ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 234, 2017-07-25 13:40

אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל.

אברהם נגוסה: אני יודע שיש בעיה של מקום אבל אני מבקש מכל מי שמגיע שייכנס בשקט ויחפש מקום.

אברהם נגוסה: אם אין מקום, אין ברירה אלא להישאר בחוץ.

אברהם נגוסה: לא ציפינו לאנשים רבים כל כך.

אברהם נגוסה: זהו דיון ולא כנס.

אברהם נגוסה: גם בחוץ עכשיו רוצים להיכנס.

אברהם נגוסה: אני מבין את הבעיה, ואת הדחיפות אבל פה אנחנו צריכים לקיים דיון.

אברהם נגוסה: לכן מי שלא מצא מקום יצטרך להסתדר.

אברהם נגוסה: יחד איתי נמצאת חברת הכנסת רויטל סוויד, שהייתה איתי באתיופיה, וגם חברי הכנסת יצטרפו אלינו בהמשך.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים להתחיל את הדיון כי אנחנו גם מוגבלים בזמן.

אברהם נגוסה: קודם כל הנושא הוא יישום החלטות הממשלה מ-11 לאוגוסט 2016, החלטה שמשרד הפנים התחיל לבצע אותה, ואנשים התחילו לעלות.

אברהם נגוסה: יחד עם זאת יש הרבה בעיות, גם במתן אישורים וגם בקצב העלייה ולכן אנחנו רצינו לקיים דיון לקבל עדכונים גם ממשרד הפנים וגם מהסוכנות היהודית.

אברהם נגוסה: כמובן שגם המשרדים הרלבנטיים כמו משרד החוץ שנמצא פה, סמנכ"ל מחלקת אפריקה נמצא איתנו, וגם הצוות נמצא פה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לומר לכם שלאחר מאבק אינטנסיבי, סוף סוף התחילו אחינו לנחות במדינת ישראל ולהתאחד עם משפחותיהם.

אברהם נגוסה: זה חשוב לנו וזה הישג גדול לכולם.

אברהם נגוסה: ההישג הגדול הוא למדינת ישראל כבית של כל יהודי, ולכן זה חשוב מאוד ואני גם מברך על העבודה שעושים במשרד הפנים, במשרד החוץ, בסוכנות היהודית ואנחנו נשמע איך אנחנו משפרים, איך אנחנו מזרזים, איך אנחנו מגדילים את מספר העולים שמגיע.

אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו רוצים לשמוע היום, ואנחנו שומעים שיש גם בעיות, משפחות מקבלות מכתבי סירוב, למרות שכתוב בהחלטה שמי ששייך לקהילה, שנמצא באדיס וגונדר, על זה הקריטריון מדבר.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם על זה מנציג משרד הפנים, שהוא המשרד שמיועד למתן אישורים.

אברהם נגוסה: זה המשרד שבודק לפי קריטריון החלטת הממשלה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת רויטל סוויד, יש לך לומר משהו בשלב הזה?

רויטל סויד: נשמע קצת ואחר כך.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע ממשרד הפנים.

אברהם נגוסה: הגיע לידיעתנו כי בזמן האחרון יש הפסקה בעבודה באתיופיה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו יושב ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, תודה שהצטרפת אלינו.

אברהם נגוסה: מטרת הדיון שלנו כידוע, הממשלה קיבלה החלטה גם ב-2017 וגם ב-2016.

אברהם נגוסה: משרד הפנים התחיל לבצע את ההחלטה הזאת, כמובן ביחד ובשיתוף פעולה עם משרד החוץ ועם הסוכנות ואנשים מגיעים, אך במספרים קטנים.

אברהם נגוסה: התחלנו ב-63, 50, אני לא יודע כמה מחר מגיעים, 64.

<קריאה: מחר מגיעים 64 עולים.

<קריאה: אנחנו רוצים לשמוע ולהתעדכן על יישום ההחלטה והעיכובים.

<קריאה: עמוס ארבל ממשרד הפנים בבקשה, תכניס אותנו למה עושים, האם השמועות שקיבלנו שאין עבודה למרות ששבוע שעבר חזרו שני עובדים, אבל לא מזמינים אנשים.

<קריאה: אנחנו רוצים לשמוע ישר מכם.

<עמוס ארבל: אדוני היושב ראש, אני לא עוסק בשמועות, אני אציג מצב עובדתי כפי שהוא לאשורו נכון להיום.

<עמוס ארבל: אנחנו התחלנו את מימוש החלטות הממשלה ב-26.2.2017.

<עמוס ארבל: מכל מיני סיבות שהיו, לוגיסטיות, ביטחוניות, המצב באתיופיה, אבל זה כבר נדוש ונדון בישיבות הקודמות, ולא נחזור אחורה, נסתכל קדימה.

<עמוס ארבל: כך שנכון להיום אנחנו חמישה חודשים בדיוק אנחנו עובדים באתיופיה.

<עמוס ארבל: לאורך כל התקופה הזאת אנחנו מחזיקים שני עובדים באתיופיה, למעט חופשת מולדת שהם חזרו, אבל באופן עקרוני נכון לרגע זה יש עובד אחד בגונדר ועוד עובד נוסף שהיה צריך להיות איתו, ומפאת אבל משפחתי לא נסע, ביום ראשון הקרוב הוא יצטרף אליו.

<עמוס ארבל: אין כוונה לרדת בהיקף העובדים באתיופיה.

אברהם נגוסה: היו שלושה.

<עמוס ארבל: היו שניים.

<עמוס ארבל: בהתחלה היו שלושה.

<עמוס ארבל: אוקיי.

<עמוס ארבל: לא היה צריך, גם לא נכון לפצל מבחינת המסקנות המקצועיות שלנו בשני המקומות ביחד, אנחנו מרכזים איפה שצריך, אם צריך גם באדיס, צריך לחשוב בכלל ולזכור שכל עובד שהולך לאתיופיה זה פחות עובד כאן.

<עמוס ארבל: כלומר העבודה היא משולבת ישראל – אתיופיה, היא לא בפני עצמה.

<עמוס ארבל: וזה לא שכל אחד שהולך לאתיופיה אנחנו מקבלים עובד אחר במקומו כאן.

<עמוס ארבל: בסוף זה סכום אפס וצריך לראות איפה מחלקים נכון ואיפה העומס.

אברהם נגוסה: ראה, קיבלתם שבעה עובדים לצורך ביצוע החלטת הממשלה, איך אתם מחלקים את זה?

אברהם נגוסה: שבעה עובדים לפחות.

<עמוס ארבל: שניים שם, חמישה עובדים כאן.

<עמוס ארבל: ובנוסף עובדים של הרשות מעבר לשבעה, שהם עובדי הרשות שנתרמו לטובת המשימה הזאת, כדי לבצע אותה הכי מהר והכי טוב שאפשר לעשות.

<עמוס ארבל: נכון להיום לא רק שבעה עובדים עובדים בדסק האתיופי, יש כמעט 12 עובדים.

<עמוס ארבל: לא נולדו עוד חמישה.

<עמוס ארבל: הנציבות לא נתנו עוד חמישה.

<עמוס ארבל: אנחנו תגברנו את עצמנו בעוד חמישה עובדים שהם לא עושים כלום, כלום, בשנה האחרונה, חוץ מהמשימה הזאת.

<עמוס ארבל: כך שיש לנו עניין ורצון טוב וכנות וכל מה שרק אפשר לעשות, להגיד, כדי לבצע את ההחלטה הזאת כלשונה בצורה הטובה ביותר.

<עמוס ארבל: נכון לעכשיו נכון וצריך רק שני עובדים בגונדר.

<עמוס ארבל: עוד חודש אני אחשוב שצריך גם באדיס, נשלח גם לאדיס.

<עמוס ארבל: צריך עוד אחד בגונדר, נשלח עוד אחד לגונדר.

<עמוס ארבל: זה לא משהו שהוחלט מהיום לעוד שנתיים קדימה.

<עמוס ארבל: זה משהו שניתן לתיקון, לשינוי, לאורך כל הדרך.

<עמוס ארבל: בהתאם להיקף הבקשות שכאן משתחרר מהארץ ונשלחות לשם לאתיופיה.

רויטל סויד: כמה בקשות עומדות כרגע, גם פה בארץ וגם משם?

<עמוס ארבל: כל אדם שצריך, מכל פוטנציאל, ברגע שאנחנו בודקים את הבקשה כאן בארץ, בגדול יש שבעה- שמונה עובדים שעובדים על הבקשות כאן, ברגע שיש סיכוי, נקרא לו כך, זה לא תקווה אלא סיכוי מבחינת הזכאות לבקשה, שהיא עונה אכן לקריטריונים, שולחים אותה לאתיופיה וצוברים אותה או באדיס או בגונדר, בהתאם ל - - -

רויטל סויד: כמה בקשות כאלה הוגשו?

<עמוס ארבל: אושרו?

רויטל סויד: הוגשו.

<עמוס ארבל: בישראל בכלל?

<עמוס ארבל: בסביבות 5,000 בקשות.

רויטל סויד: כמה אושרו?

<עמוס ארבל: אושרו עד היום 700 נפש.

<עמוס ארבל: 700 נפש מבחינתנו יש אישורים לסוכנות היהודית להביא אותם לישראל.

רויטל סויד: כל השאר נדחו או שלא טופלו עדיין?

<עמוס ארבל: לא.

<עמוס ארבל: יש כאלה שעומדים בצד, יש כאלה בוודאות שאנחנו יודעים שהם יסורבו או סורבו בוודאות כי הם לא עונים על שום קריטריון, מסיבה כזאת או אחרת, למרות שהמשפחה פנתה.

<עמוס ארבל: בסירובים אנחנו לא עוסקים כרגע כי אנחנו לא שולחים אישורים, למרות שנשלחו מספר סירובים בטעות, אבל זו הייתה טעות ותקלה, ועצרנו מיד.

<עמוס ארבל: חבר הכנסת נגוסה דיבר איתי בעניין הזה, אנחנו לא שולחים אף סירוב לאף משפחה עד שלא נגמור את כל התהליך.

<עמוס ארבל: וזה נכון לעשות, וכך צריך לעשות.

<עמוס ארבל: אנחנו ממשיכים במלוא הקצב, אם מחר בבוקר יגידו לי "יש לך עוד 10 עובדים", אז הקצב יוכפל כנראה.

<עמוס ארבל: לא כנראה, בוודאות.

<עמוס ארבל: כלומר שאנחנו יכולים לעשות יותר.

רויטל סויד: כלומר כל הבעיה כרגע שאין לך מספיק עובדים.

<עמוס ארבל: אני לא דרשתי יותר עובדים.

<עמוס ארבל: אני בתחילת הכנת החלטת הממשלה שאנחנו מדברים עליה, שתי החלטות הממשלה, הערכתי שבשביל לעשות, להביא בסביבות 1,300 איש בשנה, מספיק שבעה עובדים ועוד האנשים שבתוך הרשות.

