ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 447, 2017-07-10 12:30

יעקב מרגי: שלום רב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 10.7.17, ט"ז בתמוז התשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא: הצגת תוכנית החומש בבינוי מוסדות חינוך.

יעקב מרגי: משרד החינוך יציג לנו את התוכנית – לפי מה ואיך, איך הוא מתקצב, ולאן הולכים משאבי הפיתוח של מדינת ישראל בחינוך בפרט.

יעקב מרגי: בבקשה, מי מציג את המצגת?

יעקב מרגי: בבקשה.

<תמיר בן משה: צהריים טובים.

<תמיר בן משה: תמיר בן משה, סמנכ"ל מינהל הפיתוח במשרד החינוך.

יעקב מרגי: אני מקדם בברכה, ברשותך, נמצא אתנו ראש עיריית ירושלים, שראה חשיבות מיוחדת לדיון בהמשך לדיון שהיה כאן ביום ירושלים על מצוקת הכיתות הידועה ומצוקת בינוי הכיתות בירושלים.

יעקב מרגי: אני הצעתי לו לסמוך עליי ועל המנכ"ל שלו, אבל הוא החליט שהנושא חשוב...

ניר ברקת: תושבי ירושלים מספיק חשובים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, הבמה שלך.

<תמיר בן משה: אציג את תוכנית החומש הקרובה, ל-2021-2017, עם הקווים המנחים ואיך חלוקת הכיתות מתוכננת להיות.

<תמיר בן משה: כמה דברים כלליים בתהליך תקצוב הכיתות, מה שנעשה בכל שנה.

<תמיר בן משה: השלב הראשון הוא פנייה לרשויות להגיש את הבקשות לבינוי מוסדות חינוך.

<תמיר בן משה: הבקשות שמוגשות, אנחנו מדברים על תקצוב בשנה העוקבת, כלומר כל בקשה שמוגשת – לצורך העניין ב-2017, הולכות להיות מתוקצבות, מתוקצבות ב-2018, וכך הלאה.

<תמיר בן משה: לאחר מכן אנחנו בודקים את הבקשות באופן פרטני ברמה של פרויקט-פרויקט.

<תמיר בן משה: זה לא בדיקה ברמה רשותית, עד שאנחנו מגיעים לדירוג של הבקשות לפי הכרה בצורך, שזה מקבל את הדירוג א', אין הכרה בצורך זה ג', ולדיון נוסף – אם חסרים נתונים בין הרשות לבין משרד החינוך, לקבל החלטה על הפרויקט, אנחנו מבקשים מסמכים נוספים, והדירוג ביניים הוא ד'.

<תמיר בן משה: פרויקטים שאנחנו מכירים בצורך בהם, שמדורגים א', אנו מבקשים מהרשות ומגישים לנו מסמכי קרקע, שמוכיחים את הבעלות של הרשות על הקרקע.

<תמיר בן משה: כמובן, אנחנו מכוונים פה לקרקע שמוגדרת חומה.

<תמיר בן משה: הרשות שולחת- - - קרקע, ובסוף יוצאת לרשות פרוגרמה, שהיא ייעודית לאותו סמל מוסד על אותו מגרש ספציפי ברמה של גוש וחלקה.

<תמיר בן משה: מפה הרשות מתחילה בתוכנית של תהליך של תכנון אדריכלי, שמתבצע בשיח יחד עם היועצים האדריכליים של משרד החינוך, עד שהתוכנית מקבלת אישור.

<תמיר בן משה: רק פרויקט שאושרה לו התוכנית האדריכלית מבחינתנו, הוא מוגדר כזמין לתקצוב.

<תמיר בן משה: כל הפרויקטים שעוברים את התהליך של אישור תוכנית אדריכלית ומוגדרים כזמינים לתקצוב, עליהם אנחנו עושים את התהליך של דירוג הקריטריונים, ועליו אסביר במצגת.

<תמיר בן משה: אני רק רוצה להדגיש שתהליך דירוג ותקצוב הכיתות לפי קריטריונים החלנו מתוכנית החומש הנוכחית, כלומר זה משהו חדש, שהתחלנו אותו מ-1.1.17, וכך נמשיך.

יעקב אשר: מה היה הממוצע לשנה לפני החומש?

<תמיר בן משה: אראה את נתוני החומש הקודם.

יעקב מרגי: אני מציע שנשמע את ההצגה של משרד החינוך, ואז ניכנס.

<תמיר בן משה: ככלל, מינהל הפיתוח – וטוב שכך – אנחנו לא עובדים תחת מסגרת תקציב שנתית; אנחנו עובדים בתוכנית חומש על תקציב הכיתות.

<תמיר בן משה: תוכנית החומש הקודמת – אני רק מזכיר – עמדה על 8,650 כיתות.

<תמיר בן משה: תוכנית החומש הנוכחית, אחרי עבודה מאומצת וראויה לציון מול האוצר, משרד הפנים, משרד הבינוי ושיכון, ובעיקר מול האוצר, עומדת היום על 17,000 כיתות, כלומר פי שניים מתוכנית החומש הקודמת.

יעקב מרגי: פעם אמרו לי שכשהאוצר נותן לך לחמנייה עם חרדל ונקניקייה, שים לב שהוא לא קשר חוט לנקניקייה, אבל זה בסוף ניווכח... תמיר, זה לא אתה.

יעקב מרגי: הלאה, בבקשה.

<תמיר בן משה: 17,000 הכיתות זה בחישוב מהיר 3,400 כיתות בשנה, אם מחלקים אותן באופן שווה.

<תמיר בן משה: מימון הכיתות – זה רק בהערה כללית, מבחינתנו זה צינור להוצאת הרשאות.

<תמיר בן משה: יכול להיות חלק מהכיתות שהן דרך הפיס, חלק מהכיתות – בדרך כלל החלק העיקרי של הכיתות – יוצאות דרך משרד החינוך.

<תמיר בן משה: בנתון כללי, לגבי הכרה בצורך על המספרים, סך הכול ההכרה בצורך לאורך השנים גדלה.

<תמיר בן משה: עכשיו היא גדלה, עם כל הנושא של התכנון של הבינוי החדש והתוכנית של משרד האוצר.

יעקב מרגי: זה מה שאמרתי על החוט עם הנקניקייה.

יעקב מרגי: אם הוא מכפיל לך את זה פי שניים, ומכניס את הסכמי הגג, כלומר הוא לקח בחזרה את כל הגידול, ונשארנו עם אותה גיבנת לגבי השוטף על הקיים, אבל אני נותן לך עד הסוף.

אברהם נגוסה: כמה אחוז מהאוצר?

<תמיר בן משה: אציג את זה.

<תמיר בן משה: אשר – זה הנתונים שביקשת.

<תמיר בן משה: בחרתי גם להציג את נתוני החומש הקודם כדי שנראה את החלוקה גם ברמה המגזרית- - -

יעקב מרגי: לפני כן, בגרף הקודם, כשאתה אומר 10,033 – זה הכרה בצורך ללא הסכמי הגג.

<תמיר בן משה: כולל הכול.

<תמיר בן משה: זה הכרה בצורך של כל הרשויות במדינת ישראל.

<תמיר בן משה: זה עוד לא אומר שהפרויקטים האלה זמינים לתקצוב.

<תמיר בן משה: לא כולם עברו תהליך של אישור תוכנית אדריכלית, אבל זה הכרה בצורך, אחרי שבדקנו את הבקשות.

ניר ברקת: מה הפער בין המציאות להכרה בצורך?

ניר ברקת: הצורך האמתי מול מה שאתה מכיר.

<תמיר בן משה: זה הכיתות שאנחנו מכירים להן בצורך.

ניר ברקת: אבל יש עוד כיתות שבפועל אתה לא מכיר שיש צורך.

<תמיר בן משה: כנראה שלא צריך אותן.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, אחר כך.

ניר ברקת: כמה מתוך הכיתות האלה, הן מירושלים, מתוך ה-10,000?

<תמיר בן משה: ההכרה בצורך - 1,300.

ניר ברקת: אנחנו טוענים ל-3,800.

ניר ברקת: הבנת את הנקודה?

יעקב מרגי: אני לא רוצה להקדים את הדיון.

קריאה: כמה תל אביב מקבלת?

יעקב מרגי: הערה ראשונה.

יעקב מרגי: אתה לא חבר כנסת.

יעקב מרגי: כשתקבל רשות דיבור, דבר כמה שאתה רוצה.

יעקב מרגי: תמיר, השאלה שמתבקשת – אם האוצר תקצב אותך על 17,000 כיתות, ואתה אומר: ההכרה בצורך ב-2017 – 10,000.

יעקב מרגי: מה עם הפער?

<תמיר בן משה: היות שלא כל הפרויקטים זמינים לתקצוב, ואנחנו מגיעים למצב שהרשויות – יש תהליך של אישורי תוכניות אדריכליות, 5,000, 6,000- - -

יעקב מרגי: ג' ו-ד'.

<תמיר בן משה: נכון.

<תמיר בן משה: מתוכם ה-5,000 שהם בא' זה הפער שהוא מצומצם.

<תמיר בן משה: יש פה צמצום.

יעקב אשר: אבל היושב-ראש שאל אותך לגבי הסכמי הגג.

<תמיר בן משה: זה בתוכם.

<תמיר בן משה: כולם.

<תמיר בן משה: כל מדינת ישראל, בהחלט.

<תמיר בן משה: זו החלוקה לפי שנים, המנות שחילקנו.

<תמיר בן משה: כפי שאתם רואים, המספרים פה למטה לא מגיעים למספר של תוכנית החומש כי במהלך 2012 היתוספה לנו תוכנית גני טרכטנברג, אז היו לנו עוד 3,000 גנים.

<תמיר בן משה: זו החלוקה בסופו של דבר של כל מגזר ומגזר.

<תמיר בן משה: וזה באחוזים – אותם מספרים של תוכנית החומש, לפי מגזרים ולפי שנים.

יעקב מרגי: תפרט את השקף הזה.

<תמיר בן משה: זו החלוקה כל שנה.

<תמיר בן משה: אם ניקח את 2016 כדוגמה, נראה שהמגזר החרדי מאותה מנה שנתית, של 2,697 כיתות, שתוקצבו ב-2016, המגזר החרדי קיבל 400 – וכשאני מתקצב, אני יודע כל כיתה לאיזה מגזר הולכת, יש לי סוג של פיקוח, אז המגזר החרדי קיבל 428 כיתות, הממלכתי דתי – 436, הממלכתי 1,307.

<תמיר בן משה: זו החלוקה.

יעקב מרגי: הבעיה שלי – יודע איפה?

<תמיר בן משה: כן.

יעקב מרגי: דווקא בגלל שאתה יודע, זו הבעיה.

יעקב מרגי: אסביר לך למה.

יעקב מרגי: אפרופו בית משפט, קופצת משבצת המיעוטים.

יעקב מרגי: שלא תדע.

יעקב מרגי: יש צורך בכיתה, לא משנה מאיזה מגזר.

יעקב מרגי: אבל אל תענה לי עכשיו.

יעקב מרגי: תציג את המצגת.

<תמיר בן משה: החלוקה היא לא מוגבלת באחוזים; היא הכרה בצורך.

יעקב מרגי: תמשיך להציג.

יוסף ג'בארין: האם השיעורים הללו משקפים שיעורים בקרב הצרכים?

יוסף ג'בארין: האם זה משקף באמת את תמונת מצב הצרכים בכל אחד מהמגזרים הללו?

יעקב מרגי: תענה, בבקשה.

<תמיר בן משה: בשקף הקודם הצגנו את ההכרה בצורך.

<תמיר בן משה: בין הפרויקטים שזמינים לתקצוב לבין ההכרה בצורך, יש פער.

<תמיר בן משה: לא כל פרויקט שמוכר בצורך, בהכרח זמין לתקצוב מבחינת משרד החינוך.

<תמיר בן משה: תכנון, קרקעות, גם אחרי שיש קרקע, יש עניינים אדריכליים.

יוסף ג'בארין: אז בחברה הערבית זה 20%?

חנין זועבי: פחות.

<תמיר בן משה: 21%.

יוסף ג'בארין: עד כמה זה חורג מהנתונים לפי ההכרה?

<תמיר בן משה: באופן יחסי זה מתחלק, אם אעשה את החלוקה בצורך לפי מגזרים, זה האופן היחסי שלכם.

<תמיר בן משה: אתם מקבלים לפי האופן היחסי.

יעקב מרגי: תמשיך להציג.

יעקב מרגי: גם אני אתאפק לא לשאול שאלות.

<תמיר בן משה: עכשיו אני מתמקד בתוכנית החומש החדשה.

<תמיר בן משה: לתוכנית החומש החדשה יש מספר החלטות ממשלה והסכמים שאנחנו מחויבים אליהם: אחד, רשויות בהסכמי גג ובנייה מואצת.

<תמיר בן משה: כל שנה אנחנו אמורים לצבוע בין 1,200 ל-1,500 כיתות שמיועדות לאותם פרויקטים.

<תמיר בן משה: אנחנו קוראים לזה הסכמי גג, אבל אני מזכיר לך, מרגי – גם אם הם לא היו בהסכמי גג, תחת הכותרת של הסכמי גג, והיה מוכר להם הצורך באופן רגיל, היינו מתקצבים אותם.

