאים אין להם המודעות לזה וצריך לתת להם את הכלים האלה.

<יוסי שרעבי: חלקם אפילו מתפרנסים לא רע, אבל לא עושים שימוש נכון בכסף שלהם וכשמגיע הרגע שבו הם צריכים את הכסף, הוא כבר לא קיים.

<יוסי שרעבי: מאוד אהבתי את מה שאמר גילי לוסטיג לגבי אומנים במצוקה.

<יוסי שרעבי: אני חייב לומר שאנחנו לא מודעים לזה.

<יוסי שרעבי: אני אישית לא מודע לזה.

<יוסי שרעבי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שהקמנו קרן יחד עם הפיס לאומנים במצוקה, והשרה אפילו הכפילה את התקציב הזה לאומנים במצוקה.

<יוסי שרעבי: הכול נעשה באופן דיסקרטי ואף אחד לא יודע על זה.

<יוסי שרעבי: אנחנו מסייעים לאותם אומנים שנמצאים בתקופות קשות שלהם כדי לעזור להם לעבור את התקופות הקשות ואנחנו נותנים להם סיוע תקציבי.

<יוסי שרעבי: ספורטאי העילית שלנו, שהביאו מדליות, הכפלנו את הפרס שאנחנו נותנים להם בגין ההישגים שלהם.

<יוסי שרעבי: אנחנו מוכנים לשקול כמעט כל דבר שאנחנו חושבים שהוא נכון כדי לעשות שני דברים: הראשון, להעלות את המודעות של הספורטאים בתקופה שהם עוסקים בספורט כדי שיוכלו לצאת למעגל התעסוקה, אם זה לעזור להם במלגות, בחינוך פיננסי או בכל דרך אחרת.

<יוסי שרעבי: השני, לראות איך אנחנו לוקחים את ספורטאי העילית שלנו, שזכו במדליות וייצגו אותנו, עמדו על הפודיום והביאו למצב שבו הושמע ההמנון של מדינת ישראל, ומשלבים אותם במעגל התעסוקה על ידי תעסוקה שאנחנו כמדינה נותנים להם.

<יוסי שרעבי: אני חושב שהרעיון שהעלה כאן חבר הכנסת שמולי, 20 אגורות לכרטיס, הוא רעיון מעניין שצריך לבחון אותו.

<יוסי שרעבי: צריך לחשוב אם הדרך הנכונה לעשות את זה היא באמצעות איגוד השחקנים.

<יוסי שרעבי: אני לא יודע, זה רעיון שלא שמעתי עד היום.

<יוסי שרעבי: הוא יושב על רעיונות גנריים שקיימים בתחומים אחרים, אז אפשר לנסות לראות איך אנחנו עושים לו אפליקציה.

<יוסי שרעבי: בעולם האומנות יש חמישה גופים שעושים את זה, לא אחד, בתחומים שונים, אם זה אקו"ם או אשכולות ועוד.

<יוסי שרעבי: זה שווה מחשבה.

<יוסי שרעבי: זה רעיון מאוד מאוד מעניין וצריך לנהל אותו נכון.

<יוסי שרעבי: אני ממש בא לבחון אותו לעומק.

<יוסי שרעבי: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

איציק שמולי: יש לי שאלת הבהרה גם לארגון השחקנים ולוועד האולימפי וגם לך, יוסי.

איציק שמולי: כשאתם מדברים על זה שאתם לא מכירים שחקנים שנמצאים במצוקה, אם יורדים קומה מתחת לספורטאי העילית, ואני לא מדבר על שמעון אמסלם ועל נטע ריבקין ועל אנסטסיה – אני מקווה שאני לא מפספס פה אף אחד – בסדר, לא כולם היו שמעון אמסלם בכדורסל אלא קומה אחת מתחת, האמירה הזאת עדיין תקפה?

<שמעון אמסלם: ממש לא, בפירוש לא.

<שמעון אמסלם: אני רואה את ההתמודדות שלהם ביום-יום דרך איגוד השחקנים ודרך השאלות שלהם איך אנחנו יכולים לעזור להם כדי להשיג כסף ללמוד.

<שמעון אמסלם: אני אומר לך בוודאות שממש לא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ועדת החינוך מודה לשדולת הגמלאים בכנסת ולוועד האולימפי על היוזמה לדיון אודות מעמדם של הספורטאים הוותיקים ביום שאחרי.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת איציק שמולי ונחמן שי שהובילו את היום הזה בכנסת.

יעקב מרגי: הוועדה התרשמה מתוכנית הוועד האולימפי וסבורה כי יש לעשות מאמץ להרחיבה על מנת שכמה שיותר שחקנים יוכלו ליהנות ממנה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת להמשיך ולקבל הצעות מעשיות לתמיכה כלכלית ולהתפתחות אישית של ספורטאים גם בזמן הקריירה וגם ובפרט ביום שאחרי בנושא פנסיה, שכר וקריירה.

יעקב מרגי: הוועדה ערה למידת הטוטאליות וההשקעה שנדרשת מהספורטאים במהלך הקריירה המקצועית ותעשה ככל שביכולתה כדי לקדם את התמיכה בספורטאים כבר במהלך הקריירה וגם לאחריה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לניר אלון, לשמעון אמסלם, למכללה למינהל על ההתייחסות המיוחדת והרוח הגבית לספורטאים במהלך הקריירה שלהם.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות והספורט לשקול הצעת חוק ממשלתית שתספק לספורטאים תמריץ לפתח קריירה ספורטיבית, הן בהקמת קרן, הן במתן סיוע ללימודים אקדמיים והן בביטוח פנסיוני, שיספק עתיד כלכלי ליום שאחרי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות והספורט לשקול את ההצעה שעלתה כאן בדיון, שתקבע מעמד מיוחד לשחקנים אולימפיים בכלל ולמדלסיטים בפרט.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות והספורט להקים קרן לספורטאים שתשמש אותם ליום שאחרי.

יעקב מרגי: תודה רבה, תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: הדיון הסתיים.