<עמוס ארבל: אני חושב שאנחנו נוכל לעמוד עד סוף שנת העבודה הזאת, להגיע למספר הזה.

<עמוס ארבל: 100 פחות, 100 יותר, אני לא יודע להגיד לכם.

<עמוס ארבל: אני לא אעצור ב-1,300.

<עמוס ארבל: אנחנו עושים את כל מה שרק אפשר.

<עמוס ארבל: אין עובד אחד ברשות, ואני שומר עליהם כמו בכספת שלא ייקחו אותם לשום משימה, ויש המון מצוקות.

רויטל סויד: אבל העיכובים נובעים מהעובדה שיש לך בעיה בכח אדם?

<עמוס ארבל: אין כאן עיכוב, יש פה 700 אישורים שאושרו כבר נכון להיום.

<עמוס ארבל: אנחנו נמצאים בסוף יולי.

<עמוס ארבל: יש לנו עוד חמישה חודשים לעבוד באתיופיה ובישראל.

<עמוס ארבל: למעט החודש של החגים.

<עמוס ארבל: אני מניח, תזכרו גם שהחלטת הממשלה הזאת הייתה קשה ומסובכת, ואמרתי את זה כאן בתחילת הדרך.

<עמוס ארבל: למדנו את ההחלטה, ישבנו במשרד ראש הממשלה.

אברהם נגוסה: בהחלטת הממשלה הקריטריונים ברורים.

<עמוס ארבל: לא ברור, אברהם.

רויטל סויד: סליחה, זו החלטה לפני שנתיים.

רויטל סויד: קריטריונים הם ברורים, יש החלטת ממשלה, חבלי לידה היו לה, אבל מרגע שהיא התקבלה וזה כבר היה לפני שנתיים, אז אני רוצה להבין האם אתה אומר שבעובדה שהוגשו אלפי בקשות לא היה לך כח אדם לבחון, זו הבעיה?

רויטל סויד: איך יכול להיות שיש רק תשובות ל-700 איש?

<עמוס ארבל: החלטת הממשלה הזאת מדברת על 1,300 בשנת 2017.

<עמוס ארבל: עד סוף שנת 2017.

<עמוס ארבל: נכון להיום אישרנו כבר 700.

אברהם נגוסה: עד נובמבר 2017.

אברהם נגוסה: תהיה מדויק.

<עמוס ארבל: אני מניח, ואני רוצה מאוד להיזהר בלשוני, אני לא רוצה להגיד בוודאות, אני מניח, אנחנו עושים את כל מה שרק אפשר כדי להגיע למספר הזה ואף לעבור אותו.

<עמוס ארבל: אני מניח שאנחנו נגיע למספר הזה עד סוף שנת העבודה הנוכחית.

<עמוס ארבל: בכח העבודה הקיים, בלי דרישה של תוספת.

<עמוס ארבל: מי שרוצה להגיד שעכשיו רוצים שיהיה 3,000, אני לא יודע להביא 3,000 במספר האנשים שיש לי נכון להיום עד סוף שנת העבודה הנוכחית.

<עמוס ארבל: אמרתי בתחילת דבריי, ב-26.2.2017 התחלנו את העבודה באופן מעשי, באופן ממשי.

<עמוס ארבל: כששלחנו את ראשוני האנשים לאתיופיה - - - היו הרבה בעיות שכבר דשנו בהם כאן, ממשרד החוץ עם העובדים שלנו, עם ההסתדרות, עם כל מיני מקומות אחרים, שאי אפשר היה להתחיל לממש את ההחלטה.

אברהם נגוסה: אבל אתה יודע שאם הייתם מתגברים את הצוות היה אפשר לבדוק אנשים ולאשר אותם, ולא היו צריכים לחכות שם ולסבול, כאשר יש להם את האפשרות, הסוכנות יש לה את האפשרות לזרז ולהביא אותם.

<עמוס ארבל: אי אפשר לתקן עוולות של - - -

אברהם נגוסה: תיכף נשמע מהסוכנות, אבל אני אומר שככל שאנחנו מזדרזים לבדוק את האנשים ומאשרים, יכול להיות שגם הסוכנות תזדרז להביא אותם.

<עמוס ארבל: אני מסכים לגמרי, שיהיו עוד עשרה עובדים מחר בבוקר, מן הסתם המספרים יהיו כפולים אם לא משולשים.

<עמוס ארבל: זו כמות העובדים שיש היום כאן.

<עמוס ארבל: הדבר השני העובדתי הוא שהחלטת הממשלה מדברת על 1,300 עד סוף שנת העבודה.

<עמוס ארבל: אנחנו עושים הכל כדי להגיע למספר הזה.

אברהם נגוסה: עד נובמבר.

אברהם נגוסה: אני אומר לך, כך כתוב בהחלטת הממשלה.

אברהם נגוסה: עד סוף נובמבר 2017.

אברהם נגוסה: כתוב.

<עמוס ארבל: הלוואי ונביא 1,300 עד מחר בבוקר, לא עד נובמבר.

אברהם נגוסה: זה מה שאני אומר, אז תלוי אם אתה משחרר את - - -

<עמוס ארבל: אנחנו עושים הכל, אף אחד לא - - - את החלטת הממשלה.

<עמוס ארבל: עושים הכל.

<עמוס ארבל: האמן לי, אני עוסק בזה המון, בשעות העבודה שלי.

יצחק הרצוג: והוא נחשב מהטובים.

<עמוס ארבל: כל יתר העובדים שאתה מכיר את שמותיהם חלקם, ואתה מכיר אותם אישית, אין עובד אחד כזה שנוגע במילימטר, רצו לקחת אותם לביומטרי, רצו לקחת אותם ל-1,001 דברים, אני שומר על המשימה הזאת כבבת עיני מה שנקרא.

<עמוס ארבל: כל רגע שיש להם הם עוסקים אך ורק במשימה הזאת.

אברהם נגוסה: תסביר לי איך אתם תעמדו.

<עמוס ארבל: אנחנו עושים הכל כדי לעמוד.

<עמוס ארבל: יכול להיות שאני אשב פה בנובמבר ואני אגיד לך "הבאנו רק 900", אני לא יודע להגיד לך.

אברהם נגוסה: עכשיו יש 700 אישורים, למה ה-700 לא פה בארץ, אנחנו נשאל את הסוכנות.

<עמוס ארבל: זו שאלה אחרת.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: זה אני משאיר ליהודה.

אברהם נגוסה: אבל אני שואל אותך, איך אתה רואה שיש אפשרות שאתם תעמדו, לפי החלטת הממשלה, שה-1,300 יהיו עד סוף נובמבר 2017.

אברהם נגוסה: נובמבר, אני מתעקש.

<עמוס ארבל: אני יכול לעשות טוב עם מה שיש לי, לא עם מה שאין לי.

<עמוס ארבל: גם השבעה עובדים האלה, עד שקיבלנו אותם ועד שגייסנו אותם, הוציאו לכולנו את הנשמה בפינצטה.

<עמוס ארבל: כל התהליך היה נורא ואיום.

אברהם נגוסה: אז בוא תשכנע אותי האם אתה תעמוד עד סוף נובמבר שיהיו 1,300.

<עמוס ארבל: המצב שלנו היום ביולי הוא הרבה יותר טוב מאשר בפברואר, מבחינת ההבנה של ההחלטה, וההחלטה היא מאוד לא פשוטה והיא מאוד לא ברורה, ויעידו פה אנשי רוה"מ כמה ישיבות עשינו אצל אודי פרבר, ועם חברי הכנסת כדי להבין, כולל חבר הכנסת נגוסה שישב שם כדי להבין, ואיזה חילוקי דעות ואי הבנות על כל מיני סעיפים בהחלטה.

<עמוס ארבל: אבל התקדמנו, ברוך השם התקדמנו וכולנו מבינים איך שהוא למה החלטת הממשלה מתכוונת.

<עמוס ארבל: אנחנו עושים אותה הכי טוב שאנחנו יודעים לעשות בכמות העובדים הקיימת.

<עמוס ארבל: בעוד חודש, עוד חודשיים אני אגיד לך או למנכ"ל שלי, או לשר הפנים, "אני לא אגיע ל-1,300, מסיבה כזאת או מסיבה אחרת", יצטרכו להחליט מה עושים.

<עמוס ארבל: אין לי משהו אחר יותר טוב לעשות.

אברהם נגוסה: תראה, לא תהיה סיבה אחרת, חוץ מזה שאולי העובדים לא הספיקו לעשות את הבדיקות.

אברהם נגוסה: אנשים קיימים שם, אנחנו יודעים.

<עמוס ארבל: אברהם, אדוני היושב ראש, נתנו לי את הקרדיט לנהל את זה, נתנו לי את הסמכות לנהל את זה לטוב ולרע, אני עושה הכי טוב כדי שזה יקרה.

<עמוס ארבל: כמו כל החלטה אחרת, כמו כל הנחיה אחרת, כמו כל חוק אחר, כמו כל דבר אחר שאני צריך לעשות, ואין כאן עניין.

<עמוס ארבל: אם אנחנו חשודים בזה שאנחנו ממסמסים את ההחלטה, לא עושים אותה הכי טוב, זה כבר דיון אחר.

<עמוס ארבל: אבל אני לא שם.

<עמוס ארבל: האמן לי, אני לא שם.

<עמוס ארבל: לא אני ולא העובדים.

<עמוס ארבל: העובדים נותנים את כל מה שרק יש להם, בכוח, במרץ, בנשמה, בזמן, כדי לעשות את ההחלטה הזאת הכי טוב.

<עמוס ארבל: אנשים עוזבים את המשפחות שלהם שלושה חודשים, יושבים בגונדר, נמצאים שם ומראיינים אנשים, כדי לבצע את החלטת הממשלה.

רויטל סויד: אנשים עוזבים שלושה חודשים את המשפחות, אנחנו מאוד מעריכים את זה.

רויטל סויד: אנשים יושבים 18 שנים ועשר שנים ומחכים לראות את הילדים שלהם, את הנכדים שלהם, את האחים שלהם, את הדודים שלהם.

רויטל סויד: אנחנו זועקים את הזעקה שלהם, הם זועקים את הזעקה שלהם, אנשים מתים שם, לך תראה את הקיר שם, אני בטוחה שאתה מכיר אותו, את הקיר באדיס, ששם אתה רואה כמה אנשים מתו בלי שהם התאחדו עם הקרובים שלהם.

רויטל סויד: אז עכשיו באמת, אנחנו לא מחפשים אשמים, אנחנו רוצים לפתור, אנחנו רוצים שיגיעו לכאן כל מי שצריך להגיע.

רויטל סויד: התשובה אנחנו מקבלים היא אפילו פגיעה באינטליגנציה, סליחה.

רויטל סויד: כי זה שאתה אומר לי שאנשים עוזבים ושלושה חודשים נמצאים שם, לא נותן תשובה איך על אף החלטת ממשלה שהתקבלה לפני שנתיים, איך מתוך אלפי בקשות שהוגשו רק 700 התקבלו.