יעקב מרגי: אם אתה מייעד מתוך 17- - -

<תמיר בן משה: 17 זה בחומש, בשנה.

<תמיר בן משה: 1,500 בשנה כפול חמש זה 7,500 כיתות.

יעקב מרגי: בדיוק הנקניקייה עם החרדל.

<תמיר בן משה: אבל אני מסביר, שאם הם לא היו תחת הכותרת של הסכמי גג, והיתה לך הבנייה הזו תחת איזושהי כותרת, זה היה מתוקצב בכל מקרה.

יעקב מרגי: אתה צודק, אבל אני בא לומר – אתה היית נכנס, אם לא היה הסיפור של הסכמי הגג, היית מתקצב את זה לפי סדרי עדיפויות של הרשות המקומית לצמצום פערים.

יעקב מרגי: אתה מבין שה-50% האלה, כ-40% האלה, נלקחים ממך בשיקול דעת של ראש הרשות שלך, של כל המערכת?

<תמיר בן משה: אבל כנראה שגם ה-17,000 של הכיתות, לא היינו מקבלים אותן אם המדינה לא היתה רואה- - -

יעקב מרגי: זה מה שאמרתי.

יעקב מרגי: משל הלחמנייה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רציתי לוודא.

יעקב מרגי: תמשיך בבקשה.

<תמיר בן משה: בהמשך לזה יש לנו ההחלטות למגזר הבדואי, שאנחנו אמורים לתקצב 260 כיתות כל שנה למגזר הבדואי, החלטת ממשלה 959 למגזר הדרוזי.

<תמיר בן משה: 26 כיתות כל שנה, 20 מיליון שקלים, והחלטת ממשלה לחיזוק הצפון – מדבר על תוכנית דו-שנתית, 2018-2017 – 390 כיתות כל שנה מסך הכיתות שמתוקצבות.

<תמיר בן משה: זו תוכנית החומש.

<תמיר בן משה: זה תמצית תוכנית החומש, כפי שהיא הולכת להיות.

<תמיר בן משה: ועדת דיור – כפי שאמרנו, השנה היו בין 1,200 ל-1,300.

<תמיר בן משה: יכול להיות שאפילו נגיע ל-1,300 כיתות ב-2017, ומ-18 עד הסוף 1,500 כיתות שצבועות להסכמי גג ו-וועדת הדיור עם האוצר.

<תמיר בן משה: המגזר הבדואי – כפי שאמרתי, 260 כיתות כל שנה.

<תמיר בן משה: סך הכול 1,600 כיתות.

<תמיר בן משה: בחומש שעבר היה להם 1,000 כיתות, כלומר יש 30% עלייה בתוכנית החומש הנוכחית אל מול החומש הקודם.

<תמיר בן משה: דרוזים – 114 כיתות שמוגדרים בהחלטת ממשלה עד 2019 – זה התחיל מ-2016, זה ארבע שנים.

<תמיר בן משה: ב-2021-2020 זה לא אומר שהם לא יקבלו; זה לא תחת החלטת ממשלה.

<תמיר בן משה: הם יהיו בקריטריונים, לפי מה שייכנס שם.

<תמיר בן משה: השורה האחרונה זה קריטריונים, שבהם אתמקד בשקף הבא.

<תמיר בן משה: אלה כמות הכיתות שנכנסות לדירוג כל שנה.

<תמיר בן משה: השנה 1,732, ובכל החומש הבא 1,432, 1,470.

<תמיר בן משה: סך הכול מתוכנית החומש שחולקו לפי הקריטריונים – כ-7,500 כיתות.

<תמיר בן משה: אותם מספרים באחוזים שביקשת, מרגי, לראות את הנתח של כל אחד במספרים – זה הנתח לפי תוכנית החומש באחוזים.

<תמיר בן משה: אני רוצה לתת פה שקף מאוד חשוב.

יעקב מרגי: אתה אומר שמתוך ה-100% 54%, כלומר לפי קריטריונים?

<תמיר בן משה: ב-2017.

יעקב מרגי: אבל יש לך נתח שהוא לפי קריטריונים.

<תמיר בן משה: תמיד.

<תמיר בן משה: שקף שהוא מאוד חשוב מבחינתנו – צמצום כמות היבילים במדינת ישראל.

<תמיר בן משה: אנחנו יודעים שאנחנו נותנים אותם כפתרון בעיקר לפתיחת שנת הלימודים בפערים של כיתות בין מצב קיים לכמות התלמידים, אז ב-2014, 2015, 2016 כמות היבילים שתוקצבו – זה המספר בשחור.

<תמיר בן משה: ב-2016 580 יבילים תוקצבו במדינת ישראל, וזה למה – תראו את כמות הכיתות שתוקצב באותה שנה.

<תמיר בן משה: ככל שכמות הכיתות בפועל יורדת, כמות היבילים גדלה, אבל בשנים הבאות הצפי הוא לירידה בכמות היבילים.

<תמיר בן משה: נגיע ל-230 יבילים בשנה, שזה חצי ממה שתקצבנו עכשיו, ולזה אנחנו מכוונים.

יעקב מרגי: רציתי לשאול בשקף הקודם, אבל התאפקתי, והבאת את זה בשקף הנוכחי.

יעקב מרגי: השכל אומר לנו כך: אם הוכר בצורך ותקצבתם יביל, צריך לקום בית ספר.

יעקב מרגי: נכון?

יעקב מרגי: אם תקצבתם מבנים יבילים, לשימוש כיתות לימוד, כלומר הוכר בצורך, והרציונל הוא שיקום בית ספר תקני בהמשך.

יעקב מרגי: השאלה, האם חשבתם על כך – הרי כולנו רוצים לגמור את הר היבילים הזה.

יעקב מרגי: האם חשבתם שלא תעמוד הזכות לראש הרשות, להגיש בקשה לבינוי בתחומו, כל עוד הוא לא מבקש לפחות עבור אותם מבנים יבילים, חשבתם על זה?

<תמיר בן משה: חלק מהקריטריונים שלנו, נבין בניקוד שאנחנו נותנים לפרויקט החלפה של יבילים, כלומר קודם כל כמעט אין מקרים שאנחנו פותחים בית ספר חדש ביבילים.

<תמיר בן משה: היבילים זה לפערים נקודתיים, לפתיחת שנה שאנחנו מזהים- - -

יעקב מרגי: אביא לך כמה בתי ספר שהם רק יבילים במדינה?

<תמיר בן משה: אני מדבר על המצב היום.

<תמיר בן משה: אנחנו לא פותחים בית ספר בממלכתי - אם במוכר שאינו רשמי פותחים באיזשהו מקום – בית ספר חדש מאפס לא קם ביבילים; הכול בבינוי חדש.

<תמיר בן משה: היבילים מתחילים לצוץ על פערים של כיתה, שתיים, וזה מתגלגל.

<תמיר בן משה: רשות צריכה לעשות עבודה, וכשהיא רואה שיש כבר גידול, והשנה נתנו יביל, כבר לדרוש בינוי בשביל ההמשך, שלא נגיע למצב של הרי יבילים.

יעקב מרגי: עזוב רשות.

יעקב מרגי: רשות בטובה תגיש, לא תגיש.

יעקב מרגי: אתה כריבון, כמשרד מתכלל, אתה הממונה על כך – אני לא חושב שעומדת הזכות לראש רשות להגיש בקשה לבינוי.

יעקב מרגי: לא תעמוד לו הזכות, כך השכל רוצה לומר, כל עוד יש לו בתי ספר שכולם על טהרת היבילים, לא תעמוד לו הזכות לבקש בינוי למקום אחר, כל עוד לפחות יגיש הבקשה.

<תמיר בן משה: נכון.

יעקב מרגי: השאלה, אם לקחתם זאת בחשבון.

<תמיר בן משה: ודאי.

יעקב מרגי: אראה את זה בהמשך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<תמיר בן משה: על הקריטריונים לתקצוב כיתות, ב-2015 ו-16 עשינו עבודת מטה משותפת עם האוצר, לגבש את המודל והקריטריונים לדירוג הבקשות לבנייה חדשה.

<תמיר בן משה: הקריטריונים מבחינתנו, הם עם פרמטרים ומאפיינים שונים גם של הרשות, שנותנים נקודות לפי אופי של הרשות – חוזק פיננסי, מחסור יחסי בכיתות ועוד פרמטרים, ופרמטרים שבודקים את הצורך לפי המוסד החינוכי הספציפי, שזה סיבת האישור.

<תמיר בן משה: למשל, אנחנו נותנים קדימות לגני ילדים ויסודי על העל יסודי, נותנים קדימות לחינוך מיוחד על חינוך רגיל וכדומה.

<תמיר בן משה: וכמובן פרמטר של צפיפות באותו בית ספר, לפי כמות הילדים ולפי הרפורמות.

<תמיר בן משה: יש לנו רפורמה שאומרת שלא יהיו יותר מ-32 עד 34 ילדים בכיתה – מבחינתנו הפרויקט הזה מקבל קדימות לממש את הרפורמה הזאת.

<תמיר בן משה: אלה הקריטריונים שלפיהם אנחנו מדרגים את הבקשות.

יעקב מרגי: יש מכסת גג לרשות?

יעקב מרגי: לו יצויר שרשות מסוימת עונה לקריטריונים, ותצרוך ממך כרגע בגלל הצורך שלה – אני לא אומר 3,800 אלא 1,000 כיתות.

<תמיר בן משה: אם הקריטריונים דירגו 1,000 כיתות – 1,000 כיתות יוצאות.

<תמיר בן משה: כל מה שקובע ה הקריטריונים ותצוב הפרויקטים.

<תמיר בן משה: אין נגיעת יד.

<תמיר בן משה: מחשב.

יעקב מרגי: זה לא נכון לומר את זה, כי הקריטריונים זה רק חלק מהפרמטרים.

יעקב מרגי: 54%.

<תמיר בן משה: על קבוצת הכיתות שיוצאת לפי קריטריונים, נמדדת לפי ניקוד שווה, אחיד.

<תמיר בן משה: תכף נראה את התוצאות שעשינו ב-2017, ותראה.

<תמיר בן משה: דיברנו על סוג חינוך – רגיל או מיוחד, סיבת אישור הבקשה.

<תמיר בן משה: כמובן, בנייה חדשה – איפה שאין קורת גג לילדים, ולא להחליף יביל.

<תמיר בן משה: נכון שיביל הוא פתרון זמני, אבל מחר בבוקר, בין בית ספר שאין לילד קורת גג, לבין בית ספר שאתה אומר:

<תמיר בן משה: בוא נחליף את היביל – ניתן מענה ראשוני איפה שאין קורת גג.

יעקב מרגי: נכון, אבל קח רשות שגדלה עם הזמן.

יעקב מרגי: אתה גוזר על אותו בית ספר שנמצא ביבילים, כל עוד הרשות צומחת, ויש ריבוי טבעי ושכונות ובנייה, אתה גוזר על אותו בית ספר שנמצא ביבילים – חכה עד שנגמור את התפתחות העיר, כי אתה נותן תמיד דין קדימה- - -

<תמיר בן משה: אם היה לנו המענה לכל הפערים, שגם- - -

יעקב מרגי: הלאה.

<תמיר בן משה: בהינתן שצריך לקבל שיקול דעת, ובין פער של אין כיתה לבין החלפת יביל- - -

יעקב מרגי: תמשיך.

<תמיר בן משה: השלב החינוכי, כפי שאמרתי, אנחנו מתחילים ונותנים קודם כל מענה ביסודי ובטרום, בגני הילדים, אחר כך בעל יסודי.

<תמיר בן משה: יחס מספר תלמידים ליחידות תקצוב – אנחנו בודקים כמה תלמידים מופנים, בנוסחה מתמטית, לכל מיליון שקל שאנחנו מתקצבים באותו פרויקט – כמובן, איפה שהניקוד גבוה יותר- - -

יעקב מרגי: תחדד את זה, לא הבנתי.

<תמיר בן משה: אנחנו בודקים כל פרויקט – יש נוסחה מתמטית לסעיף הזה.

<תמיר בן משה: אגב, קריטריונים, יש לכל אחד בשקית הזאת פה המלל שמסביר את זה בצורה יותר מפורטת ומחולק לאנשים.

<תמיר בן משה: אנחנו בודקים, כמה כל מיליון שקל שאנחנו מפנים מהפרויקט, כמה ילדים זה משרת, כלומר איפה שכמות הילדים גדולה יותר, שזה נותן יותר מענה – הניקוד באותו תת סעיף גבוה יותר.

<תמיר בן משה: איתנות פיננסית ברשות – זה בדיוק מדד שאנחנו אומרים שרשויות חלשות לצורך העניין, איפה שלא יכולות לתת מענה לבינוי, יקבלו פה ניקוד גבוה יותר.

<תמיר בן משה: זה מדד שאנחנו מקבלים אותו מהאוצר של דירוג סוציו אקונומי של הרשות עם חוזק כלכלי.

<תמיר בן משה: אז רשויות חזקות יותר מקבלות ניקוד נמוך יותר, וחלשות יותר – גבוה יותר.

יעקב מרגי: הפרויקט הוא מימון 100%?

<תמיר בן משה: לא.

<תמיר בן משה: אנחנו יודעים שלא.

יעקב מרגי: מה אתה יודע?

יעקב מרגי: לא כולם היו ראשי רשויות.