רויטל סויד: אין לך כוח אדם?

רויטל סויד: איפה הבעיה עומדת?

רויטל סויד: כמה סורבו?

רויטל סויד: מה קורה?

<עמוס ארבל: הסברתי.

רויטל סויד: לא יושב ראש הועדה ולא אנחנו, לא מצליחים לקבל תשובות, עם כל הכבוד.

רויטל סויד: ואנשים בינתיים מתים.

רויטל סויד: כל יום עוד שם ועוד שם על הפרוכת הזאת.

<עמוס ארבל: איזו תשובה את רוצה לשמוע?

<עמוס ארבל: כמה אנשים - - - אני רוצה שכל מי שרק מדינת ישראל מתכוונת להביא אותו, אין שום בעיה.

<עמוס ארבל: יש החלטות ממשלה, יש כנסת, ועל פי זה אני עובד.

<עמוס ארבל: החלטת הממשלה האחרונה היא מאוגוסט האחרון - - -

יצחק הרצוג: ואם היו מכפילים לך את כוח האדם?

<עמוס ארבל: בוודאי שהייתי עושה הרבה יותר.

רויטל סויד: אז שאלנו אותך את זה.

רויטל סויד: האם הבעיה היא כח אדם?

רויטל סויד: שאלנו אותך את זה.

<עמוס ארבל: אם החלטת לא להקשיב, זה משהו אחר.

<עמוס ארבל: אני עניתי.

<עמוס ארבל: אם מחר בבוקר יהיו עשרה עובדים אז אני אשים עוד אנשים באתיופיה.

אברהם נגוסה: יש לך 12 עובדים.

אברהם נגוסה: אפילו יותר.

<עמוס ארבל: אם מישהו רוצה להחליף אותי בתפקיד ולבצע את זה, בבקשה.

<עמוס ארבל: נראה לי שאתה רוצה.

<עמוס ארבל: אני לא מציע לאף אחד לעשות את זה.

<עמוס ארבל: עם כל הכבוד, אפשר להביא את הטפסים בבוקר שתחתום עליהם אתה או מישהו אחר בכנסת, בוא נגמור את העניין.

אברהם נגוסה: בהחלטת הממשלה אתם ביקשתם שבעה עובדים, קיבלתם.

אברהם נגוסה: אף אחד לא מוריד לכם אפילו אחד.

אברהם נגוסה: קיבלתם שבעה עובדים.

אברהם נגוסה: אז אם אתה מפעיל את שבעת העובדים, אפילו את החצי.

<עמוס ארבל: באמת, לא ראוי לכבודה של הועדה שאני אכנס עכשיו מה כל עובד עושה, ואיפה הוא נמצא, ומי נמצא שם.

יצחק הרצוג: אתה יכול להגיד "אני דורש הכפלת התקנים"?

<עמוס ארבל: אני לא דורש.

<עמוס ארבל: נכון לעכשיו, עם השבעה עובדים ועם התוספת שנתנו מעצמנו על חשבוננו, על מנת לעמוד ביעד הזה של 1,300 עד סוף שנת העבודה הזאת, אני חושב, אני מקווה, אני אעשה הכל כדי שאני אעמוד בזה.

<עמוס ארבל: אני מאוד אעשה הכל.

יצחק הרצוג: יש לך חצי שנה.

<עמוס ארבל: כן.

<עמוס ארבל: אני מאוד עושה הכל שכן.

<עמוס ארבל: תזכרו שהתחלנו ב-26 לפברואר.

<עמוס ארבל: העובדים הראשונים שלנו נחתו ב-26 לפברואר באתיופיה.

<עמוס ארבל: יותר מזה אין לי מה להגיד לכם.

<עמוס ארבל: אתם רוצים להביא 7,000 בשנה?

<עמוס ארבל: בבקשה.

<עמוס ארבל: תביאו עוד 20 עובדים.

<עמוס ארבל: אין לי בעיה.

אברהם נגוסה: ההחלטה מדברת עד נובמבר 2017.

יצחק הרצוג: נו אז הוא אמר עד דצמבר 2017.

יצחק הרצוג: אני חושב שלפי הקצב שהם הולכים - - -

<עמוס ארבל: בחמישה חודשים אישרנו 707 איש.

<עמוס ארבל: נכון להיום בבוקר, אושרו 707 נפשות.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: אתה רואה שזה הציבור שהגיע לפה, גם כתוצאה שאין קבלת קהל אפילו טלפונית.

אברהם נגוסה: בדיון הקודם אתה הסכמת והבטחת לנו לעשות קבלת קהל לפחות טלפונית.

אברהם נגוסה: ואין קבלת קהל, וששמעו שיש דיון, אנשים באו ועזבו עבודה ובאו.

<עמוס ארבל: האמן לי אדוני, אני רואה את הפניות, אני שמעתי, הדיון הזה הוא לא ראשון בשבילי במה שקשור לסוגיה.

<עמוס ארבל: החלטת הממשלה של 2010, אני מכיר את זעקות השבר ואת המשפחות ואני ער, ואין לי מה להגיד לקהילה הגדולה והחשובה הזאת איך אפשר לתקן עוולות של אולי עשרות שנים שקרו בקהילה הזאת.

<עמוס ארבל: אני יודע לעשות הכי טוב שאנחנו יכולים, אמרתי את זה קודם.

<עמוס ארבל: היות והטיפול הוא טיפול מרוכז ברמת המטה, אי אפשר לקבל קהל ברמת המטה.

<עמוס ארבל: אי אפשר.

<עמוס ארבל: וזה נכון לעשות שלא נכון לקבל קהל, כי אם נתחיל לקבל קהל, אנחנו לא נטפל בבקשות, חד משמעית.

אברהם נגוסה: אבל הסכמנו, והבטחת לנו.

<עמוס ארבל: שניה.

<עמוס ארבל: תן לי להמשיך.

<עמוס ארבל: אנחנו מטפלים בלהתקין שני קווי טלפון.

<עמוס ארבל: יש לנו בעיות עם בזק בינלאומי בבניין.

<עמוס ארבל: אפשר לעשות ככה כמה שרוצים, אבל - - -

אברהם נגוסה: בזק בינלאומי?

<עמוס ארבל: בזק בינלאומי אחראי להתקין לנו שני קוים בתוך הבניין על מנת שניתן מענה טלפוני לטובת האוכלוסייה במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: מה קשור לבזק בינלאומי?

יצחק הרצוג: מענה קולי.

אברהם נגוסה: בסדר אבל זה פה בישראל.

אברהם נגוסה: זה נשמע כאילו הם הולכים לקבל בקשות מאתיופיה.

<עמוס ארבל: הם לא הולכים שום דבר.

<עמוס ארבל: אנחנו רוצים לתת מענה בטלפון שעתיים, שלוש ביום כדי לתת לציבור בישראל מענה לגבי הבקשות שלהם.

<עמוס ארבל: אני אישית לא חושב שזה נכון, אתה סיכמת את זה בעבר בניגוד לדעתי וזה בסדר, אוקיי, כי אנחנו אין לנו לתת מענה לאנשים, כי הבקשות האלה הן בפניות, הן בטיפול.

<עמוס ארבל: אין כאן מה לספר סיפורים.

<עמוס ארבל: למעט דברים שהם לא ידועים לנו, אבל האמן לי, אין בקשה אחת שאנחנו לא מתקשרים למשפחה, העובד שלנו מדבר איתם באמהרית, מלקט עוד מידע, מלקט עוד אינפורמציה כדי לטפל בבקשה.

<עמוס ארבל: אבל יהיה קו, אני מקווה שיהיה ממחר בבוקר.

אברהם נגוסה: מתי יהיה?

אברהם נגוסה: אני רוצה תאריך מדויק.

אברהם נגוסה: כי בפעם הקודמת הבטחת לנו, ועד היום לא התקיים.

<עמוס ארבל: אני לא יודע, זה לוח זמנים של חברת בזק שהיא מתקינה.

<עמוס ארבל: רק אתמול דיברתי עם הנציג שלנו, האמרכל שמתעסק בזה, הוא לא יודע להגיד לי.

<עמוס ארבל: צר לי.

אברהם נגוסה: מצטרף אלינו חבר הכנסת מאיר כהן שהוא גם היה בגונדר ובאדיס אבבה וראה את הממתינים.

אברהם נגוסה: כרגע אנחנו בעדכון של משרד הפנים.

מאיר כהן: העדכון משמח?

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: אנחנו מדשדשים באותו מקום.

<עמוס ארבל: חבל שזו התובנה, אבל אין לי - - -

מאיר כהן: כמה עלו?

<עמוס ארבל: אישרנו בחמישה חודשים 707 נפש.

מאיר כהן: מתוך?

<עמוס ארבל: מתוך 1,300 שסוכם ש- - - עד סוף השנה.

<עמוס ארבל: בעזרת השם ובתקווה - - -

אברהם נגוסה: הגיעו כמה?

<יהודה שרף: מחר ה-500 נוחת.

<יהודה שרף: הם באדיס, מחכים לטיסה.

מאיר כהן: יש 70 באדיס עכשיו, לא?

<יהודה שרף: יש 64 באדיס.

אברהם נגוסה: 64 נוחתים.

<יהודה שרף: מחר.

<יהודה שרף: וזה יהיה 500

אברהם נגוסה: עד עכשיו הגיעו, אם אני סופר, מאוקטובר 2016 - - -

<יהודה שרף: אתה לא צריך להתאמץ.

<יהודה שרף: אני אגיד לך.

<יהודה שרף: 390 הגיעו עד 4 ביוני.

<יהודה שרף: זה בדוק.

<יהודה שרף: הם יוצאים ממרכזים.

אברהם נגוסה: כמה מהם חוק השבות?

<יהודה שרף: אני לא נכנס לזה.

אברהם נגוסה: לא, חשוב לנו.

אברהם נגוסה: כי 1,300 לא כולל חוק השבות.

<יהודה שרף: אדוני היושב ראש, אני באמת - - -

אברהם נגוסה: לא, זה חשוב לנו.

<יהודה שרף: בסדר, אני אבדוק לך את זה.

אברהם נגוסה: לממשלה או למשרד הפנים, חשוב להם לספור מספרים.

<יהודה שרף: כ-20 חוק השבות.

<יהודה שרף: אבל אם אתה רוצה מספר מדויק, ברשותך, אני אשב עם עמוס ונביא לך.

<יהודה שרף: מחר נוחתים 64, וזה מביא אותנו ל-500 עולים.

<יהודה שרף: יתרת העולים נכנסים לתהליך של בדיקה רפואית של משרד הבריאות.

<יהודה שרף: כפי שאדוני היושב ראש יודע, כל עולה חייב לעבור את הבדיקה הרפואית, לקבל את התשובות החיוביות בתוך ימים, אני לא רוצה להגיד שעות, אבל לא שבועות בטוח.

<יהודה שרף: ימים בודדים, הם יהיו על המטוס בארץ.

<יהודה שרף: מרכזי הקליטה מחכים להם, הצוותים מחכים להם.

אברהם נגוסה: מבחינה מספרית אני לא מסכים איתך.

<יהודה שרף: אתה יכול לא להסכים.

אברהם נגוסה: כי אני אגיד לך, אני אספור לך כל חודש כמה הגיעו.

<יהודה שרף: אני אגיד לך, אל תתאמץ.

אברהם נגוסה: אז תגיד לי, איך הגעת ל-390?

<יהודה שרף: אני אגיד לך, התחלנו להביא באוקטובר, תיזכר בטקס שאתה היית בשדה התעופה.

אברהם נגוסה: באוקטובר הגיעו 63.

<יהודה שרף: נכון.

<יהודה שרף: אחרי זה בנובמבר הגיעו 21, בדצמבר הגיעו 5, ב-26 בינואר הגיעו 4, ב-6 ביוני הגיעו 73.

אברהם נגוסה: רגע, חמישה מתי הגיעו?

<יהודה שרף: חמישה הגיעו בדצמבר 2016.

<יהודה שרף: ב-28.12.2016.

אברהם נגוסה: הנתון הזה לא ידוע לי.

אברהם נגוסה: אני יודע שבינואר הגיעו ארבעה.

אברהם נגוסה: אתה שלחת לי.

<יהודה שרף: הנה מה ששלחתי לך, הוא אצלי ביד, אני מחזיק את מה ששלחתי לך, אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: אוקיי, תמשיך.

<יהודה שרף: ב-6.6 הגיעו 73.

<יהודה שרף: ב-20.6 הגיעו 50, ב-29.6 הגיעו 51, ב-4.7 הגיעו 59.

<יהודה שרף: מחר מגיעים 64, זה נותן לך כרגע 390.

<יהודה שרף: ב-16 באוגוסט ינחתו עוד 54, ב- - - ינחתו עוד 56, זה מביא אותך ל-500 עולים.

אברהם נגוסה: עכשיו הסכמנו, אמרת 500 עם מחר.

<יהודה שרף: עד אוגוסט.

אברהם נגוסה: לכן לא הסכמתי איתך.

אברהם נגוסה: עכשיו 390 עם מחר.

<יהודה שרף: תמיד תסכים איתי, כי אני מעדכן אותך - - - אדוני היושב ראש, כל יתר העולים, מה שעיכב אותם זה התרופות או הבדיקות של משרד הבריאות, פשוט נגמר להם.

<יהודה שרף: עד שהם קיבלו מגרמניה את מה שהיו צריכים לקבל, זה כבר נמצא באתיופיה.

<יהודה שרף: ביום ראשון 107 האישורים שנקבל אותם, מיום ראשון יתחילו את תהליך הבדיקה שלהם.

<יהודה שרף: תיגמר הבדיקה, נקבל תשובות שמשה יעקב ואיציק יכולים לבוא לארץ, אני אומר ימים, אני לא רוצה לומר שעות כי זה מותנה פשוט בכרטיסי הטיסה, יעלו לארץ.

<יהודה שרף: אני רוצה להאמין שכולם הרבה לפני ראש השנה הבא עלינו לטובה, הרבה לפני, כל מי שברשימה יגיע לארץ.

אברהם נגוסה: כל מי שאושר, ה-700.

<יהודה שרף: כן.

<יהודה שרף: מי שאושר.

<יהודה שרף: אני מקבל אישורים, - - -

מאיר כהן: אתה מדבר על ה-500 פלוס 700 שאושרו?

<יהודה שרף: לא, פלוס 200.

אברהם נגוסה: לא, 700 מדברים על הכל.

אברהם נגוסה: מאוקטובר 2016.

אברהם נגוסה: זה הכל, לא חדש.

<יהודה שרף: נכון.

מאיר כהן: מה המעכבים העיקריים?

מאיר כהן: החלטת ממשלה דיברה על 1,300 בתוך שנה, נכון?

אברהם נגוסה: עד סוף נובמבר.

מאיר כהן: עד סוף נובמבר.

מאיר כהן: אז לא עומדים ביעד הזה.

מאיר כהן: מה המעכבים?

מאיר כהן: אחרי שהיינו שם ודיברנו עם השר והוא אמר, והסביר, מה היום המעכבים?

<עמוס ארבל: אין היום משהו שמעכב.

<עמוס ארבל: אנחנו בתהליך שזורם, אני לא יכול להגיד לך שאפשר לאשר, אם אנחנו על 700, אי אפשר לאשר עוד 600 בשבועיים.

מאיר כהן: לא, לא את זה אמרתי.

<עמוס ארבל: אלא?

מאיר כהן: לא את זה אמרתי.

מאיר כהן: אמרתי כשאתה, יש לך לו"ז לעוד 600 האלה?

<עמוס ארבל: עד סוף השנה.

מאיר כהן: ולהערכתך?

<עמוס ארבל: אני מאוד מקווה, אעשה הכל כדי שזה מה שיקרה.

מאיר כהן: כלומר, אם יתעוררו מעכבים, איזה סוג של מעכבים?

<עמוס ארבל: קצב ויכולת שלנו ל - - -

מאיר כהן: לא, הוא לא דיבר עכשיו על יכולת, הוא דיבר על כך שהיה עיכוב בגלל שלא היו תרופות.

<עמוס ארבל: זה לא שייך.

<עמוס ארבל: זה לא אנחנו.

<יהודה שרף: את - - -

מאיר כהן: זה משרד הפנים.

מאיר כהן: אנחנו ביקרנו שם במשרד שלכם,

<עמוס ארבל: המשרד שלי.

מאיר כהן: המשרד שלך, נכון, יושב שם איזה בחור ממשרד הפנים.

מאיר כהן: הוא יכול להצביע על 600 עד סוף השנה, על עוד 600?

<עמוס ארבל: אני אעשה הכל, ואני מאוד מקווה.

מאיר כהן: אתה איש רציני, אני יודע, באמת שאני יודע שאתה איש רציני.

מאיר כהן: זה תשובה של טירון בגולני.

<עמוס ארבל: אני אומר שאני אעשה הכל, אין לי תשובה יותר טובה.

<עמוס ארבל: תראה, אין - - - להגיד משרד החוץ, אין לי מבנה, אין לי חשמל, אין לי מאבטח.

<עמוס ארבל: לא.

מאיר כהן: יש פה ציבור שאלה בני המשפחה שלו.

מאיר כהן: יש פה ממשלה שקיבלה החלטה.

מאיר כהן: בין אם אנחנו חושבים שההחלטה היא מצמצמת או מרחיבה, זה לא רלבנטי.

<עמוס ארבל: לא רלבנטי.

<עמוס ארבל: לגמרי לא.

מאיר כהן: אתה יושב כאן כנציג השר, אתה נציג הממשלה.

מאיר כהן: רוצים לשמוע ממך לא "אני מקווה", רוצים לשמוע ממך ש"אני אעשה הכל" - - -

<עמוס ארבל: אמרתי.

מאיר כהן: אתה יודע, לפעמים הטרמינולוגיה תגרום לכך שנצא מיואשים מפה או נצא עם תקווה.

מאיר כהן: אם אתה, שאחראי על כל הדבר הזה, בא ואומר לנו "תראו חבריה, אני מתייחס לאנשים האלה כאילו הם בני המשפחה שלי שאני רוצה לראות אותם איתי עכשיו, כך אני מתייחס לזה".

מאיר כהן: אתה נוטע תקווה שבאמת הפקיד הכי בכיר שנמצא שם עושה הכל, יומם ולילה, בכדי שהם יגיעו.

מאיר כהן: בין זה לבין מה שאנחנו ראינו, ואני חושב שדיברנו, או לפחות הם דיברו איתך.

מאיר כהן: לפי מה שאנחנו ראינו שם, ראינו אדם שהוא בן יוצא אתיופיה, אני לא רוצה חלילה לחשוד בכשרים, שהיה שם - - - והלכתי לשר ודיברתי והוא אומר לי "מאיר זה ייפתר", אז תגיד לנו שזה נפתר, שהחבר'ה שלך עושים הכל הכל בכדי שעד סוף השנה יגיעו לכאן 600 איש.

<עמוס ארבל: אני אומר את זה במלוא האחריות ובמלוא הרצינות, ואני מכבד את הציבור כאן ואלה שלא כאן, יש לנו חבר'ה מאוד מאוד רציניים שעוסקים בזה.

<עמוס ארבל: הכי טובים שיש לנו.

מאיר כהן: תגברת את המשרד?

מאיר כהן: יש עוד הרבה?

<עמוס ארבל: יש שניים באתיופיה ויש עוד בסביבות 7-8 שנמצאים פה, אני לא אכנס כרגע לבעיות אישיות, הריון וכאלה, אבל בגדול זו כמות האנשים.

<עמוס ארבל: בכמות האנשים שכרגע יש לנו זה מספק כדי לעמוד ביעד הזה עד סוף שנת העבודה הזאת.

<עמוס ארבל: אני אומר, אני אעשה הכל, באמת הכל, כמו שאמרת, כאילו בני משפחתי נמצאים שם וכך אנחנו מתייחסים לזה, באמת ביראת כבוד, עם כל הרגישות המתחייבת.

<עמוס ארבל: אולי הציבור הרחב לא רואה את זה כי כל אחד בשבילו זה 100%, וזה בסדר, בשבילנו זה כמות ענקית של אלפי אנשים, קשה מאוד - - -

מאיר כהן: אנחנו מכבדים אותך, בכדי שנכבד את המילה שלך.

<עמוס ארבל: אוקיי.

<עמוס ארבל: כרגע כמו שזה נראה אין שום סיבה ואין שום עיכוב שהוא יעשה לנו שלא נגיע למספר הזה עד סוף שנת העבודה.

<עמוס ארבל: אני מאוד מקווה ואני מקווה מאוד שנעמוד ביעד הזה לטובתנו, לטובת מימוש החלטות הממשלה, כי התייחסנו להחלטות הממשלה ברצינות הראויה לה, נכבד אותה ונבצע אותה כפקיד בממשלה הזאת שצריך לבצע את ההחלטה.

<עמוס ארבל: זו פעם אחת.

<עמוס ארבל: פעם שניה לצמצם את הצער, העוצמה הרגשית, שיש לבני המשפחה שנמצאים כאן, אני קורא מכתבים, אני קורא פניות, ולעשות את זה כמה שיותר מהר.

<עמוס ארבל: אין כאן עניין של דעות, אין כאן עניין של אמונות, אין כאן עניין של תפיסות עולם.

<עמוס ארבל: לגמרי זה לא רלבנטי לאף אחד אחר.

<עמוס ארבל: לא אלי ולא לגבי החבר'ה שעובדים בדסק האתיופי אצלי, שמטפלים בבקשות האלה.