<תמיר בן משה: בנייר אנחנו מתקצבים בתקצוב קבוע לפי עלות למטר, ולזה מפתח עלות למטר, ולזה יש תוספות שאנחנו מתקצבים לפי אופי הפרויקט.

<תמיר בן משה: יש תוספות בנייה שיכולות לנוע מ-11% עד 24%.

<תמיר בן משה: זה תוספות שמגיע לפרויקט.

<תמיר בן משה: יש פרויקטים שמתכנסים לאומדנים האלה ואף נשארים עם עודף.

יעקב מרגי: יש כאלה?

<תמיר בן משה: ודאי, יש הרבה.

<תמיר בן משה: יש כאלה שבונים – אם עכשיו צריך לחצוב הר שלם כדי להשטיח שם את השטח, מן הסתם עבודות הפיתוח שם צורכות יותר.

יעקב מרגי: אתה מתייחס לזה.

<תמיר בן משה: בתוספות – כן.

<תמיר בן משה: אם נגיע למצב שעלות הבנייה בקרקע ישרה, זה מכסה את עלות הבנייה.

יעקב מרגי: התוספות לא מכסות את כל ה- - -

<תמיר בן משה: לא בכל המקרים.

קריאה: רק במקרה שזה ב-100% מכוסה.

יעקב מרגי: כל מה שבתחום הגדר של בית הספר, מטופל.

<תמיר בן משה: מתוקצב.

<תמיר בן משה: מחסור כיתות יחסי ברשויות – גם פה אנחנו לוקחים נוסחה שלוקחת את כל ההכרה בצורך של הכיתות לפי הרשימה שלנו, ואנחנו עושים פה אחוז יחסי – גם פה, איפה שיש אחוז כיתות שחסרות, גבוה יותר, מקבל ניקוד גבוה יותר.

<תמיר בן משה: איפה שפער הכיתות נמוך יותר, באותה רשות, הניקוד נמוך יותר.

מנחם אליעזר מוזס: גם יבילים?

<תמיר בן משה: לא.

<תמיר בן משה: רק בבינוי קבע.

<תמיר בן משה: אנחנו רוצים להחליף את היבילים.

<תמיר בן משה: צפיפות במוסד החינוכי.

<תמיר בן משה: גם פה – נוסחה שלוקחת את השטח היחסי ביחידות של מטר רבוע, מוקצים לכל תלמיד.

<תמיר בן משה: גם נוסחה שבאה לטובת צמצום הפערים ביחס לכמות הכיתות החסרות באותה רשות, וניצול תקציבי.

<תמיר בן משה: אני רוצה לומר משהו על עניין הניצול התקציבי.

<תמיר בן משה: אנחנו פה לוקחים פעם ראשונה מדד, שאני בודק את הרשות, ורואה כמה הרשאות מנוצלות בפועל.

<תמיר בן משה: גילינו לא מעט רשויות ששוכבות אצלן כמות לא מבוטלת של כיתות, ארבע וחמש שנים.

קריאה: גם שמונה שנים.

<תמיר בן משה: לא, אין שמונה.

<תמיר בן משה: דווקא פה אנחנו אומרים לאותה רשות: תנצל קודם את ההרשאות שיש לך.

<תמיר בן משה: אם אתה לא מסוגל – תמיר אותו.

<תמיר בן משה: זו פעם ראשונה.

יעקב מרגי: המרה אתם מאפשרים?

<תמיר בן משה: ודאי.

<תמיר בן משה: קודם כל תמיר לפרויקט שאתה יכול לבנות, מכל סיבה שהיא.

יעקב אשר: האם אתם מוודאים – או אתם אומרים: תמיר עכשיו?

<תמיר בן משה: הפיס מבטל אחרי שלוש שנים הרשאה.

<תמיר בן משה: אנחנו כרגע עוד לא מבטלים.

<תמיר בן משה: אנחנו בתהליך עם האוצר, לראות אם אפשר להנציל את הכסף הזה חזרה.

<תמיר בן משה: פרויקטים של חמש וארבע שנים, כנראה יש שם בעיה.

<תמיר בן משה: נעשה עם זה גם סדר.

<תמיר בן משה: כרגע אני לוקח את זה כפרמטר עם ניקוד לרשות.

<תמיר בן משה: זה משהו שיביא לזירוז הרשות לקדם בנייה.

מנחם אליעזר מוזס: יש מקרים שגם ברשות יש בעיות שלא היו צפויות.

<תמיר בן משה: שיבואו להציג.

<תמיר בן משה: לא יכול להיות שהם מבקשים תוספת פרויקטים, ויש להם פרויקטים שלא מתקדמים אתם.

מרדכי יוגב: הניצול – ופה הוא יחליף את ראש הרשות בבחירות בפעם הבאה, כי הוא לא ניצל – נקודת תורפה ביחס לפריפריות חלשות.

מרדכי יוגב: אם הרשות לא הצליחה – אני הייתי ער לכך מאוד בהתחלה בתחום המעונות, לחזק השתלט, ולחלשים לא נותר, אבל ילדים יש בכל מקום.

מרדכי יוגב: אז יש פה נקודת תורפה.

יעקב מרגי: לכן הקריטריונים מורכבים ממספר פרמטרים – לא אחד.

<תמיר בן משה: אבל פה לשפוך עוד הרשאה- - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סכם, תמיר.

יעקב מרגי: אני רוצה להציג את תמונת התקצוב של הכיתות ב-2017.

יעקב מרגי: אני חושב שהיא נקודה מאוד חשובה.

יעקב מרגי: עד עכשיו תקצבנו, והתחלנו לפי כמה ימים בסך הכול את חציון ב'.

יעקב מרגי: תקצבנו עד כה 2,745 כיתות לפי החלוקה.

יעקב מרגי: 875 כיתות יצאו בדצמבר 16'.

יעקב מרגי: מבחינתי, יצא מתוך מנה של 2018, אבל אני שם אותה במספרים, וזאת החלוקה לפי מגזרים.

יעקב מרגי: תסביר לנו מה זה אוצר קריטריונים בביצוע.

<תמיר בן משה: בסוף 2016 יצאו 874 כיתות עוד לפני שהחלנו את הקריטריונים, אבל זו תוצאת החלוקה לפי מגזרים – חרדי, ממלכתי דתי וממלכתי.

<תמיר בן משה: בחינוך, באוצר – זה ועדת הדיור.

<תמיר בן משה: זה הסכמי גג.

<תמיר בן משה: המנה הראשונה שיצאה – 435 כיתות, לאותן רשויות בהסכמי גג ובנייה מואצת.

<תמיר בן משה: חינוך 2, זה המנה שיצאה לפי הקריטריונים – 808 כיתות.

<תמיר בן משה: זו החלוקה שלה, לפי המגזרים.

<תמיר בן משה: חינוך 3, זה גם כן קריטריונים.

<תמיר בן משה: הוצאנו אותם גם בקריטריונים.

<תמיר בן משה: זו החלוקה שלהם.

<תמיר בן משה: כלומר אנחנו לפי קריטריונים השנה תקצבנו 808 ועוד 626 – 1,434 כיתות לפי קריטריונים, ותראו את התוצאה – חרדים קיבלו עד כה – אני לוקח כדוגמה את המגזר החרדי – מתוך 2,745, 645.

<תמיר בן משה: אם אני חוזר לשקף של החומש הקודם, מאותה כמות כיתות הם קיבלו פחות 300 כיתות, כלומר כבר אנחנו רואים שהקריטריונים מביאים את מה שייעדנו אליו – סגירת פערים, אוכלוסיות חלשות, רשויות חלשות.

קריאה: זה יחסי?

<תמיר בן משה: 2%.

<תמיר בן משה: זה הממוצע במדינה.

<תמיר בן משה: 1.9.

מנחם אליעזר מוזס: וזה רק מתוך ה-50% של קריטריונים, נכון?

<תמיר בן משה: נכון.

<תמיר בן משה: כבר רואים צמצום פערים.

<תמיר בן משה: גם במגזר הערבי- - -

מסעוד גנאים: 154, מתוך כמה?

<תמיר בן משה: מתוך ה-2,745.

<תמיר בן משה: הנה, הסך הכול למטה.

קריאה: זה לא כולל מזרח ירושלים.

<תמיר בן משה: לא כולל מזרח ירושלים.

<תמיר בן משה: למזרח ירושלים – הצגנו את זה בדיון הספציפי על ירושלים – יש לנו סיכום עם האוצר, שפרויקטים שיהיו זמינים לתקצוב, יתוקצבו מחוץ לתוכנית החומש.

<תמיר בן משה: כלומר יש לנו ביתרת הכיתות כרגע כ-500 כיתות אחרונות לתקצוב בחומש הנוכחי, שעליהם יחולו לפחות על 300, 350 כיתות קריטריונים, והשאר עדיין מיועדים לאותה מנה של האוצר, להשלים את החלק היחסי של האוצר מתוך תוכנית החומש של 2017.

חנין זועבי: יש שאלה.

חנין זועבי: זה כיתות מתוקצבות?

יעקב מרגי: רגע.

יעקב אשר: נקודה.

יעקב אשר: יש תדריך בעבודה שנעשתה – משרד האוצר עם משרד החינוך, לגבי שינוי בבינוי - במקומות צפופים יותר, בערים קיימות, בערים לא קיימות.

<תמיר בן משה: נכון, שלושה דגמים.

יעקב אשר: שבעצם היום פועלים לפיהם.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, כדאי שתדע את זה.

יעקב אשר: סיפור הנקניקייה – האוצר לא מתקצב את זה, כי זה אומר בעצם השתתפות יותר גדולה פר מבנה, שמגדילים יותר את ה- - - של המבנה – לא בצורה של היום, אלא המפתח הוא גדול יותר.

יעקב אשר: האם זה הולך להיות מתוקצב?

<תמיר בן משה: יש לנו דיון עם האוצר בעניין הזה.

<תמיר בן משה: אנחנו מתקדמים.

יעקב אשר: אני רוצה שהיושב-ראש יידע את זה, כי נבקש לעשות על זה מעקב.

יעקב מרגי: תמיר מהממ"מ רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין מסמך בנושא הזה.

<תמיר אגמון: רוב הנקודות הוצגו על-ידי מר תמיר בן משה.

<תמיר אגמון: אנסה בכל זאת להוסיף פנים שלא הוספו.

<תמיר אגמון: בשנים 2010 עד 2016, ממוצע התחייבויות של אגף הבינוי – הרשויות המקומיות, הוא עמד על 2.18 מיליארד שקל.

<תמיר אגמון: בממוצע הוראות בפועל עמד על 1.43, כלומר 65.6% מתוך ההתחייבויות אכן הועברו בממוצע בשנים אלו.

<תמיר אגמון: אם מסתכלים על חלוקה בין האשכולות, רואים שאשכול 7 – חל אחוז ההעברות הגבוה ביותר – 16.8, ואשכול 8 הוא השני – 16.3%, ואשכול 3 הועברו 14.6%.

<תמיר אגמון: על התבחינים כרגע דיבר מר בן משה, ולא אוסיף.

<תמיר אגמון: אם אנחנו בודקים את תקציבי הפיתוח שהועברו – הכול אני מתייחס על-ידי אגף הבינוי – לרשויות המקומיות, אנחנו רואים שהועברו בשנת 2015 – 2.7 כמעט מיליארד שקל.

<תמיר אגמון: זה היה התקציב המקורי.

<תמיר אגמון: תקציב הביצוע עמד על 1.1 מיליון שקל.

<תמיר אגמון: בשנים 2010 עד 2013 הממוצע של שיעור הניצול, הממוצע המשוקלל עמד על 86.8%.

יעקב מרגי: יש לך הסבר למה בשנים האחרונות אחוז הניצול ירד?

יעקב מרגי: לפי הטבלה שהציג בפנינו תמיר מהממ"מ, אם אחוז הניצול הוא 2 מתוך 12 – 2010 התחלנו עם 88.6% ניצול.

יעקב מרגי: 2016 – אנחנו עומדים על 12 נקודה.

<תמיר בן משה: אני צריך לראות את הנתונים.

<תמיר בן משה: אתייחס ברמה נקודתית.

יעקב מרגי: תמיר, בבקשה.

<תמיר אגמון: אם אנחנו מסתכלים על מספר כיתות שהוכר הצורך לבנות אותן מתוך מספר הכיתות שהבנייה שלהן תוקצבה לפי מגזרים, אנחנו רואים שגם במגזר היהודי וגם במגזר הלא יהודי שיעור הכיתות שתוקצבו- - -

חנין זועבי: הלא יהודי זה הערבי.

<תמיר אגמון: היה ערבי, בדואי.

<תמיר אגמון: בסדר, ערבי.

<תמיר אגמון: במגזר היהודי ובמגזר הלא יהודי שיעור הכיתות שתוקצבו מתוך הכיתות שהוכר הצורך בבנייתן הולך וקטן בין בשנים 2012 ל-2015, ובמגזר הלא יהודי הוא יותר גבוה, למעט שנת 2012, יותר גבוה מאשר במגזר הלא יהודי.

קריאה: אתה מתכוון, ביחס לכמות האוכלוסייה של אותו מגזר?

<תמיר אגמון: לא, אני מדבר על הכיתות המתוקצבות.