<עמוס ארבל: האמן לי, אני מכיר את המטריה, אני מכיר גם את דעותיהם, והן לא רלבנטיות, הדעות האלה, הם עושים את זה הכי טוב שאפשר.

<עמוס ארבל: הלוואי ועלינו בטיפול בישראלים, נקרא להם כך, ביום יום שלנו, בביומטרי ובאשרות ובוויזות, אותה מוטיבציה ואותו חירוף נפש שיש לנו בטיפול בבני העדה האתיופית.

מאיר כהן: אתה אומר שאם אחד מהעובדים, ואני מקשה עליך, אם אחד מהעובדים חושב שהיהודים האלה לא צריכים להגיע לארץ - - -

<עמוס ארבל: ויש גם כאלה.

מאיר כהן: זה לא מפריע לו לטיפול?

<עמוס ארבל: לגמרי לא.

<עמוס ארבל: אני עושה ישיבות שבועיות - - -

מאיר כהן: מה, הוא עשוי מפח?

<עמוס ארבל: הוא לא עשוי מפח, אבל בסוף הוא מקבל בקשות, הוא יודע שיש קריטריונים, וישבנו עם משרד רוה"מ מספר פעמים כדי להבהיר היטב את הקריטריונים.

<עמוס ארבל: יש גם אצלנו אנשים בלשכה המשפטית וגם בתוך האגף שלי אנשים שמתנגדים להרחיב את הקריטריונים ולהבין אותם בצורה המקלה, כי לא הכל שחור – לבן בחיים, ואני הולך לכיוון המקל כדי לחבר את המשפחות האלה, לבצע את החלטת הממשלה בצד ההומני שלה, בצד ה- - - שלה, ולחבר אותם לכאן כמה שיותר מהר.

<עמוס ארבל: אנחנו לא יודעים לעשות משהו יותר טוב מזה.

מאיר כהן: מאה אחוז.

אברהם נגוסה: נשמע את מולו דמלאו.

<מולו דמלאו: אני אגיד באמהרית, קודם כל אנסה לדבר בעברית, לספר קצת על אמא שלי.

<מולו דמלאו: אמא שלי מחכה 18 שנה באדיס, מאז שעזבנו.

<מולו דמלאו: לאמא שלי - - - משפחה שלמה, אפשר להגיד, בארץ.

<מולו דמלאו: סבתא שלי הייתה פה בארץ ולאמא שלי יש 12 נכדים בארץ, לאמא שלי יש שלושה ילדים בארץ ושבעה אחים ואחיות בארץ, והיא נשארה לבד.

<מולו דמלאו: מה שצריך לעשות, מילאתי טופס, מה שצריך לעשות עשיתי וקיבלתי תשובה ממשרד הפנים כמו שכולם מקבלים, דפים, ועדיין אין לי קשר עם אף אחד, לא התקשרו אלי ולא הזמינו את אמא שלי, אף אחד לא בקשר איתי, אין קבלת מענה.

מאיר כהן: איזו תשובה קיבלת?

<מולו דמלאו: אפשר להראות לכם את התשובה שקיבלתי, זה תרגום באמהרית וגם בעברית - - -

אברהם נגוסה: התשובה שקיבלת עכשיו או מה שקיבלת ב- - -

<מולו דמלאו: ב-2014 קיבלתי ושלחתי את המכתב, שכולם מילאו ומילאתי ושלחתי.

<מולו דמלאו: אין לי שום קשר לא עם משרד הפנים ולא - - -

אברהם נגוסה: עכשיו הם לא הזמינו אותה, באדיס אבבה?

<מולו דמלאו: לא הזמינו אותה, וזה המכתב שקיבלתי.

<מולו דמלאו: אני יכולה להראות לכם.

אברהם נגוסה: טוב.

אברהם נגוסה: זה מ-2014.

אברהם נגוסה: יש מכתבים שקיבלו בהחלטה הנוכחית, הוא אמר שזה היה בטעות וזה נעצר, לכן אני לא מתייחס לזה.

אברהם נגוסה: אבל אני מתייחס לזה שלמשל באדיס אבבה הזמינו אנשים, אז אנחנו יודעים שזה לפי החלטת הממשלה, סעיף 1.ב שהילדים שנמצאים פה, וההורים יכולים לעלות.

אברהם נגוסה: אז למשל היא דוגמה שהיא אומרת שהיא פה גם כמה ילדים ונכדים, 12 נכדים, והאמא נמצאת שם.

<מולו דמלאו: והסבתא שלי, אמא שלה הייתה בארץ, יש לה שבעה אחים ואחיות.

אברהם נגוסה: הסבתא גם פה?

<מולו דמלאו: הסבתא שלי הייתה בארץ, עכשיו היא לא בחיים.

אברהם נגוסה: היא נפטרה פה.

אברהם נגוסה: השאלה אם היו מזרזים, הייתם מזמינים אותה, והייתם בודקים לפי הקריטריון - - -

<עמוס ארבל: אנחנו מזרזים אדונים.

אברהם נגוסה: להגדלת הצוות באתיופיה.

אברהם נגוסה: אני אראה לך, מאדיס אבבה קיבלתי 62 הורים שהילדים שלהם פה, לא הוזמנו.

<עמוס ארבל: יש עוד מאות שלא הוזמנו.

אברהם נגוסה: אני מדבר על ההורים.

<עמוס ארבל: גם הורים.

<עמוס ארבל: גם נינים, גם מה שאתה רוצה.

אברהם נגוסה: מה שאני אומר, אם היית שולח אפילו את מה שקיבלתם, שבעה עובדים, אפילו את ארבעה.

<עמוס ארבל: אדוני, אם רוצים - - - הועדה בבקשה.

<עמוס ארבל: אין שום בעיה.

אברהם נגוסה: אני אומר לך שלקח זמן להתחיל לבצע את ההחלטה.

אברהם נגוסה: הבנו את כל הבירוקרטיה, עכשיו התחיל ויש עובדים, אז למה לא מגדילים את הצוות באתיופיה?

<עמוס ארבל: יש שני עובדים באתיופיה.

<עמוס ארבל: כל עובד שאני אשלח - - -

אברהם נגוסה: אחד הגיע ואחד יגיע בשבוע הבא.

<עמוס ארבל: אתה יודע למה הוא מגיע בשבוע הבא?

<עמוס ארבל: כי אמא שלו נפטרה.

<עמוס ארבל: בסדר?

<עמוס ארבל: מותר לו לשבת שבעה?

אברהם נגוסה: ואין עובד אחר שאתה יכול לשלוח?

<עמוס ארבל: לא.

אברהם נגוסה: למה?

<עמוס ארבל: חבל, לא לכבודו של הצוות שלי ולא לכבודם של האנשים כאן לספר על כל עובד.

<עמוס ארבל: אם מישהו רוצה להחליף אותי, בבקשה.

<עמוס ארבל: תלכו לשר הפנים, שיחליפו אותי, שמישהו יעשה את העבודה הזאת יותר טוב.

<עמוס ארבל: באמת, עם כל הכבוד, צר לי.

<עמוס ארבל: זה כבר עבר את גבול הטעם הטוב, סליחה שאני מתבטא כך.

אברהם נגוסה: אני לא עוסק בהחלפת עובדים.

אברהם נגוסה: אני עוסק בביצוע של החלטת ממשלה.

<עמוס ארבל: אני מבצע את ההחלטה הכי טוב שאני יודע לעשות ולנהל עובדים אני יודע.

<עמוס ארבל: יש לי - - -

אברהם נגוסה: אבל יש עיכובים.

<עמוס ארבל: יש עיכובים, שני עובדים באתיופיה מבצעים את זה.

<עמוס ארבל: כל עובד שאני אשלח מהארץ על חשבון השבעה, העבודה פה לא תתבצע טוב.

<עמוס ארבל: צריך להבין את התהליך.

<עמוס ארבל: פה בודקים את התיק, לא באתיופיה.

<עמוס ארבל: פה מעלים ל אתיופיה את אלה שיש רלבנטיות לבדיקה שלהם באתיופיה, ורק לאחר מכן בודקים שם.

<עמוס ארבל: זה הכל.

<עמוס ארבל: אני אשלח את כל השבעה לאתיופיה, אף אחד לא יבדוק פה בארץ.

אברהם נגוסה: אז תשים שם שלושה-ארבעה, את היתר תשים פה.

אברהם נגוסה: יש לך גם עובדים אחרים, לא רק שבע.

אברהם נגוסה: אם אנחנו רוצים באמת לזרז - - -

<עמוס ארבל: אני רוצה לזרז.

<עמוס ארבל: חבל, באמת, הסברתי הכי טוב שאני יודע להסביר.

אברהם נגוסה: לא השתכנעתי ולא קיבלתי את ההסבר.

<עמוס ארבל: חבל.

מאיר כהן: אתה לא צריך לכעוס.

מאיר כהן: ועדת הכנסת, חבר כנסת מותר לו ומותר לנו לשאול אותך מה אתה עושה בכדי לזרז את ההליך.

מאיר כהן: אנחנו לא רוצים לנהל במקומך, לכן שאלתי על המעכבים.

מאיר כהן: אם אתה חושב שארבעה או חמישה חבר'ה באתיופיה, אם אתה חושב שעוד תוספת של כח אדם תעזור לך, עוד שני אנשים שתכשיר אותם, יוכלו שם להגיע ליותר אנשים, זה דבר שאנחנו רוצים לשמוע.

<עמוס ארבל: אמרתי בפתיחה, אדוני היושב ראש, יהיו מחר בבוקר עוד עשרה עובדים - - -

מאיר כהן: שום דבר לא ישתנה.

<עמוס ארבל: בוודאי שישתנה.

<עמוס ארבל: ה-600 הנותרים, אני לא אחכה עד דצמבר, אני מניח שבספטמבר כבר כל ה-600 יוכלו להיות פה.

<עמוס ארבל: בוודאי שכן.

<עמוס ארבל: חד משמעי.

מאיר כהן: אז זה פותח לנו פתח.

<עמוס ארבל: חד משמעית.

<עמוס ארבל: בדרישה שלנו לשבעה עובדים הייתה ש-1,300 זה עד סוף השנה.

<עמוס ארבל: ואני חושב שאנחנו נעמוד בזה.

<עמוס ארבל: התחלנו מאוחר, בסוף פברואר.

<עמוס ארבל: לא כך תכננו, חשבנו שבנובמבר כבר נתחיל, מכל מיני סיבות לא התחלנו, זה לא חשוב כרגע.

<עמוס ארבל: התחלנו בארבעה חודשים מאוחר יותר.

<עמוס ארבל: אבל אנחנו עושים עם יתרת השנה שנשארת, לעשות הכל כדי להביא את ה-1,300 האלה לכאן.

<עמוס ארבל: נעשה את הכל.

מאיר כהן: טוב.

מאיר כהן: יש פה התחייבות שהיא התחייבות, - - - לכבד אותה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להודות גם למשרד החוץ, באמת פתרו לנו את הבעיה.

אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו בדיון אחר ולא בדיון - - -

<יהודה שרף: מגיעה להם הרבה תודה על העזרה ועל שיתוף הפעולה, למשרד החוץ.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: אתם רוצים להגיב?

<קריאה: אנחנו עומדים לרשותכם, לצידם של כל הגורמים שפועלים בשטח על פי המנדט שלנו, סיפקנו את הסחורה מבחינתנו.

מאיר כהן: כשאתה אומר "סיפקנו את הסחורה" זה הכשרתם את המבנים - - -

<קריאה: מבחינתנו, מבחינת המנדט שלנו, כל מה שקשור למתחם השגרירות.

מאיר כהן: בדיוק, על זה אני מדבר.

מאיר כהן: המתחם עובד?

<קריאה: כן .

<קריאה: בהחלט.

מאיר כהן: מצוין.

<קריאה: אנחנו עובדים איתם יד ביד.

<קריאה: גם עם רשות האוכלוסין וההגירה וגם עם הסוכנות.

מאיר כהן: כשאנחנו נסענו לשם המתחם היה - - -

<יהודה שרף: הבעיה נפתרה בעזרתם, הם גילו גמישות.

מאיר כהן: בלי קרוואנים.

<יהודה שרף: הבעיה נפתרה, הם גילו גמישות ופתיחות, הם חשבו מחוץ לקופסה, וכל הכבוד למשרד החוץ.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: ועל זה באמת תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<קריאה: השם שלי - - - הילדה שלי 34 שנים שם בגונדר, התיק שלי - - - אף אחד לא מקבל אותי.

<קריאה: אני במוסד של - - - עבדתי הרבה, - - - שלי אפילו.

<קריאה: שני הילדים שלי, עם מוסד של ישראל להעביר אנשים, עבדתי הרבה שנים.

אברהם נגוסה: של אסירי ציון?

<קריאה: כן.

<קריאה: עבדתי בזה.

<קריאה: שני הילדים שלי בקבע.

<קריאה: אני גם בצבא 28 שנים.

<קריאה: הילדים שלי תביאו לי בבקשה אני אומר להם, 34 שנים.

<קריאה: הילדה שלי בוכה, היא לבד.

<קריאה: אני מתקשר למשרד הפנים, מהאוזן שלי סוגרים.

<קריאה: מה אפשר לעשות?

<קריאה: אפילו בסודן בגיל 20, בגיל 30 העברתי אנשים, אפילו עם רשימה, אנשים, נתפסתי עם כסף, נכנסתי לכלא.

<קריאה: מהכלא האחרון שברחתי בלילה.

<קריאה: עליתי לארץ.

<קריאה: להם תמיד אני - - - למה הילדה שלי שם סובלת?

<קריאה: אני לא מבין.

<קריאה: משרד הפנים לא ככה עובדים, למה בנאדם יש לו בעיות, מתקשר טלפון מהאוזן סוגרים.

<קריאה: מהאוזן, סוגרים.

<קריאה: דווקא יש אחת עובדת כאן, עד 120.

אברהם נגוסה: אבל זה פה, לא במשרד הפנים.

<קריאה: כן.

<קריאה: אני יודע.

<קריאה: הוא מרים טלפון, בעיות שלי אני הסברתי לו.

<קריאה: עד עכשיו אני בצבא, לא נותנים אישור ללכת.

<קריאה: בשביל זה באתי, אני מבקש מכם שתביאו את הילדה שלי בבקשה.

<מולו דמלאו: שיהיה לנו לאיפה לפנות ולאיפה ללכת להוציא את הכאבים שלנו שלא מעלים את המשפחה שלנו, מה הסיבה.

<מולו דמלאו: לדבר מול האנשים, אין לנו מקום לאן לבכות, אין לנו מקום לאן ללכת, למי לפנות.

<מולו דמלאו: ואנחנו יושבות בבית, אני יושבת בבית ואני אמא לארבעה, מאוד קשה לי לסחוב את זה, 12 שנים אני בארץ ובלי אימא שלי, זה מאוד קשה לי, אני רוצה שיהיה לי לפחות מענה טלפוני.

<מולו דמלאו: "אמא שלך ככה וככה", זו הסיבה שלא מעלים אותה, או שהעלייה שלה מתעכבת, מה הסיבה שלא מעלים אותה?

<מולו דמלאו: שיהיה מקום שיהיה למי לפנות, ללכת.

<מולו דמלאו: אין לנו מקום ללכת, אין לנו מקום לאן להתקשר, זה מאוד כואב ומאוד קשה לסחוב.

<מולו דמלאו: הרבה אנשים - - - למקום מקום אחר.

<מולו דמלאו: אני מוכרחה שיהיה, אני חושבת שתפתרו לנו את הבעיה, לפחות שימצאו לנו מקום לאן לפנות, למי ללכת, למי להתקשר.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הנקודה ברורה.

אברהם נגוסה: ניתן גם למישהו אחר.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<קריאה: זאת אמא שלי, יש לי שתי אחיות באתיופיה.

<קריאה: כבר 12 שנים מחכים, ממלאים טפסים, שולחים, הכל.

<קריאה: אמא שלי הולכת למשרד הפנים, אומרים לנו "לא פה, בירושלים", באים לירושלים "לא פה, במשרד הפנים".

<קריאה: אין מענה, אין שום דבר.

<קריאה: באמת כמו שהיא אמרה.

<קריאה: למה אני צריכה לחזור הביתה, לראות את הסבל של אמא שלי ושל אבא שלי?

<קריאה: אני משרתת את המדינה, קרבית, לוחמת, וגאה להיות לוחמת, אבל למה אני צריכה לראות את הסבל של ההורים שלי?

<קריאה: 12 שנים, אחיות שלי, אני מתגעגעת אליהם, אני רוצה לראות.

<קריאה: הוא אומר שהם הולכים לשלושה חודשים ומתנתקים מהמשפחה.

<קריאה: ומה אני אגיד?

<קריאה: 12 שנים לא ראיתי את האחיות שלי, ההורים שלי לא ראו את הילדים שלהם 12 שנים, מה הם יגידו?

<קריאה: אתה אומר ששנתיים כבר יש אישור מהממשלה, נכון?

<קריאה: רק 700 נפש אישור?

<קריאה: זה לא הגיוני בכלל.

<קריאה: איך אתה מסביר את זה?

אברהם נגוסה: התחילו בפברואר.

<קריאה: התחילו, נכון, כמה צריך להעלות, 1,300?

<קריאה: ועד עכשיו כמה אישרו?

<קריאה: לא העלו 700 איש.

<קריאה: אישרו 700 איש.

<קריאה: וכמה העלו?

<קריאה: אפילו לא הגיעו 500.

אברהם נגוסה: 390 כולל מחר.

<קריאה: בהתחלה הוא אמר 500 כולל מחר ועכשיו אמר 390.

<קריאה: איפה זה הגיוני?

<קריאה: למה כולם פה?

<קריאה: למה כל לילה אמא שלי צריכה לסבול?

מאיר כהן: חשוב מאוד שאנחנו נגיד, מאוד מרגש, גם את והגברת.

מאיר כהן: אתם נמצאים במקום שחושב בדיוק כמוכם.

מאיר כהן: אנחנו מוכנים לשמוע את מה שאתן אומרות.

מאיר כהן: אני חייב להגיד שגם היושב ראש הדביק אותנו בדבר הזה של לעשות הכל בכדי להביא לא 1,300.

מאיר כהן: כל מי שראיתי בגונדר צריך להגיע לכאן.

<קריאה: כל יהודי צריך להעלות לפה.

מאיר כהן: שניה.

מאיר כהן: וכל מי שראיתי באדיס צריך לעלות לכאן.

מאיר כהן: גם היושב ראש וגם אני, וגם אלי אלאלוף, וגם דוד ביטן וגם דודי אמסלם וגם רויטל, כל חברי הכנסת, אנחנו מסכימים איתך לגמרי.

מאיר כהן: אנחנו מנהלים מלחמה מול הממשלה, אני עולה לתקשורת, הוא עולה לתקשורת, אנחנו כותבים כתבות בעיתונים.

מאיר כהן: כי אני מבחינתי, אני לא מסתפק ב-1,300 האלה, ויש לי ויכוח גם בתוך הקהילה שלכם.

<קריאה: אבל בסדר, אמרתם שעד עכשיו יעלו 1,300.

מאיר כהן: שניה.

מאיר כהן: לכן אנחנו מדברים מהגרון שלך.

מאיר כהן: אנחנו לא חושבים אחרת.

מאיר כהן: הנה יושב כאן האדון ממשרד הפנים ויושב כאן האדון מהסוכנות היהודית שעושים כמיטב יכולתם, ובכל זאת אנחנו לוחצים אותם, כי לנו ברור מה שלך ברור.

<קריאה: ועד עכשיו יש רק עליה מגונדר.

<קריאה: אין עליה מאדיס.

מאיר כהן: את צודקת מיליון אחוז.

מאיר כהן: אנחנו ביחד איתך, אגב, היו אצלי חבר'ה מחטיבה 35 של הצנחנים שגם המשפחות שלהם שם.

מאיר כהן: אני רוצה, ואני מבקש מהיושב ראש שבפעם הבאה הכינוס שיהיה, יהיה עם כל לובשי המדים, כי אני רוצה שהממשלה תדע שיש פה חיילים בצבא שמסכנים כל יום את החיים שלהם.

מאיר כהן: ולא שאני מזלזל, אני מכבד את מי שנמצא כאן, אבל אני רוצה לראות את כל הילדים כולל החיילים בגולני ובצנחנים וגבעתי שנלחמים ונמצאים על הגבול, ומרגישים את מה שאת מרגישה.

מאיר כהן: כי זה באמת זועק לשמיים.

מאיר כהן: מספר לי חייל בחטיבה 35, ב-202, אומר לי "אני עברתי את צוק איתן והאחים שלי נמצאים שם" אנחנו איתך, אבל צריך רק להעריך גם את היושב ראש על מה שהוא עושה, הוא כל היום מתעסק עם זה, ייאמר לזכותו.

מאיר כהן: ואני לא במפלגה שלו.

מאיר כהן: אבל אני אומר את זה לכבודו.

מאיר כהן: ויש אנשים שעושים כמיטב יכולתם.

מאיר כהן: לא מספיק, את צודקת, אבל הטענות האלה צריכות לבוא לשולחן הממשלה.

מאיר כהן: ואנחנו מתכוונים עוד פעם לפגוש את שר הפנים וללכת ולפגוש את ראש הממשלה, והוא פוגש את ראש הממשלה כל שבוע, כי צריכה להתקבל החלטה להפסיק עם הבושה הזאת.

מאיר כהן: לא 1,300, כל מי שנמצא שם צריך לעלות.

מאיר כהן: לא אמרו להפסיק את העלייה ממרוקו ולא מארצות הברית.