<תמיר אגמון: לאורך השנים במגזר הלא יהודי לעומת המגזר היהודי, הוא יותר גבוה בשנים 2013, 2014, 2015 במגזר הלא יהודי או הערבי, כפי שחברת הכנסת ציינה, לעומת המגזר היהודי.

חנין זועבי: התקצוב יותר גדול?

יעקב מרגי: טבלה 3.

יעקב מרגי: הוא אומר שהלא יהודי לעומת היהודי גדול באחוז אחד.

יעקב מרגי: קחו בחשבון – אתה מדבר מתוך חלקם באוכלוסייה או מכלל האוכלוסייה?

יעקב מרגי: מכלל האוכלוסייה.

יעקב מרגי: כלומר זה צמצום.

חנין זועבי: זה לא נכון.

חנין זועבי: לא באוכלוסייה.

חנין זועבי: אנחנו 25% בשכבת הגיל הזו.

קריאה: אבל הפונקציה היא של צרכים.

יעקב אשר: נתנו קודם.

חנין זועבי: זה תקצוב של 13% דווקא ב-2017.

יעקב מרגי: מדבר עד 15.

יעקב מרגי: בבקשה.

חנין זועבי: אבל יש צורך ב-4.

חנין זועבי: צריך להשוות עם הצורך.

יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע.

<תמיר אגמון: בשנים 2012 עד 2015 השיעור הממוצע של הכיתות שתוקצבו מתוך הכיתות שהוכר הצורך עומד על 36% גם במגזר היהודי, במגזר הלא יהודי ובסך הכול.

<תמיר אגמון: זה טבלה 3.

<תמיר אגמון: אם מסתכלים על טבלה 4, שזה אותו דבר – הכיתות שהוכר הצורך לבנותן בתור הכיתות שבנייתן תוקצבה אך לפי פיקוח, רואים שהשיעור הממוצע הגבוה ביותר של הכיתות שתוקצבו נמצא בפיקוח הממלכתי היהודי – 40%, הכי נמוך נמצא בחרדי – 20%.

<תמיר אגמון: מה שכן, רואים שיש מגמה של עלייה בשיעור הכיתות שבנייתן תוקצבה.

<תמיר אגמון: אם נלך לטבלה החמישית והאחרונה, אנחנו רואים שהכיתות החדשות שבנייתן תוקצבה לפי פיקוח בשנים 2012 עד 2015, נבנו סך הכול כ-11,000 כיתות.

<תמיר אגמון: רוב הכיתות נבנו במסגרת הפיקוח הממלכתי יהודי, שזה 40%.

<תמיר אגמון: 28% נבנו במסגרת הפיקוח הממלכתי ערבי, 16% נבנו במסגרת הפיקוח החרדי, ו-12% נבנו במסגרת הפיקוח הממלכתי דתי.

<תמיר אגמון: משנת 2013 חל גידול בסך הכיתות החדשות שבנייתן לא תוקצבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, הדיון הזה נתבקש, כי חיכינו וחיכינו, והמתנו שמשרד החינוך יכין תוכנית החומש הבאה, לפיה הוא יעבוד בתקצוב ובינוי של כיתות.

יעקב מרגי: האידיאלי ביותר היה שהמדינה תמפה את הצרכים, ותיתן טיפול מיידי להדבקת פערים; לאחר מכן נתכנס לישורת שהמדינה כבר יודעת לצפות את תהליכי הפיתוח.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם; אנחנו כל הזמן בהדבקת פערים.

יעקב מרגי: אין ספק שיש פה גידול ניכר בתקציב, למרות משל הנקניקייה והאוצר.

יעקב מרגי: יש פה הגדלת משאבים, אבל עדיין אנחנו מטפלים בבעיה ולא פותרים אותה.

יעקב מרגי: חיים, אתה צריך לצאת – ממש בקצרה.

<חיים ביבס: אבקש להתייחס לעבודה שמצד אחד, היא מקצועית ורצינית, שעשו פה, על-מנת להגיע לנתונים המדויקים, אבל גם לשים על השולחן את הבעיה המרכזית של השלטון המקומי.

<חיים ביבס: אני מכיר את זה בשני העשורים האחרונים, ולצערי זה הולך ונמשך.

<חיים ביבס: אני חושב שיש חוסר התאמה בין התקצוב בפועל לבין הקיים.

<חיים ביבס: בסוף כל כיתת לימוד שאתה מקבל, אתה מקבל בחוסר של בין 15% ל-20%.

<חיים ביבס: צריך להביא אותם מהבית.

<חיים ביבס: זו בעיה של האוצר.

<חיים ביבס: האוצר מלכתחילה בנה את זה כך שאת רוב – חלק מהכסף אנחנו מביאים, כאשר אתה בונה במסה, כמו בירושלים, כמו מודיעין ומקומות כאלה – המשמעות היא של עשרות-מיליונים, שאתה צריך להביא על חשבון דברים אחרים.

<חיים ביבס: זה אחד.

<חיים ביבס: יש תקציב – יש הרגיל ויש הסכמי הגג.

<חיים ביבס: תחת הסכמי הגג הצלחנו להכניס סעיף שאומר: לא יינתנו טופסי 4 או היתרים, בחלק מהמקומות, עד שיהיה תקצוב נפרד.

<חיים ביבס: אלא מה, שלדעתי בתקצוב של הסכמי הגג הפחיתו בתקצוב הרגיל, ואז נוצר מצב שמי שבהסכם גג, ויש לו האיום כלפי האוצר, מה שנקרא – אוטומטית מעבירים מה שצריך, ומי שנמצא ברגיל, לא מקבל את מה שצריך באופן מלא, משום העובדה שמשם עושים את ההפחתות, ואת זה צריך לתקן.

<חיים ביבס: יש דבר שלישי, ולא פחות חשוב.

<חיים ביבס: בגלל כל הסיפור של הדיור עשו שינוי, מה שנקרא בפר קרקע, פר כיתת לימוד.

<חיים ביבס: המשמעות היא שהתלמידים יקבלו פחות קרקע, פחות שטח משחק, וגם בתי ספר ב-3 ו-4 קומות, כי מישהו פה השתגע – החליטו לייצר מה שנקרא הפחתה, שתבוא על חשבון בנייה צפופה בכיתות לימוד, שזה קטסטרופה.

<חיים ביבס: הדבר האחרון, זה הבירוקרטיה והרגולציה עד שאנחנו מקבלים את התקצוב הזה, ולתת לכם דוגמה.

<חיים ביבס: מבקר המדינה הקודם היה אצלי בסיור בעיר.

<חיים ביבס: הגיע ב-2 בספטמבר לסיור.

<חיים ביבס: הוא הגיע לגן ילדים שפתחנו, היה כל כך מרוצה, ושאל: מתי פתחתם?

<חיים ביבס: אמרתי: אתמול.

<חיים ביבס: אבל אמרתי לו: תראה איזה יופי – את אישור חתימת החוזה קיבלתי אתמול.

<חיים ביבס: כלומר ביום שפחתי את גן הילדים קיבלתי את האישור חתימת חוזה בכלל.

<חיים ביבס: כלומר אם אנחנו עובדים בקצב של מדינת ישראל, המשמעות – שאין כיתות לימוד לאף ילד.

<חיים ביבס: אז קחו את המספרים ברמה של ירושלים למשל, ששם זה בכלל מחסור אדיר.

<חיים ביבס: אנחנו מגיעים למצב שכדי לסגור את הפערים צריך תוכנית קצת יותר גדולה מאשר תוכנית החומש.

<חיים ביבס: ה-17,000 כיתות לימוד זה בסדר, אבל זה לא מספיק, ואם לא תהיה אמירה ברורה שגם צריך להגדיל וגם צריך להביא תקציב וגם צריך לייצר את המפתח – משרד החינוך לבד לא יוכל להביא את זה, כי האוצר לא באמת סופר אותם בקטע הזה.

<חיים ביבס: אם אנחנו לא נעמוד ביחד כדי שנוכל לשכנע את משרד האוצר שאם רוצים כל כך לבנות, איך לייצר את מפתח העלות האמתי, ואז אנחנו נקבל גם כיתות לימוד קטנות יותר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נמצאת אתנו רשות גדולה וחשובה כמו עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: אמנם היה דיון בסוגיית המחסור.

יעקב מרגי: ירושלים סובלת גם מבעיה כללית של מחסור בכיתות, גם מזרח ירושלים - עם מחסור גדול ומאפיינים אחרים; בעיות אחרות, מאפיינים שונים.

יעקב מרגי: לכן ביקשו ממני לתת להם הזדמנות להציג מצגת על הצרכים.

יעקב מרגי: אתן, אבל לפני כן יו"ר ועד ההורים בירושלים, בבקשה.

<פז כהן: אהיה ממש קצר.

<פז כהן: פז כהן, פורום ועדי ההורים היישוביים, שזה הארצי, וגם יושב-ראש ועד ההורים בירושלים.

<פז כהן: בכובע הארצי, קודם כל מברך ומצטרף לדבריו של יושב-ראש השלטון המקומי.

<פז כהן: יש גידול, וזה טוב, ואנחנו שמחים.

<פז כהן: זה עדיין לא מספק.

<פז כהן: אני חייב להביע כאן את הזעקה של ירושלים בשולחן הזה.

<פז כהן: אנחנו מדברים על מחסור שמדברים עליו כל הזמן – 3,800 כיתות.

<פז כהן: גם בדיון הקודם אגב, נציגי הממשלה לא הכחישו.

<פז כהן: היה ויכוח, אם 3,800 או 1,700.

<פז כהן: בסופו של יום אמרו שהעירייה הגישה 360 בקשות, ובסוף אנחנו יודעים שעד כה יש לנו אישור ל-60 כיתות בירושלים, שהגידול הטבעי שלה הוא 180 כיתות בשנה.

<פז כהן: זה אומר שיש לנו ילדים שלומדים בקרוואנים, ויותר גרוע – יש לנו ילדים שלא לומדים במסגרת חינוכית מסודרת; לומדים במסגרות פיראטיות.

<פז כהן: סליחה שאני אומר, אבל יש פה מסגרות שפועלות נגד המדינה, והמדינה הולכת לשלם להם כסף.

<פז כהן: זאת פשוט התאבדות שלנו, שאנחנו לא נותנים מענה לסוגיה הזאת של הילדים.

<פז כהן: ילד זה ילד.

<פז כהן: הנושא של הפיצול בין מזרח ירושלים, מערב ירושלים, חרדים – לא מקובל עלינו.

<פז כהן: יש פה המון הורים שהגיעו מירושלים, אחד על חשבון השני.

<פז כהן: זה מה שהופך להיות פה מאבקים בין אוכלוסיות על כבשת הרש הקטנה שיש לנו בתוך העיר.

<פז כהן: אנחנו מצפים באופן מיידי לקבל מענה, תוכנית מסודרת לירושלים לחמש השנים הבאות, שנוכל לראות איך בירושלים מכסים את הפער הכל כך גדול הזה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר.

ניר ברקת: תודה רבה.

ניר ברקת: לצערי הרב, אני לא יכול להיות נחמד בשם 100,000 ילדים בירושלים, שעשרות בשנים אין להם מבנה תקני.

ניר ברקת: קרוואנים, שלושה ילדים על שולחן, תנאים לא תנאים – בכל המגזרים.

ניר ברקת: אני חושב שמבייש אותי לשמוע, ואני חושב שמבייש את כולנו, ואנחנו קצת אינטליגנטיים, לראות שהתוכנית שמוצגת מתעלמת לחלוטין מסגירת הפער הזה.

ניר ברקת: זה לא על סדר-היום.

ניר ברקת: זה לא מופיע בקריטריונים שלכם.

ניר ברקת: יש בניהןל תורים – אני בא מהיי טק, סלחו לי – מי שמכיר את השפה, יש ליפו ופיפו.

ניר ברקת: אומר ליפו: תתעדף קודם כל את הילד שהכי הרבה זמן בלי.

ניר ברקת: First in first out.

ניר ברקת: אם תגדירו קריטריון מאוד פשוט – שילדים שלא היה להם מבנה תקני הם בעדיפות ראשונה, הפער בירושלים נסגר תוך שנתיים.

ניר ברקת: למען האמת, תוך שנה.

ניר ברקת: אם תגדירו, כפי ששמעתי אתכם מגדירים, שהילד שעוד אין לו שום פתרון מתועדף על ילד שיש לו פתרון רעוע, הנה קיבלתם איך נוצר הפער בירושלים.

ניר ברקת: כיוון שילד שנמצא בקרוואן דולף בעדיפות שנייה, על הסכמי גג חדשים, של ילד שעוד לא נולד.

ניר ברקת: בושה וחרפה.

ניר ברקת: ואי-אפשר לעבור לסדר-היום.

ניר ברקת: העלויות של פיתוח כיתות לימוד בירושלים גם ככה הן יותר גבוהות, אנחנו יודעים.

ניר ברקת: יש פער ענק, שנובע ממנגנון בירוקרטי בלתי מתקבל על הדעת.

ניר ברקת: בעין בלתי מזוינת אנחנו יודעים לספור 100,000 ילדים.

ניר ברקת: חלקם בממלכתי, חלקם בממלכתי דתי, בחרדי, בערבי, בפרטי, בציבורי.

ניר ברקת: כולם ילדים שלנו.

ניר ברקת: כולם ילדים של ירושלים, והיום הקריטריונים שאתם מציגים לא נותן מענה.