מאיר כהן: כל עוד שיש יהודים, צריך להביא אותם.

<קריאה: אני מעריכה את העבודה שלכם - - -

מאיר כהן: לא, לא - - -

אברהם נגוסה: רגע, זה לא ויכוח.

אברהם נגוסה: אין זמן.

<קריאה: יש לי מה להגיד אבל.

אברהם נגוסה: אבל אמרת.

<קריאה: עד עכשיו כל מה שהוא אמר, עד מה שאמרו, ומי מבטיח שתוך הזמן שהוא אמר, תוך חצי שנה - - -

מאיר כהן: אומר פה נציג משרד הפנים, ואת יודעת מה, אני מאמין לו.

מאיר כהן: אומר פה נציג משרד הפנים "אני אתן את נשמתי כדי שעד סוף השנה אני אביא את האנשים".

מאיר כהן: לא בכדי אני לחצתי אותו.

מאיר כהן: יש כאן אנשי משרד החוץ שעושים כמיטב יכולתם.

מאיר כהן: אנחנו צריכים במקום לריב עם המערכת, לנסות לייעל את המערכת הזאת, כי אנחנו רוצים לראות את האנשים כאן.

מאיר כהן: אם אנחנו נבוא ונתחיל לריב עם המערכת, מה יצא מזה?

מאיר כהן: לא איתם צריך, הם מבצעים מדיניות.

מאיר כהן: לא איתם צריך לריב.

מאיר כהן: צריך לריב עם הממשלה שתקבל החלטה.

<קריאה: הם קיבלו כבר את ההחלטה.

מאיר כהן: קיבלו החלטה של 1,300.

מאיר כהן: אני יכול להגיד לך שיש שם 6,000.

מאיר כהן: אז מה אנחנו עושים עכשיו?

מאיר כהן: מה הוא עושה?

מאיר כהן: שברגע שייגמרו ה-1,300, מיד תתקבל החלטה לעוד 1,300.

מאיר כהן: כי אחרת גם כשיביאו את כל ה-1,300 עדיין האולם יהיה מלא, כי יש עוד אנשים שהאחים שלהם שם.

<קריאה: אבל שיעמדו קודם במספר הזה.

מאיר כהן: הם עומדים.

מאיר כהן: אנחנו עושים הכל שהם יעמדו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: - - - בבקשה.

אברהם נגוסה: 18 שנים הוא לא ראה את הבת שלו.

אברהם נגוסה: הוא בא יחד עם תשעה ילדים ובת אחת נשארה שם.

אברהם נגוסה: הוא עלה עם תשע מילדיו, והבת שלו 18 שנים היא תקועה שם.

אברהם נגוסה: הוא לא ראה את הבת שלו.

אברהם נגוסה: כשהיינו בביקור ראיינו אותה, והיה אפילו וידאו שהיא הצטלמה איתנו שם בגונדר, והיא נשארה לבד שם.

אברהם נגוסה: לפחות למיטב ידיעתי החלטת הממשלה לתת פתרון לדברים האלה של אלה שנשארו לבד שם.

אברהם נגוסה: מה שהוא אומר שאשתו, בגלל הגעגוע והבכי על הבת שלה, היא הפכה להיות חולה והיא נמצאת עכשיו בבית אבות מאושפזת.

אברהם נגוסה: וקשה להם מאוד שהבת שלהם נשארה שם עם הילדים שלה.

אברהם נגוסה: הוא אומר שאין קבלת קהל במשרד הפנים ואין מי שמסביר.

מאיר כהן: אגב, זה חוזר על עצמו, החוסר נגישות.

<עמוס ארבל: לא ניתן ליצור - - -קבלת קהל.

<עמוס ארבל: לא נכון גם בחלק המקצועי, כי אנחנו נבזבז את כל הזמן, לא שנבזבז, אבל המשאבים שלנו ילכו לטובת מענה לציבור מתוך 9,000 יש הרבה יותר מ-9,000, הפוטנציאל שהוגש הוא 9,000 אבל יש בסביבות 20,000 נפשות שחושבים שהם זכאים.

<עמוס ארבל: אין ספק שכל מקרה כאן הוא מקרה 100 אחוז והוא - - - אי אפשר לגעת בכולם.

<עמוס ארבל: אנחנו יכולים לגעת בכל יום בכמויות הפניות שאנחנו מטפלים בהם.

<עמוס ארבל: אני לא יכול לתת מענה טלפוני - - -

מאיר כהן: זאת אומרת אתם מתייחסים רק לפניות שהן בכתב.

<עמוס ארבל: ראשית רק בכתב.

<עמוס ארבל: וכל הפניות שמבחינתנו, בסביבות 5,000 בקשות שכאלה, כפול 4 ממוצע במשפחה, זה בסביבות 20,000 בקשות.

<עמוס ארבל: אנחנו מתייחסים לפוטנציאל שהוגש בהחלטת הממשלה הזו ובודקים בקשה-בקשה.

מאיר כהן: כל מי שממלא טופס הוא מגיע אליכם ואתם בודקים.

<עמוס ארבל: חד משמעית.

מאיר כהן: עם קריטריון מאוד ברור, שאין מקום - - -

<עמוס ארבל: נכון.

<עמוס ארבל: לפי החלטת הממשלה.

<עמוס ארבל: נכון להיום כבר עברנו את המחלוקות, הבנו את הכל, סידרנו את הכל עם משרד רוה"מ.

<עמוס ארבל: אין ספק שיכול להיות שחלק גדול מהפניות כאן, ואני לא יכול לבדוק אותן כאן, נמצאות באיזה שהוא קלסר באיזה שהוא מקום שעדיין לא הגענו אליו.

<עמוס ארבל: אמרתי, בדקנו נאמר 2,000, אבל יש עוד 18,000 שעוד לא בדקנו.

<עמוס ארבל: מתוך ה-2,000 הבאנו 700, צריך להבין שזה הקצב וזו היכולת לעשות את זה.

<עמוס ארבל: נתחיל לתת מענה ונתחיל לקבל אנשים, ובצדק, אני לא אומר שלא, בצדק יבואו אלינו וירצו לדעת מה קורה עם הפניה שלו, עם הבקשה שלו, עם הבן שלו, עם הבת שלו, עם אחיו ואבא שלו, זה זמן שילך עבורם ולא נשב ונתעסק בבדיקת הזכאות של אותה פניה ולתת אישור לאתיופיה להביא אותו.

מאיר כהן: כמה לוקח טופס כזה להיבדק מקסימום?

<עמוס ארבל: אני אומר באמת, במלוא הכנות, יש תיקים שלוקחים לנו אפילו חצי יום לבדוק אותו.

<עמוס ארבל: תיק אחד, משפחה אחת.

<עמוס ארבל: מאוד מורכב, מאוד מסובך, אין תיעוד מאתיופיה.

מאיר כהן: וזה הצלבה מול חומר מאתיופיה.

<עמוס ארבל: מול בני המשפחה פה בארץ, מול ראיונות שאנחנו עושים, מול הצלבה מאתיופיה, מול הרקע התרבותי ומקום הלידה וכל מה שהחבר'ה שלנו מבינים את ההיסטוריה ואת השושלת.

<עמוס ארבל: לא סתם בונים עץ משפחתי של 8, 10 דורות אחורה, עד כמה שניתן, מהזיכרון של אנשים.

<עמוס ארבל: אין לנו תיקים עם תעודות לידה מסודרות, שאתה יכול לראות אבא, אמא, ילד, נגמר העניין.

<עמוס ארבל: אבל זה לא המצב.

<עמוס ארבל: המצב הוא הרבה הרבה ידע מצטבר של האנשים שלנו ועל סמך הראיונות ועל סמך מה שיש שם.

<עמוס ארבל: ולצערנו הרב, וזו הזדמנות גם להגיד שיש לנו מקרים, גם מהמשפחות האלה שבאו לכאן, משפחות שהעלו ילדים שהם לא הילדים שלהם.

<עמוס ארבל: וזה נורא ואיום.

<עמוס ארבל: או בני משפחה שהביאו בני משפחה אחרים שלא קשורים למשפחה.

<עמוס ארבל: יש פה גם רמאויות, יש פה גם מקרים, נכון שבודדים, אני לא רוצה חלילה להכתים עדה שלמה, אבל יש מקרים שצריך מאוד מאוד להיזהר ולבדוק.

<עמוס ארבל: דיני הנפשות האלה הם לשני הצדדים.

<עמוס ארבל: אנחנו לא רוצים להביא אנשים שהמדינה לא התכוונה להביא, נכון?

מאיר כהן: לגמרי.

<עמוס ארבל: בוודאות.

<עמוס ארבל: חד משמעי.

אברהם נגוסה: אין מחלוקת על זה.

<עמוס ארבל: אבל בשביל לעשות את זה טוב, צריך לבדוק את זה חזק, צריך לבדוק את זה עד הסוף.

<עמוס ארבל: אי אפשר לחפף ולהגיד "יאללה, תביאו.

<עמוס ארבל: העיקר תביאו".

<עמוס ארבל: ממש לא.

<עמוס ארבל: כי בסוף אנחנו חותמים על כל החלטה כזאת.

<עמוס ארבל: וברגע שהם כאן, אחרי זה אי אפשר להחזיר אותם בחזרה.

<עמוס ארבל: ואין כוונה כזאת.

<עמוס ארבל: יש לנו מקרה כזה בצפת.

מאיר כהן: מה המקרה?

<עמוס ארבל: שיש שבעה ילדים, שמונה ילדים של משפחה אחת, ושני הילדים בתוכה הם לא בני המשפחה, לא של המשפחה.

<יהודה שרף: והם צעירים.

<יהודה שרף: היום הם צעירים, הם באו בגיל קטין והיום הם בגירים ומאוד מאוד צעירים.

אברהם נגוסה: מתי הם הגיעו?

מאיר כהן: והמשפחה מתנכלת?

<עמוס ארבל: לא משנה, בואו לא ניכנס לסיפור.

<עמוס ארבל: יש שם סיפור עדין ורגיש, לא משנה.

<עמוס ארבל: בואו תעזבו את זה.

<עמוס ארבל: אני אמרתי את זה בהקשר של הזהירות המתחייבת.

מאיר כהן: דבר אחד אני מסכים איתך, שהקהילה כן צריכה לדעת ממקרים כאלה ולהוקיע אותם כי זה מכתים קהילה שלמה.

<עמוס ארבל: נכון.

<עמוס ארבל: אני מתייחס לזה כמקרה - - -

אברהם נגוסה: אנחנו בעד בדיקות, אנחנו לא אמרנו שלא תבדקו.

<עמוס ארבל: חס ושלום, לא אמרתי.

<עמוס ארבל: רק אמרתי לנו, כאנשי רשות אוכלוסין, ובכלל, כל מי שעוסק בזה, צריך לבדוק לעומק חזק, ולהיות בטוח במאת האחוזים שההחלטה תהיה טובה והחלטה נכונה.