ניר ברקת: אפס מענה לילדי ירושלים.

ניר ברקת: אתם חושבים שנעבור לסדר-היום?

ניר ברקת: אין לי מנדט לעבור לסדר-היום מטעם ילדי ירושלים.

ניר ברקת: אתם מדברים על נטו כחלון?

ניר ברקת: אנחנו מחוץ לנטו.

ניר ברקת: את ילדי ירושלים – יש לנו גם אתגר תקציבי רגיל אתכם, אבל ילדי ירושלים מחוץ לספירה.

ניר ברקת: בתהליך החדש רק ילדים חדשים מקבלים מענה.

ניר ברקת: מחילה, מכל החישובים והקריטריונים שעשיתם, כמה מתוקצב לעיר ירושלים בשנה הקרובה?

ניר ברקת: אני רוצה לשמוע מתמיר – שאלה קטנה לפני שנמשיך.

יעקב מרגי: אתה יודע לבודד את ירושלים?

<תמיר בן משה: מתוך ה-2,700 שתוקצבו, להוציא את הנתח של האוצר, שזה 1,100, אם נשאר 1,500, יצא לפי הקריטריונים 60 כיתות.

קריאות: - -

יעקב מרגי: גברתי, הצחוק המתגלגל שלך זה פעם אחרונה, כי אוציא אותך.

ניר ברקת: זה עצוב.

ניר ברקת: זה לא מצחיק.

יעקב מרגי: יושב פה איש משרד החינוך שבא בשם המשרד.

יעקב מרגי: אם מישהו חושב לגחך או להתנפל עליו, לא אתן לו את זה.

ניר ברקת: זה לא הוא.

ניר ברקת: תמיר הוא בחור רציני, רק אתה מבין שבסוף כל היצירה הזאת, אם לעיר כמו ירושלים מגיע 60 כיתות, שהגידול הטבעי שלנו – 185 כיתות, תגידו לי אם זה לא הזוי.

ניר ברקת: פשוט הזוי.

ניר ברקת: זה חסר אחריות.

ניר ברקת: ויש לי חדשות בשבילכם – זה לא יהיה.

ניר ברקת: אני מבקש מחברי הכנסת – אמרנו מספיק.

ניר ברקת: אתם מכירים את כל התהליכים האלה.

ניר ברקת: אסור להשלים עם המציאות הזו.

ניר ברקת: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: זו הסיבה שרצינו להציג כאן.

יעקב מרגי: אין ספק, כפי שאמרתי בפתיח – התוכנית מטפלת בבעיה ולא פותרת אותה.

יעקב מרגי: לפעמים אף מעצימה אותה, ואני חושב שנצטרך לצאת מהדיון הזה עם כמה מסרים, איך לקיים דיון בשידוד מערכות יחד עם המשרד.

יעקב מרגי: ניתן עדיין לשנות.

יעקב מרגי: לא יכול להיות מצב, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: צריך להתייחס ולהיות קשובים בסוף-בסוף לצרכים של ילדי ישראל.

יעקב מרגי: המצב הזה שאנחנו נמצאים בכיתות לא תקניות שנים רבות – זה לא עניין של שנה; מצב ביניים של שנה, שנתיים, תהליך אובייקטיבי של תכנון, בנייה – גם ההליכים הבירוקרטיים, נצטרך לחשוב יחד איך אנחנו מקלים על ראשי רשויות להוציא את התוכנית והשאיפות שלהם בבינוי כיתות מהכוח לפועל, כפי שקורה במשרדים אחרים, בגופים אחרים.

יעקב מרגי: צריך לצאת – היתה שיטה, ויכול להיות שהיתה טובה – אני אומר בהסתייגות – אחורה, לעשר, 15, 20 שנה.

יעקב מרגי: המצב היום הוא לא כזה.

ניר ברקת: אתה יודע מה הנגזרות של תהליך כזה, היושב-ראש?

ניר ברקת: במזרח העיר ילדים שרוצים לעבור למערכת הפורמלית, לא רוצים; במערב העיר זה מייצר לנו מתח בין מגזרי.

ניר ברקת: במקום להתמודד עם המחסור ולהרגיע את הציבורים, אנחנו כל שנה צריכים לעשות סבבים במבנים.

ניר ברקת: לא נעים, קשה, לא פשוט.

ניר ברקת: זה רק נגזרות קלות.

ניר ברקת: ילדי ירושלים, כשההורים רואים שהמבנה לא ראוי, הם שוקלים פעמיים אם לגור בעיר הזו בכלל, וזה מחליש את כל המגזרים, ומייצר מתח מיותר בעיר ירושלים, וזה מעבר לבושה וחרפה של חוסר לקיחת אחריות על כל ילד בירושלים.

ניר ברקת: היום יש לנו מנגנון בעיריית ירושלים, שיודע לבנות 1,000 כיתות בשנה.

ניר ברקת: תשחררו אותנו.

ניר ברקת: תנו לנו לבנות.

ניר ברקת: נתחשבן אתכם אחרי זה.

ניר ברקת: תנו לנו לבנות 1,000 כיתות בשנה.

ניר ברקת: ביקשנו הלוואה.

ניר ברקת: תנו לנו לרוץ.

יעקב מרגי: יכול להיות שהכתובת היא השר, בגלל המצוקה הגדולה בירושלים והמאפיינים של המצוקה, הן במזרח ירושלים והן במערב העיר.

יעקב מרגי: צריך להפריד נתח מסוים מהתקציב הזה.

יעקב מרגי: כמו שאנחנו יודעים לומר חוק עיר הבירה במובנים מסוימים – כך כדי להתמודד עם הבעיה – והיא המסה הקריטית בכל הצרכים בבינוי כיתות – צריך לשלם אחרת, אבל אני לא רוצה למקד את הדברים רק על ירושלים.

יעקב מרגי: אני חושב שהדברים נאמרו.

יעקב מרגי: התייחסות קצרה, חברי הכנסת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס צריך לצאת, אז אתן לו ראשון, ואחרי זה לפי רשימת ההגעה.

יעקב מרגי: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: אני מזדהה עם כל מילה של ראש עיריית ירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: דברים היוצאים מן הלב נכנסים ללב, אבל אני גם רוצה לומר, שתמיר בן משה עושה עבודתו נאמנה, אבל אם מנחיתים לו מלמעלה הוראות וקריטריונים חדשים, וכאן אני רוצה לספר לציבור – אדוני היושב-ראש, כשהקמנו את הממשלה הזאת, היה דיון, איך אנחנו גומרים עם חרפת הקרוואנים בירושלים, בבית שמש, באשדוד.

מנחם אליעזר מוזס: אני אומר לכם לפי ערים, מה שדיברו.

מנחם אליעזר מוזס: המטרה הראשונה של ה-17,000 כיתות היתה של לפחות 50% הולך על-מנת לחסל את חרפת הקרוואנים, והבעיה של מחסור בקרקעות אמרו: יתחילו לבנות לגובה.

מנחם אליעזר מוזס: כפי שאתם רואים, אפשר בברוקלין, בניו יורק, בכל המקומות להקים בתי ספר על שמונה ועשר כיתות, רואים כל קומתיים, יש שתי כיתות מפולשות ששם זה מגרשי כדורגל, כדורסל, שוב שתי קומות כיתות ושוב שתי כיתות מפולשות.

מנחם אליעזר מוזס: אין שטח – נלך לגובה.

מנחם אליעזר מוזס: לא רק במגורים – אפשר גם בחינוך.

מנחם אליעזר מוזס: דיברנו על כל התוכניות היפות האלה, אבל דבר ראשון היה ה-17,000.

מנחם אליעזר מוזס: זה הישג שלנו, אני מגלה לך.

מנחם אליעזר מוזס: כן, אנחנו – יהדות התורה וש"ס, אנחנו עמדנו על כך, לגמור כבר עם החרפה הזאת של הציבור הזה, שבוא – והזכרתי קודם מוסד שיש לו שמונה שנים הרשאה – אומר לך, זה בית ספר וישניץ, בפנים מאירות.

מנחם אליעזר מוזס: יש לי הפרוטוקול עוד – יודע מי היה אז?

מנחם אליעזר מוזס: יגאל צרפתי בתחילת דרכו, ואני הייתי במשרד החינוך בתחילת הדרך, שמונה שנים, ולמה?

מנחם אליעזר מוזס: עד עכשיו אי אפשר עדיין לבצע.

מנחם אליעזר מוזס: כל פעם בא סיפור חדש.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו באה חברת חשמל – אנחנו רוצים שהשנה יהיה מתחת לקרקע, ואז משרד התחבורה אומר: אין לנו מקום כאן לחניות אוטובוסים.

מנחם אליעזר מוזס: ככה מתגלגלים דברים – ומה שכן, לבטל שם באותו מקום את ה-15 קרוואנים – חרפה ובושה.

מנחם אליעזר מוזס: זה ממש כואב.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אחד הדברים החשובים שצריכים לקחת מקצועית – תמיר, אנחנו כבר דיברנו על זה במשרד החינוך, כשהייתי גם סגן שר החינוך ומשנה למנכ"ל משרד – כל פעם דיברנו על סקר של בתי ספר של ערים בשכונות מזדקנות.

מנחם אליעזר מוזס: רק שמענו כאן לפני שבוע אצל אדוני היושב-ראש בוועדה, במעלה אדומים גני ילדים שאפשר להשתמש בהם – באחד כריכייה ובאחד מעדנייה ובאחד מועדונייה – כל השמות, רק לא גני ילדים, כאשר בצד השני – או ניקח, תמיר, אתה אומר הסכמי גג, בקריית גת בונים אלפי-אלפי יחידות דיור, וכבר בונים להם בית ספר.

מנחם אליעזר מוזס: חמש דקות משם יש בתי ספר ריקים.

מנחם אליעזר מוזס: רק עם אוטובוסים צריך לנסוע.

מנחם אליעזר מוזס: סקר נכסים לא בוצע כבר חמש שנים.

<תמיר בן משה: בוצע.

<תמיר בן משה: הסתיים שנה שעברה.

מנחם אליעזר מוזס: אז אנחנו צריכים את זה.

מנחם אליעזר מוזס: ובסוף של 2 המיליארד עיריית ירושלים ישבנו כאן חצי יום, וגם בוועדת הכספים, ואני מבין שלא זז.

ניר ברקת: 60 כיתות.

מנחם אליעזר מוזס: הוא לא אשם בזה.

מנחם אליעזר מוזס: הכול האוצר.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, הצורך לפי גם הדיונים שהיו בוועדת החינוך וגם לפי המחקרים על הצורך בבניית כיתות בישובים הערביים, בחברה הערבית, כולל דרוזית, כולל בדואית, היא פי ארבעה מאשר הצורך של החברה היהודית.

חנין זועבי: אם מקטינים את הערים, צריכים לפחות להקציב יותר מאשר אחוז קבוצת הערבים בקבוצת הגיל הזו.

חנין זועבי: התלמידים הערביים בקבוצת הגיל הזו היא 25%.

חנין זועבי: לפי התקצוב – לא לפי הניצול, ואני חושבת שלא במקרה אין לנו נתונים של ניצול; יש לנו נתונים רק של תקצוב.

יעקב מרגי: במסמך של הממ"מ יש לנו ניצול.

חנין זועבי: אחוז התקצוב הוא לפי שכבת הגיל הזו, כלומר 25%, 26%, 27%.

<תמיר בן משה: אלה נתונים לא נכונים.

<תמיר בן משה: ב-2017 10% - הכרה בצורך של המגזר הערבי מתוך ה-10,000 כיתות, 1,207.

<תמיר בן משה: זה חומש שעבר.

<תמיר בן משה: אני מסתכל קדימה.

<תמיר בן משה: בחומש הנוכחי כמות הכיתות שהכרנו למגזר הערבי – 10% מהכיתות.

<תמיר בן משה: 1,200 מתוך 10,100 כמעט.

<תמיר בן משה: קיבלתם בפועל 16%.

<תמיר בן משה: הרבה יותר מהכרה בצורך באופן יחסי.

חנין זועבי: 16% מהתקצוב הכללי.

<תמיר בן משה: והכרה בצורך זה 10%.

<תמיר בן משה: קיבלתם 16%.

חנין זועבי: אז יש בעיה בהכרה בצורך.

<תמיר בן משה: זה הכרה בצורך שאתם מגישים.

חנין זועבי: זה אתה שמכיר בצורך, כאשר יש 5,000 ילדים- - -

יעקב מרגי: תמיר.

יעקב מרגי: המושג של הכרה בצורך מבחינת משרד החינוך זה הגדרה מקצועית.

<תמיר בן משה: זה אומר שאנחנו בודקים את הבקשה של הרשות.

יעקב מרגי: ככל שיהיו בקשות של הרשות.

חנין זועבי: אחרי הקרקע, אחרי כל- - -

<תמיר בן משה: לא.

<תמיר בן משה: לפני הקרקע, לפני הכול.

<תמיר בן משה: צורך שרשות מגישה לשנה הבאה לבנות מוסד חינוכי, אנחנו בודקים אם צריך או לא צריך.

<תמיר בן משה: אחרי שאנחנו אומרים: יש פה צורך – זה ההכרה בצורך.

חנין זועבי: אז אתה מחליט.

<תמיר בן משה: מי את רוצה שיחליט?

<תמיר בן משה: את?

<תמיר בן משה: מי את רוצה שיחליט?

יעקב מרגי: זה לא לפי צבע העיניים.

יעקב מרגי: מה זה הכרה בצורך?

חנין זועבי: הסטטיסטיקה פה בוועדת החינוך – אנחנו הדגשנו שיש מחסור.

יעקב מרגי: תמיר, תהיה אתי.

יעקב מרגי: אתה כמשרד, מעבר להכרה בצורך פרוצדורלית.

חנין זועבי: יש מחסור, לפי כל הנתונים.

יעקב מרגי: אתה צריך לוודא כמשרד שראשי הרשויות המקומיות – אל"ף, שמים את החינוך בסדרי עדיפויות עליונות, ואכן מגישים בקשות.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש ראשי רשויות, בגלל צוק העתים שלהם וההתייחסות שלהם, לא מגישים בקשות.

<תמיר בן משה: אין דבר כזה.

<תמיר בן משה: רשות שלא מגישה – אנחנו נכנסים ובודקים.

<תמיר בן משה: והיא יודעת שיש מתכננת למגזר הערבי, שהיא נטו- - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: בנושא הזה רציתי לשאול – הגידול הטבעי, העירייה מדווחת לכם – אז העירייה היא זו שצריכה- - -

<תמיר בן משה: ודאי.

נורית קורן: קודם כל, אדוני היושב-ראש, הדיון הזה הוא דיון מאוד חשוב.

נורית קורן: לצערי הרב, אני רואה שיש מחסור אדיר.

נורית קורן: אני דווקא רוצה להתמקד בירושלים, כי אם הגידול הטבעי הוא 184 כיתות, ומקבלים רק 60 כיתות, זה טירוף.

נורית קורן: נוסף לזה, יש גם הבעיה של הבנייה עצמה – עד שמקבלים אישורים וכל המשרדים הרלוונטיים תומכים באישור הזה, זה לוקח לפעמים 4, 5 שנים.

נורית קורן: אז גם ככה הפער לא נסגר ולא ייסגר, אם זה לא יקרה.

נורית קורן: לכן אני חושבת שצריך לעשות פה משהו מאוד חשוב, אדוני היושב-ראש.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו צריכים לראות, איך הוועדה יכולה ללחוץ כמה שיותר כדי שלפחות בעיריית ירושלים – כמו שאומר ראש העיר, קודם כל להתחיל לקחת את אלה שצריך לתקן, ואז לראות איך עושים.

נורית קורן: כלומר אלה שנמצאים, כפי שהוא הגדיר, כיתה דולפת או משהו כזה, כי זה מה שחשוב.

נורית קורן: 100,000 ילדים זה המון.

נורית קורן: יש לזכור שמערכת חינוך טובה, היא זו שמביאה עוד ועוד תושבים לעיר.

נורית קורן: זה דבר חשוב.

נורית קורן: אם אנחנו רוצים שירושלים רק תגדל, ולא שאנשים יברחו מירושלים, וזוגות צעירים בורחים מכל מקום שאין מערכת חינוך טובה, וזה אומר גם פיזי.

נורית קורן: זה מאוד חשוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נגוסה, בבקשה.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מברך על הדיון הזה – דיון חשוב.

אברהם נגוסה: אני מסכים גם לדבריו של ראש העיר ירושלים.

אברהם נגוסה: לפי הנתונים שלי גם נשלחו מהפעילים שעושים פעילות למען ילדי ירושלים, כאמור זה 3,800 כיתות שחסרות, אז 1,419 זה המגזר החרדי, ו-1,938 זה מזרח ירושלים.

אברהם נגוסה: 505 זה המגזר הכללי.

אברהם נגוסה: אני שואל שאלה, משרד החינוך, כשקבעתם את היעד של 2017 עד 2021, 17,000, האם היה לכם נתון בסיסי, או האם עשיתם מיפוי צרכים, ואז קבעתם את היעד, או סתם?

אברהם נגוסה: זה דבר אחד.

אברהם נגוסה: והדבר השני, אני מבין שהלכתם לפי המגזרים.

אברהם נגוסה: למה לא הלכתם לפי ערים?

אברהם נגוסה: אני חוזר על השאלה שלי, כשאתם התייחסתם לפי המגזרים, למה לא התייחסתם מבחינת הנתונים, לפי הערים?

אברהם נגוסה: יכול להיות שהיה עוזר להם לראות, אילו ערים יש יותר צרכים, ואילו ערים אין.

אברהם נגוסה: כי מהנתונים שהוצגו לנו בממ"מ, יש תקציבים שלא נוצלו.

אברהם נגוסה: יכול להיות ששמתם, ולא היו צרכים ולא ניצלו את זה, ויש מחסורים כמו ירושלים, שמהתקציב שאתם הקצבתם 60, ויש חוסר של 380 – 320 הוא פער גדול.

אברהם נגוסה: לכן מה מונע מכם לעשות לפי הצרכים של הערים?

אברהם נגוסה: אני חושב שיש פה בעיה קשה, כי אם אנחנו רוצים לקדם ולשפר ולחזק את מערכת החינוך, הגישה שאתם הולכים לא באמת יכולה לחזק את זה, ויותר תחליש את המערכת.

אברהם נגוסה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, קודם כל, אני חושב שצריך ברמה העקרונית לשבח את עבודת משרד החינוך וגם את זה שיש תוספת תקציבית, אבל אני חושב שההצגה הגדולה, או יהיו כאלה שיקראו לזה במילים יותר קשות – הנושא של הכנסת כל סיפור הסכמי הגג לתוך המשחק הזה, זה לא רק מצמצם; זה על גבול ההונאה במידה מסוימת.

יעקב אשר: קודם כל, נכון שצריך לעשות כך – אני משבח את הרעיון הזה.

יעקב אשר: תמכתי בו בכל לב גם כשהציעו את זה בקדנציה הקודמת אנשים שלא כל כך שמחתי לתמוך בהם.

יעקב אשר: הרעיון הוא נכון.

יעקב אשר: מדינה צריכה לעבוד גם על בסיס עתיד, לשריין לעצמה תקציבים לעתיד, וזה בסדר, אבל לא ייתכן שהעתיד יבוא על חשבון הווה וחסר של עבר.

יעקב אשר: לדעתי, זה לב העניין, כי אם נשים בצד רגע את הסכמי הגג, המספרים האלה, של 17,000, זה מספר משמעותי לחמש שנים; גם, לא מספיק לגמרי, אבל הוא הרבה יותר משמעותי.

יעקב אשר: לכן אני חושב, עם כל הרצון הטוב של תמיר ושל אנשיו, הפער הזה לא יתחסל לעולם.

יעקב אשר: הפערים הללו דוגמת ירושלים, לא יתחסלו לעולם.

יעקב אשר: הפתרונות, מה שאנחנו מכירים היום – לצערנו הרב, ילדינו מכירים, יש ילדים שלא ראו קיר בטון מימיהם מהגן עד גמר התיכון; הכירו רק קרוואן או דירות שכורות או דברים מסוג זה.

יעקב אשר: אני בהחלט מצטרף לנקודה שלדעתי, היה צריך פעם אחת לצאת מסמך, שעדיין לא קיים, שאומר מה הצורך בכל עיר.

יעקב אשר: לעשות בדיקה אחת פשוטה – כמה ילדים לומדים במבנים מסודרים וכמה לא.

יעקב אשר: וכשאני אומר לא מסודרים, זה כולל קרוואנים, כולל דירות שכורות, כולל הדברים האלה.

יעקב אשר: אם המיפוי הזה יהיה מול העיניים – תמיר, לא יהיה לך יותר קשה; יהיה לך יותר קל מול האוצר להבין שמשחקים אתך בגוגואים.

יעקב אשר: לפחות זה יחסוך לך הרבה נאומים – הרב מרגי – לך ולנו.

יעקב אשר: כשאני רואה גידול של 600 כיתות במגזר החרדי לעומת 400 קודם, 300 – זו בשורה טובה ובשורה רעה.

יעקב אשר: אני אומר את זה לכל המגזרים.

יעקב אשר: מקום שקופץ ככה, זה אומר שחסר לו הרבה מקודם.

יעקב אשר: זה לא קופץ סתם כי מישהו לחץ.

יעקב אשר: עכשיו אני רוצה לדבר על נושא ירושלים.

יעקב אשר: אמרתי את זה בישיבות קודמות, ואני אומר גם פה.

יעקב אשר: ירושלים בעצם במספר תושביה היא פריפריה.

יעקב אשר: זה צפון, דרום – תבחרו מה שאתם רוצים, אבל היא פריפריה עם מאפיינים של עיר.

יעקב אשר: אני מדבר על הכמות, כי כשמציגים, חייב להראות שאתה נותן לפריפריה הרבה, ופריפריה זה עשרות ערים, מושבים, מועצות מקומיות.

יעקב אשר: פה יש עיר שהיא בגודל של פריפריה, אבל עם נתונים אובייקטיבים של עיר, עם צפיפות, עם בנייה סינית או דברים מסוג זה שמייקרים את הבנייה.

יעקב אשר: לכן לא צריך להיות גאון גדול, אדוני היושב-ראש, ולא צריך לעבור אוניברסיטה, וגם אני עם ההשכלה שלי יודע להבין דבר אחד – שירושלים צריכה טיפול נקודתי לא בגלל העיניים היפות של ראש העיר ולא בגלל שיושב לידי מנכ"ל העירייה עכשיו; בגלל דבר אחד – הכמות.

יעקב אשר: הכמות של התושבים והחוסר של שנים שהמדינה לא יודעת להדביק את זה, מחייב את האוצר להבין – וזה לא לחץ פוליטי אלא דבר הכי שכלי בעולם, שאתה מטפל בזה בנפרד משאר הבעיות.

יעקב אשר: אתה לא יכול אחרת לעשות את זה.

יעקב אשר: אבל הכי גרוע, שבאה העירייה והבינה שהמדינה לא יודעת לתת במכה אחת כל כך הרבה כסף.

יעקב אשר: הכינה תוכנית אמיצה של מימון על חשבון תקציב העירייה עם התחשבנות עם המדינה יותר מאוחר.

יעקב אשר: גם את זה אתם דוחים.

יעקב אשר: גם את הדבר הזה, שיכול היה לתת לפחות 1,000 כיתות, לחבוש את הדימום הזה הקשה שיש.

יעקב מרגי: עיריית ירושלים משלמת כ-100 מיליון ₪ על שכירויות.

ניר ברקת: ועוד שיפוצים.

יעקב מרגי: אני עושה את זה טוב.

יעקב מרגי: למה אתה מקלקל?

יעקב אשר: איך זה שגם באו ודחו, או לא מקדמים את התוכנית הזו כרגע, את ההחלטה הזו של העירייה שמוכנה לקחת על עצמה מימון ביניים – זה מראה שמישהו פה לא מבין את המוטל עליו, ומי שסובל מזה הם הילדים של כולנו, ולא כולנו המפלגה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרון הח"כים להיום, מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, ראשי רשויות, ראשית, הדיון חשוב והדיון גם זועק, כי חינוך בראש, וזה תשתית חיונית קריטית, ואנחנו לא רוצים להיות במצב ההפוך, שלצערנו סביבנו מיליוני ילדים לא נמצאים בספסל הלימודים במדינות ערב.

מרדכי יוגב: מדינת ישראל נמצאת במקום אחר כמעט בכל התחומים.

מרדכי יוגב: שנית, אני לא חושב שאנחנו משני צדי מתרס, גם לא אל מול משרד החינוך.

מרדכי יוגב: תמיר שמייצג פה, אחרים, אני חושב שאנחנו זועקים פה זעקה שאתה זוכה לשקף אותה – לא בפעם הראשונה, אבל נדמה לי שזו זעקה גדולה יותר.

מרדכי יוגב: אני מסכים עם חברי חבר הכנסת יעקב אשר, שאפשר לעשות חשבונות פנימיים לגבי הסכמי גג מול הווה, מול פערי עבר, אבל המחסור הוא חמור – גם במכסה, גם בצורך לשפץ.

מרדכי יוגב: יש מקומות שצריכים גידול, יש מקומות שצריכים שיפוץ, יש מקומות שצריכים, כפי שציין פה ראש עיריית ירושלים, את השינויים הדמוגרפיים שקורים, אם מהזדקנות או אם מאוכלוסיות שונות שבאות ונכנסות.

מרדכי יוגב: זה חשבון כבר יותר פנימי, יותר עמוק, יותר עדין, יותר קשה, אבל החינוך בראש במדינת ישראל.

מרדכי יוגב: צריך להיות פה שינוי משמעותי מאוד, והוא מחייב עוד אבחון, כפי שתמיר אמר פה שעשו, והרבה יותר תקציב.

מרדכי יוגב: גם אומר עוד שני דברים שרגולציה ארצית ממלכתית – האחד, תמיר, זו ההתייחסות לרשויות שהן חלשות ביכולתן לבצע את הדבר.

מרדכי יוגב: אני לא יודע איך לעשות את זה.

מרדכי יוגב: אני חושב על זה.

מרדכי יוגב: יש לי מחשבה, אבל אני לא רוצה כרגע להגיע למיקרו, שלא מצליחות כרגע להוציא לפועל, וגם בתוך רשויות מתקיימת לעתים הטעיה, מסיבה זו או אחרת.

מרדכי יוגב: לנגד עיניי קופצים כרגע בבית שאן – חלקם יפהפיים, חלקם בקרוואנים, חלקם עוד עם בטון של 40 ס"מ מ-1969, מההפגזות, והחלונות בהם עוד אטומים מאז, וחלקם דולפים.

מרדכי יוגב: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, מציע – וירושלים על ראש שמחתנו – לא רק בגלל הכמות, כפי שאמר פה חברי חבר הכנסת יעקב אשר; גם בגלל השונות, ומה שמתבקש במזרח ירושלים לטפל.

מרדכי יוגב: הציג פה ראש העיר את הצרכים השונים ואת מבחן הרצונות של ערביי מזרח ירושלים.

מרדכי יוגב: לכן היא מחייבת מאוד-מאוד עמידה.

מרדכי יוגב: לכן אני אומר שני דברים כמסקנה: אחד, אני חושב שמעבר לישיבות המעקב – וזה הדבר הראשון, שיש צורך לייצר את ישיבות המעקב הללו אחת ל – אתה תקבע אם חודשיים או שלושה, כדי לראות תזוזות.

מרדכי יוגב: שתיים, מכתב שאני חושב שייצא מהוועדה בראשותך, נחתום עליו כל חברי הוועדה, כאיש אחד בלב אחד, קואליציה ואופוזיציה מכל מגזרי החברה לראש הממשלה, לשר החינוך, לשר האוצר, לממשלה כולה, שישקף את מה שפה בוועדה, את המספרים.

מרדכי יוגב: תשתית חיונית, שהיא חיונית עוד לפני תשתיות אחרות.

מרדכי יוגב: יש צורך שהשיקוף הזה יביא למצב שלתמיר, לצורך העניין, יהיו הרבה יותר כלים לעשות הרבה יותר כבר ב-17'.

מרדכי יוגב: עוד תקציב ודאי ב-18', ב-19', ותקציבים שמתחדשים עלינו.

מרדכי יוגב: את התשתית הזאת צריך לכסות, כי החינוך הוא בראש, ולכל ילד צריכה שתהיה כיתה.

יעקב מרגי: חנין, הפסקתי אותך.

חנין זועבי: יש לי שאלה מאוד פשוטה.

חנין זועבי: אני רוצה לשאול, אם תוכנית החומש הזאת עד 2021, שנקבעה ל-17,000, כמה מתוקצב למגזר הערבי, וכמה נוצל בתוכנית החומש הקודמת לבניית כיתות לישובים הערביים?

יעקב מרגי: תרשום את זה ותן לי בחמש הדקות האחרונות.

יעקב מרגי: הרב צביקה כהן, דקה.

יעקב מרגי: עכשיו אני רץ – דקה לכל אחד.

יעקב מרגי: אני אומר מראש – לא כל מי שנרשם, ידבר.

<צביקה כהן: אדוני היושב-ראש, עצם הרעיון שהדיון הזה, אדוני היושב-ראש, הביא אליו את הצבא הגדול הזה, מראה עד כמה הנושא הוא נכון ואמתי, ועצם המצגת שמשרד החינוך מציג בפנינו, מציג את המצב התהומי שאנחנו נמצאים בתוכו.

<צביקה כהן: המצב בירושלים, כפי שהזכיר ראש העיר, החוסר הגדול, השלמת הפערים, הגידול הטבעי – פשוט בושה למדינה.

<צביקה כהן: בושה למשרד החינוך ולעומד בראשו.

יעקב מרגי: בוא.

<צביקה כהן: בושה לכוחות של משרד החינוך.

<צביקה כהן: דע לך – אתה מזדעזע מהמילים שאני אומר.

יעקב מרגי: הוא לא פה.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר: בושה לנו.

<צביקה כהן: אני מדבר עכשיו אל שר החינוך, ותקשיב היטב למה שאני אומר לך.

<צביקה כהן: אתם מדברים על 32 ילדים בכיתה.

<צביקה כהן: אתם מוזמנים לראות 52 בנות בכיתה, בנות כיתה י', י"א וי"ב.

<צביקה כהן: פשוט בושה למדינה.

<צביקה כהן: תראה מכולות שבהמות היו שם לפני עשרים שנה.

<צביקה כהן: פשוט בושה למדינה.

<צביקה כהן: איך אתם עוברים אל סדר-היום על זה?

<צביקה כהן: אני מבקש, אדוני, המערכת בירושלים – זה לא קשור לסקטור חרדי, חילוני, ערבי – פשוט קטסטרופלית.

<צביקה כהן: אתה קורס.

<צביקה כהן: תראה מה קורה – אי-אפשר להמשיך לסדר-היום.

<צביקה כהן: שר הפנים נתן אישור עקרוני למתן הלוואה.

<צביקה כהן: קחו אחריות, משרד החינוך.

<צביקה כהן: תכירו בצורך.

<צביקה כהן: ותנו לנו גיבוי גם להחזר הסופי בסוף, לתת גיבוי לתהליך הזה, כי אי-אפשר לפתוח את שנת הלימודים הנוכחית.

<צביקה כהן: אני קורא לראש העיר ירושלים, מכובדי ניר – תשקול את פתיחת שנת הלימודים.

<צביקה כהן: אתה לפני קטסטרופה.

<צביקה כהן: תשקול את הפתיחה ואולי גם אי-פתיחה.

<צביקה כהן: אני חושב שירושלים לא יכולה לפתוח שנת לימודים.

<צביקה כהן: אדוני, יש לנו אחריות לילדים.

יעקב מרגי: אני קורא לך לחזור בך.

יעקב מרגי: אנחנו לא אוהבים להשתמש בילדים.

<צביקה כהן: אתה טועה.

<צביקה כהן: זה לא איום.

<צביקה כהן: זה מצב נתון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אבי קמינסקי, תציג את עצמך, בבקשה.

<אבי קמינסקי: שלום, אני אבי קמינסקי, יושב-ראש איגוד מנהלי אגפי החינוך ברשויות המקומיות.

<אבי קמינסקי: אעשה את זה זריז.

<אבי קמינסקי: קודם כל אני רוצה לדבר על מינהל הפיתוח במשרד החינוך.

<אבי קמינסקי: אני חושב שהוא מינהל שירותי, הוא מינהל עם אנשי מקצוע טובים, והוא נותן שירות מעולה, עם ייעוץ נכון וראוי לרשויות המקומיות.

<אבי קמינסקי: חשוב שהדברים האלה ייאמרו, גם כשיש חסרים.

<אבי קמינסקי: כולנו יודעים שחסרות כיתות, ואני מציע לך, יושב-ראש הוועדה, ללחוץ יחד עם כל הגורמים לקיים עוד פגישה עם האוצר, עוד פגישה משולבת על-מנת לקדם את הצרכים שנמצאים על סדר-היום – גם על ירושלים וכמובן גם בכל הארץ, כי הצרכים של ירושלים הם מיוחדים, אבל גם הצרכים האחרים, ולפעמים אני לא מקנא בתמיר או בחבר'ה שלו, שהופכים להיות לוליינים בתוך הצרכים שקיימים בתוך המערכת.

<אבי קמינסקי: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, ודיברנו על זה מעט, אבל חיים הזכיר – נושא תקצוב הכיתות.

<אבי קמינסקי: כמובן, תקצוב הכיתות הוא בחסר, וכשאתה לוקח מהכיס לבניית בית ספר, אתה נותן שירותים פחותים ממקום אחר – גם בשירותי חינוך, גם בשירותי רווחה, וגם הדבר הזה מצריך ראייה נוספת.

<אבי קמינסקי: ולראיה הדבר הפשוט ביותר – כיתת גן מתוקצבת לפי 780, ומי שמכיר, 780,000 שקל – לא מספיק לבנות כיתת גן, על כל המשתמע מכך, וגם זה – תקצוב של האוצר זה תקצוב שחסר.

<אבי קמינסקי: עשינו כל מה שאנחנו יכולים, גם משרד החינוך וגם אנחנו בעניין הזה, ובסופו של דבר היתה החלטה של האוצר.

<אבי קמינסקי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דוד מלכי: שלום.

<דוד מלכי: שמי דוד מלכי.

<דוד מלכי: קודם כל, אני מחזק מאוד את דברי ראש העיר.

<דוד מלכי: אני רוצה לדבר על המצוקה שיש פה בעיר.

<דוד מלכי: אני באתי מגבעת שמואל אחרי כל המענקים, ולא באתי לפה בגלל כסף – יש הרבה דברים יפים, אבל אפשר לראות איך השכונה שלנו נראית.

<דוד מלכי: ויתרתי על המון דברים, והדבר הכי חשוב לי – החינוך.

<דוד מלכי: ופתאום אני מגלה שיש כל כך הרבה בעיות מבחינת מבנים, מבחינת תקציבים, וזה הדבר היחיד שנשאר בעיר.

<דוד מלכי: אנשים פשוט כל כך סובלים, והבעיה המרכזית, אני חושב, שנופלת על כולם – שאנשים שהם חזקים כלכלית, פשוט בורחים מהעיר.

<דוד מלכי: כשהם רואים את כל הדברים מסביב, ובנוסף הנדבך של החינוך, גם כן לא מספיק חזק, ואני יכול לומר שהציבור שאולי הכי הרבה סובל זה כי אין לנו כל מיני נציגויות בעירייה, אין לנו – אנחנו לא מיוצגים בצורה סבירה, אז אנחנו סובלים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עוד שני דוברים – וירושלמים אני שם בצד.

יעקב מרגי: אני חושב שדיברו די והותר על סוגיית ירושלים.

קריאה: אתה מפלה אותנו.

יעקב מרגי: אתה השתלטת על הדיון ואני מפלה אותך?

יעקב מרגי: עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: יש גבול לנחמדות שלי.

יעקב מרגי: דיון שהיה צריך להיות הצגת חומש – נתתי במה מכובדת לירושלים.

יעקב מרגי: קח את המילים שלך בחזרה.

<הניה מרמורשטיין: אני רוצה לדבר על החינוך המיוחד.

<הניה מרמורשטיין: צריך לשים לב אליו יותר.

<הניה מרמורשטיין: הילדים בחינוך המיוחד במבנה שכור או במבנה יביל – המבנה יש לו פחות רגישות.

<הניה מרמורשטיין: ילדים בחינוך המיוחד, הרבה מהם צריכים רגישות.

<הניה מרמורשטיין: ברגע שהם נמצאים במבנה שכור- - -

יעקב מרגי: תעדוף החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: תודה.

<הניה מרמורשטיין: צריך גם שתהיה עדיפות נוסף לשילוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמיתי שוחט.

<אמיתי שוחט: אמיתי, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, משרד המשפטים.

<אמיתי שוחט: קודם כל, הנושא של הנגישות, עד 2019 – אני מקווה שהכיתות החדשות יבואו נגישות.

<אמיתי שוחט: הנושא של הנגשה פרטנית – האם הנושא של התניית תקצוב בניצול הרשאות, קיים גם לגבי הנגישות הפרטנית?

<אמיתי שוחט: זה משהו שנרצה לבדוק אותו, כי כרגע יש תת ניצול של ההרשאות.

<אמיתי שוחט: הנושא של השילוב – בבנייה של בתי ספר משלבים צריך גם כיתות ספח.

<אמיתי שוחט: הנושא של – כיום רשויות מפזרות את הילדים היכן שיש בתי ספר.

<אמיתי שוחט: יש עדיפות לבניית מוסדות לחינוך מיוחד בתוך הרשויות.

<אמיתי שוחט: חוק החינוך המיוחד מדבר על זה.

<אמיתי שוחט: בישיבה לוועדה לביקורת המדינה הצהיר הסמנכ"ל שזה לא נעשה מפאת אכיפה, אבל כן יש התניה של תקצוב כיתות, בתנאי שיפתחו מוסדות לחינוך מיוחד.

<אמיתי שוחט: האם אתם עדיין עומדים מאחורי זה?

<אמיתי שוחט: והאם יש אפשרות לבנות את כיתות החינוך המיוחד האלה בתוך בתי הספר הרגילים, כפי שהמליצה ועדת דורנר ו-וועדה של משרד החינוך?

יעקב מרגי: אלו"ט, עו"ד נעמה ענתבי, בבקשה.

<נעמה אריעם ענתבי: אני רוצה להתייחס בקצרה ברשותכם למחסור בכיתות ייעודיות לתלמידים עם אוטיזם.

<נעמה אריעם ענתבי: העברנו את הנתונים למשרד החינוך.

<נעמה אריעם ענתבי: היום אנחנו נמצאים במצב שיש מחסור אקוטי בכיתות ייעודיות לתלמידים עם אוטיזם.

<נעמה אריעם ענתבי: רק לסבר את האוזן, לצורך העניין, בין דימונה לבאר שבע יש בית ספר ייעודי אחד לתלמידים עם אוטיזם, כשהפרומרמה מדברת על 60 עד 80 תלמידים, והוא מלא ב-110 תלמידים.

<נעמה אריעם ענתבי: יש לנו עוד כמה וכמה בתי ספר כאלה.

<נעמה אריעם ענתבי: כרגע המצב הנוכחי הוא שצריך לפתוח כ-25 בתי ספר ייעודיים לתלמידים עם אוטיזם רק כדי לגשר על הפערים הנוכחיים.

<נעמה אריעם ענתבי: אנחנו מדברים על גידול של כ-10% כל שנה.

<נעמה אריעם ענתבי: אנחנו מאוד נשמח להתכנס מול משרד החינוך, ולייצר תוכנית חומש המתאימה לתלמידים עם אוטיזם, ולקחת בחשבון את הגידול הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גלית עמיהוד, מחווה של רצון טוב לירושלמים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<גלית עמיהוד: אני גם מבית ספר נועם בנות בקריית משה.

<גלית עמיהוד: אנחנו באנו כדי לתת את הגון האישי כאן, כי בדיון נאמר בכללי לגבי כל הקשיים, אז באנו לתת לזה פן אישי, ולומר שאנחנו חווים קשיים רבים.

<גלית עמיהוד: אתם דיברתם על מחסור בכיתות.

<גלית עמיהוד: אני אדבר גם על הכיתות הקיימות.

<גלית עמיהוד: גם הן ברובן לא תקניות, ואז נוצר שילדים וילדות לומדים בכיתות לא תקניות.

<גלית עמיהוד: גם מה שקיים אינו מספק.

<גלית עמיהוד: ואז גם נוצר מצב שהמבנה עצמו לא מספיק, ואז לוקחים לנו חלקים מהמגרש, ושום דבר לא תקני.

<גלית עמיהוד: נכון שנמאס לך לשמוע על מה קורה בירושלים.

יעקב מרגי: את קובעת שנמאס לי?

יעקב מרגי: ניהול זמן.

יעקב מרגי: כל אחד מרגיש שהוא בן יחיד לעצמו, אז קצת כבוד, קצת יושרה.

<גלית עמיהוד: אנחנו לא בנים יחידים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עופר איובי: יושבים פה נציגי ציבור של ירושלים.

<עופר איובי: ממה ששומעים פה, פרופורציות לתקצוב.

<עופר איובי: מילה אחת – ירושלים מופלה לרעה.

יעקב מרגי: דיברנו על ירושלים.

<עופר איובי: ונמשיך לדבר עליה וכל הכבוד שיש לנו ראש עיר אמיץ ששם את הדברים על השולחן.

<עופר איובי: לעניות דעתי, היה צריך להיות פה נציג האוצר, ואנחנו כן אומרים- - -

יעקב מרגי: הוא נמצא.

<עופר איובי: כשדיברת על ה-100 מיליון – כל שנה זורקים לפח 100 מיליון שקלים, וגם עסקית וכלכלית אסור שזה יקרה.

<עופר איובי: כנציגי ציבור אנחנו אומרים לך פה, שאם העניינים האלה לא ייפתרו, אנחנו כנציגי ציבור – אולי בניגוד לדעת ראש העיר – אבל לא נפתח את שנת הלימודים.

<עופר איובי: לא נאפשר את ההתליה הזאת.

יעקב מרגי: אני קורא לך לא להשבית.

יעקב מרגי: בבקשה, משפט.

<בני פרץ: בני פרץ, פעיל חברתי, פנתרים שחורים, חבר הכנסת ה-121.

<בני פרץ: אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לתוכנית החומש, ולהראות לכם חברי הכנסת, מהי ההונאה.

<בני פרץ: אם תשימו לב, בין 2012 ל-2016 נבנו 8,650 כיתות.

<בני פרץ: אם נחלק לארבע שנים, זה 2,162.5 כיתות לשנה.

<בני פרץ: לשנה.

<בני פרץ: אם תיקח תוכנית חומש לשנים 2017 עד 2021, חלקי 17, תקבל 708 כיתות בשנה.

<בני פרץ: נוציא מהן 60 לירושלים המופלית, לא תמצא, אם 300,000 זוגות יביאו שלושה ילדים, בשנים האלה זה 900,000 לעומת 510,000 כיתות.

<בני פרץ: שימו לב להונאה של משרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תמיר, ארבעה משפטים.

יעקב מרגי: מבינים את השעה?

יעקב מרגי: בבקשה.

קריאה: אנשים פינו את הלו"ז שלהם כדי להגיע לדבר משפט.

יעקב מרגי: לא יהיה.

יעקב מרגי: מישהו התחייב לך?

יעקב מרגי: חתמת חוזה עם מישהו לבוא?

יעקב מרגי: אל תתלונן על דבר שלא צריך להתלונן עליו.

קריאה: אנחנו רוצים להציג- - -

יעקב מרגי: אל תציג.

יעקב מרגי: יש לך ראש העיר – תפנה אליו.

יעקב מרגי: תודה.

קריאה: זו בעיה רוחבית שאני רוצה להציג בפני הוועדה.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: תמיר, בבקשה.

יעקב מרגי: תקרא את כותרת הדיון.

קריאה: קראנו.

יעקב מרגי: אז אל תלין.

יעקב מרגי: לפחות תהיה ישר עם עצמך – אל תלין.

קריאה: למה?

קריאה: זה קשור לכותרת הדיון.

קריאה: קשור להקצאה, קשור לשקף.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, תמיר.

<תמיר בן משה: אני רוצה לומר כמה דברים.

<תמיר בן משה: אחד, לסוגיה של בין כמות הכיתות שמופנות להסכמי גג לבין כמות הכיתות בחומש.

<תמיר בן משה: 17,000 כיתות שכוללות את הרשויות בהסכמי הגג, אם אני מוריד לפי תוכנית החומש את ה-7,000 כיתות – אני מראה חישוב שעשיתי – משאיר לנו לכאורה 10,000 כיתות לחלוקה בתוכנית החומש.

<תמיר בן משה: זה כבר 1,500 כיתות יותר מתוכנית החומש שעברה.

קריאות: - -

יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אנעל את הדיון בלי סיכום?

יעקב מרגי: אז אל תפריע לי.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, יודע כמה מיליארדים הם מחזירים ללא ניצול בוועדת כספים?

אברהם נגוסה: אין תכנון טוב.

יעקב מרגי: תודה.

<תמיר בן משה: אני אומר ככה: 10,000 כיתות לכאורה בתוכנית החומש, שאני מוריד – 40 רשויות שהן ברשימת הסכמי הגג, ורשימה של רשויות שהן בבנייה מואצת, אני מוריד אותן.

<תמיר בן משה: זה משאיר לנו 56 מועצות אזוריות, 100 מועצות מקומיות.

<תמיר בן משה: אלה מספרים של מדינת ישראל.

<תמיר בן משה: ו-66 רשויות אחרות, כלומר אותן רשויות שהיו אמורות לקבל נתח משמעותי של כיתות מתוך תוכנית החומש, כמו בשנים הקודמות, יצאו מהמשחק.

<תמיר בן משה: כמה בתי ספר אנחנו בונים במועצות אזוריות בתוכנית החומש?

<תמיר בן משה: בודדים.

<תמיר בן משה: כמה במועצות מקומיות?

<תמיר בן משה: בודדים.

<תמיר בן משה: זה אומר שהנתח גדול מתוכנית החומש הקודמת, הולך לכמות רצינית, שיותר קטנה, של רשויות.

<תמיר בן משה: זה אומר שיש פה סגירת פערים משמעותית.

קריאות: כמה יש בכיתה?

יעקב מרגי: אני מבקש.

<תמיר בן משה: מה שאני רוצה לומר, יש פה באמת זיהוי של בעיה בירושלים, ואני מודע לה.

<תמיר בן משה: התחלנו קריטריונים בשנה הראשונה בינואר 2017.

<תמיר בן משה: אנחנו מודעים, ואומרים בפה מלא: הקריטריונים האלה – אנחנו בודקים אותם, בודקים את התוצאות שלהם.

<תמיר בן משה: הגענו לנקודת איזון, שאם אני משנה משהו לטובת ירושלים – סתם לדוגמה, בפרויקטים לטובת עיריית ירושלים אנחנו פוגעים בפרויקטים אחרים.

<תמיר בן משה: נקודת האיזון קיימת.

<תמיר בן משה: אנחנו צריכים למצוא פה מנגנון אחר, לפתור משהו בירושלים.

אברהם נגוסה: האם ידעתם על המחסור של 3,800?

אברהם נגוסה: לא עשיתם מיפוי צרכים.

יעקב מרגי: סליחה.

חנין זועבי: לענות על השאלות.

יעקב מרגי: לא תהיה תשובה.

חנין זועבי: למה במגזר הערבי תוכנית החומש- - -

יעקב מרגי: תתייחס ואל תשיב לשאלות.

<תמיר בן משה: בשורה התחתונה הקריטריונים הם טובים.

<תמיר בן משה: הם לא נותנים מענה לכולם, כי אי-אפשר לתת מענה לכולם.

<תמיר בן משה: ראינו את הפער בין הצורך לתקצוב.

<תמיר בן משה: אנחנו נבחן אותם פעם נוספת, נבדוק אותם ואת עצמנו.

<תמיר בן משה: אבל אני אומר – הם טובים, והם סוגרים פערים במדינת ישראל.

<תמיר בן משה: זה אחד.

חנין זועבי: אז תאמר בחברה הערבית – למה אתה מעלים?

חנין זועבי: תוכנית החומש הזאת- - -

קריאות: - -

חנין זועבי: אל תבוא ותפזר סיסמאות.

יעקב מרגי: אין לו תשובות.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר.

חנין זועבי: תן את הנתון שאתה סוגר.

חנין זועבי: תן את הנתון.

<תמיר בן משה: במצגת- - -

חנין זועבי: אין במצגת נתון.

יעקב מרגי: אתה לא מקשיב.

יעקב מרגי: לא עונים אחרי שאני נוזף בך עשרים פעם.

קריאה: אדוני היושב-ראש, לפני שאתה מסכם – מילה, שהוועדה לא התייחסה- - -

יעקב מרגי: אני מבקש להוציא אותו.

קריאה: הוועדה לא התייחסה למיפוי, לרמיסה של הציבור הדתי.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך לצאת.

יעקב מרגי: תכבד את עצמך – תצא.

קריאה: הוועדה חייבת להתייחס לבנות שלנו.

קריאה: הגרף הזה זה הבנות שלנו.

קריאה: אין פה הממלכתי דתי, כי רומסים אותם בירושלים.

קריאה: מוכרים את המבנים שלהם.

יעקב מרגי: תודה.

קריאה: והוועדה לא מתייחסת.

חנין זועבי: מרגי, אנחנו רוצים את הנתון הזה.

יעקב מרגי: אין לו תשובה.

יעקב מרגי: אבקש בכתב.

חנין זועבי: אתה מסתיר את התשובה – לא שאין לך תשובה.

יעקב מרגי: חנין, את מפריעה לי.

יעקב מרגי: הוא לא ייתן לך את התשובה אם תפריעי לי.

יעקב מרגי: לא אבקש לקבל את התשובה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על הצגת תוכנית החומש.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת על גידול בתקציב הבינוי.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בברכה את המשקל המשמעותי שיש לקריטריונים.

יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שכיתות בבנייה חדשה בשכונות שאין בהן בתי ספר, קודמים לבתי ספר ששוכנים במבנים לא תקניים, ובפרט מבנים יבילים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון זאת מחדש, לתת ביטוי להעדפת אותם בתי ספר לא תקניים.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לתעדף בתי ספר לחינוך המיוחד, ובפרט בתי ספר שתחום התמחותם זה בילדים אוטיסטיים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך, להיכנס לסוגיית ירושלים לעומק, מחוץ לתוכנית החומש המקובלת.

יעקב מרגי: הוועדה נוכחה לדעת שתוכנית החומש לא מטפלת בבעיה הרצינית שיש בירושלים, במחסור הרציני שם.

יעקב מרגי: למרות שיש פה קריאה לא לפתוח את שנת הלימודים, אני קורא לשקול דעת בכובד ראש, לא ליישם את זה.

יעקב מרגי: לפתוח את שנת הלימודים, קורא לשר החינוך להיכנס להידברות יחד עם ראש העיר ועם ארגון ההורים.

אברהם נגוסה: אני יכול להתנגד לזה?

אברהם נגוסה: מחסור של 320 כיתות בירושלים.

יעקב מרגי: 3,800.

אברהם נגוסה: אבל יש 60.

אברהם נגוסה: אני חושב שבמצב כזה אם משרד החינוך לא מציג לנו תוכנית שמשלימה את הפערים בירושלים, אני נגד ההחלטה הזאת.

יעקב מרגי: מותר לך.

אברהם נגוסה: משרד החינוך לא עושה את העבודה הזאת.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להגיש תוך 20 יום לוועדה, מסמך, איך היא מתכוננת להתמודד עם המצוקה הקשה שיש בירושלים.

יעקב מרגי: עדיין לא קיבלנו תשובה ממשרד החינוך מהדיון הקודם לגבי- - -

קריאה: האוצר יושב פה בשקט.

יעקב מרגי: אוציא אותך, גברת.

יעקב מרגי: את מפריעה לי.

קריאה: אל תצעק עליי.

יעקב מרגי: אני אצעק עליך.

יעקב מרגי: את אצלי בחדר ומפריעה לי.

יעקב מרגי: זו חוצפה.

יעקב מרגי: חוצפה.

יעקב מרגי: אנחנו ממתינים לתשובת משרד החינוך, מה בכוונתו לעשות לגבי אותה תוכנית שראש העיר הציג לוועדה לגבי הלוואה שתטפל במצוקה תוך שיפוי העירייה על החזריה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.