<עמוס ארבל: זה הכל.

<עמוס ארבל: יש פה הרבה רגישות.

<עמוס ארבל: לטובת הקהילה ולטובת המדינה.

מאיר כהן: אני מצטער יש לי עוד פגישה.

אברהם נגוסה: תודה שבאת.

אברהם נגוסה: בבקשה - - -

<מנטפרדו דללה: יש לי אחיות באדיס אבבה שמחכות יותר מ-18 שנים, יש לי אבא בן 94, שמחכה לראות אותן.

<מנטפרדו דללה: יש לו דימום במוח, הוא מחכה למות.

<מנטפרדו דללה: בבקשה תעזרו לו לראות אותן.

<עמוס ארבל: זה המקרה הזה שהגישו?

<קריאה: לא.

<קריאה: זה - - -

אברהם נגוסה: הוא גוסס ממש.

<מנטפרדו דללה: הוא ממש, תתנו לו לראות אותן, ואחרי זה אם ימות, כבר אני לא אצטער על זה.

<מנטפרדו דללה: אם הוא ימות, זה - - - לכל החיים שלי, לא לי רק.

<מנטפרדו דללה: לילדים שלי.

<מנטפרדו דללה: זה ממש קשה.

<מנטפרדו דללה: בבקשה תעזרו לאבא שלי, שהוא מחכה יום שעה דקה למות.

אברהם נגוסה: תודה.

<עמוס ארבל: אדוני יש לי בקשה.

<עמוס ארבל: זה באמת קורע לב כל המקרים האלה, אין לי יכולת לבדוק פה אף מקרה, מן הסתם.

<עמוס ארבל: אם גם הייתי יכול לא הייתי נותן פה תשובה לאף אחד מצנעת הפרט והמקרים האישיים, כל משפחה זה לא מעניין - - -

אברהם נגוסה: הם שמעו שיש דיון.

<עמוס ארבל: אני רוצה לעזור, אני פה ממקום של לנסות לקדם.

<עמוס ארבל: אם אפשר, שמזכירות הועדה ירכזו את השמות של האנשים שנמצאים.

<עמוס ארבל: אני לא צריך יותר מדי, רק מספר זהות שלה, שם ומשפחה, לא צריך כתובת, לא טלפון, לא שום דבר, אנחנו נדע להגיע לכל המקומות האלה, ושם בני המשפחה שבקרבה משפחתית, לגביה שתרשום שם של אחותה.

<מנטפרדו דללה: אין לנו בכלל למי לפנות.

<עמוס ארבל: אני רוצה לעזור.

<עמוס ארבל: תרשום לי רק את השמות, על מי מדובר.

<עמוס ארבל: האחות קוראים לה כך, לא משנה מה השמות.

<עמוס ארבל: שלה, של כל מי שרוצה - - - אני מתחייב לקחת את הרשימה הזאת ולהעלות אותה בסדר העדיפות על מנת לבדוק.

אברהם נגוסה: צ'נה מנגיסטו בבקשה.

<צ'נה מנגיסטו: אין לי עברית טובה, אני אדבר באמהרית ומבקש שיתרגמו אותי.

<צ'נה מנגיסטו: (מדבר באמהרית)

אברהם נגוסה: (מדבר באמהרית) אני אתרגם לפרוטוקול.

אברהם נגוסה: הבקשה שלו שההורים שלו והאחים שלו, יש לו משפחה באדיס ויש לו משפחה בגונדר.

אברהם נגוסה: הוא הגיש את הבקשה, קיבל על זה מכתב, אבל כשהם התקשרו אליו, ולמה לא ענית?

אברהם נגוסה: התחילו לדבר והפסיק ואחר כך אין קשר.

אברהם נגוסה: עם משרד הפנים אני מתכוון.

<עמוס ארבל: אני לא יודע לענות על המקרים האלה, חבל.

<עמוס ארבל: אנחנו מתקשרים לכל פניה כמעט שאנחנו בודקים.

<עמוס ארבל: לבני המשפחה פה בישראל, לדעת קודם אם הוא באדיס או בגונדר, דבר שני כדי להשלים עוד פרטים ולהשלים עוד נתונים מהבקשות שהגישו ב-2014, 2013.

<עמוס ארבל: זה חשוב גם לנו, ולהתקדם עם זה קדימה.

<עמוס ארבל: להגיד עכשיו על הפניה הזאת למה התנתק הטלפון, מי התקשר, מתי התקשר, זה לא מביא לשום מקום.

<קריאה: (מדברת באמהרית)

אברהם נגוסה: אני אתרגם את זה.

אברהם נגוסה: לפני ארבע שנים הוא היה בסודן, חזר לאתיופיה.

אברהם נגוסה: משם עבר את כל הבדיקות, קיבל אישור וצילמו אותו לצורך עליה.

אברהם נגוסה: כמה ימים לפני עלייתו עצרו את העלייה לפני ארבע שנים והוא תקוע שם, באדיס.

<קריאה: אני רוצה להגיד כמה מילים.

<קריאה: קודם כל שלום לכולם.

<קריאה: גם מסרתי לכל אחד מכתב, לא קיבלה את החלטת הממשלה.

<קריאה: כשהבנתי מה שאני שמעתי, גם מה שידעתי, לא בעיה של משרד הפנים, בעיה של ראש הממשלה.

<קריאה: אנחנו צריכים להתווכח עם ההחלטה של ראש הממשלה.

<קריאה: למה לא - - - את הדרך הזאת.

<קריאה: למה לא עוזרים לנו?

<קריאה: אני לא - - -שום דבר ממה שאמרתם על משרד הפנים, זה בעיה של ראש הממשלה.

<קריאה: למה לא עוזרים לנו?

<קריאה: כל הילדים - - - פה בישראל.

<קריאה: למה לא עוזרים?

<קריאה: זה לא משהו כמו כסף או אוכל.

<קריאה: כמו הולנד, ומשהו, למה לא מביאים לנו?

<קריאה: אני מדבר על זה.

אברהם נגוסה: הנקודה ברורה.

אברהם נגוסה: מה שאתה אומר שהבעיה היא החלטת הממשלה, שהגבילה למספר של 1,300.

אברהם נגוסה: אז אם לא הייתה הגבלה של 1,300 היה מגיע לכולם, כל אלה שהילדים שלהם, האחים שלהם וההורים שלהם נשארו שם.

אברהם נגוסה: והבעיה זה בגלל הגבלה של המספר.

אברהם נגוסה: זה כל הוויכוח.

אברהם נגוסה: שמעת קודם את חבר הכנסת מאיר כהן שאמר שאנחנו מתווכחים כל הזמן להמשיך אחרי 1,300.

אברהם נגוסה: אף אחד לא מסכים לזה, אף אחד לא מקבל את זה, אבל זה שמעלים 1,300 זה יותר טוב מכלום.

<קריאה: זה בעיה.

<קריאה: זה בעיה גדולה.

<קריאה: זה משהו שונה.

אברהם נגוסה: הוא שאל למה רק לנו, העלייה מאתיופיה, קובעים לנו הגבלת מספר.

<עמוס ארבל: אתה יודע לענות לו.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: אנחנו - - - התשובה שלי זה שזה לא היה צריך להיות.

אברהם נגוסה: ואני ממשיך לשנות את המצב.

<יהודה שרף: אנחנו מבצעים, אנחנו לא מחליטים.

אברהם נגוסה: נכון.

אברהם נגוסה: לכן אני לא שואל אתכם.

<עמוס ארבל: אני אענה לו, כאיש מקצוע.

<עמוס ארבל: יש במדינת ישראל חוקים.

אברהם נגוסה: (מדבר באמהרית)

<עמוס ארבל: הוא שאל שאלה, ואני חושב שכדאי לעשות סדר בעניין הזה, אחת ולתמיד.

<עמוס ארבל: זה לא עניין של דעות ואמונות.

<עמוס ארבל: זה לא ענין של תפיסות עולם.

<עמוס ארבל: אנחנו כפקידים בממשלה, לא מנהלים את ההנחיות, לא מבצעים את המדיניות שלנו כל אחד על פי מה שמתחשק לו.

<עמוס ארבל: ובעניין הזה ובכלל, בתחום העלייה, יש חוק השבות.

<עמוס ארבל: חוק השבות אומר עד נכד ליהודי זכאי להגיע למדינת ישראל מכל העולם, כולל מאתיופיה, אין מספרים, אין הגבלה, גם יהיה מיליון, גם יהיה 3.

<עמוס ארבל: שיהיה ברור העניין הזה, אף אחד לא עושה טובה לאף אחד.

<עמוס ארבל: לא אנחנו, לא הפוליטיקאים, אף אחד.

<עמוס ארבל: יש חוק שבות, בודק אמא, ילד, נכד, עד שלושה דורות אחורה, זכאים להגיע למדינת ישראל.

<עמוס ארבל: ויש גם עליה על פי חוק השבות מאתיופיה, שהיא לא מוגבלת במספרים.

<עמוס ארבל: כל מה שהוא מעבר לזה, מנין ואחורה יותר, ארבעה דורות, חמישה דורות וכן הלאה, לא זכאי להגיע לישראל מאף מדינה בעולם על פי חוק השבות.

<עמוס ארבל: מאף מדינה.

<עמוס ארבל: לא מרוסיה, לא מצרפת ולא מאמריקה, וגם לא מאתיופיה.

<עמוס ארבל: הקבוצה הזאת שאנחנו מדברים עליה, בהחלטות ממשלה קודמות, מחליטות החלטת ממשלה שהן חריגות או מחריגות את חוק השבות ואומרות "למרות שהוא לא זכאי על פי חוק השבות, אנחנו מאשרים על פי קריטריונים כאלה ואחרים", וזה בדיוק מה שאנחנו עושים עכשיו.

<עמוס ארבל: הייתה החלטת ממשלה ב-2010, ב-1998, ב-2003, ועכשיו גם כן אותו דבר, וצריך לזכור את זה.

<עמוס ארבל: אתיופיה לא מופלית לרעה בחוק השבות, חלילה וחס, אוי ואבוי לנו.

<עמוס ארבל: אין מספרים, אין הגבלה, אין כלום.

<עמוס ארבל: חוק שבות חל גם על אתיופיה, ותבדקו אותנו, אין אחד באתיופיה שרוצה לעלות על פי חוק השבות והוא לא פה.

<עמוס ארבל: כולם באים.

<עמוס ארבל: אני אומר לך על כאיש מקצוע, אני לא בפוליטיקה ולא כלום.

<עמוס ארבל: החלטת ממשלה כזו או אחרת מחר תהיה שונה, תגיד שכל מי שקוראים לו משה הוא יכול לבוא לישראל גם אם הוא לא זכאי על פי חוק השבות, מביאים אותו.

<עמוס ארבל: אין בזה שום בעיה.

<עמוס ארבל: אבל הממשלה צריכה להחליט, זה הכל.

<קריאה: כל האנשים האלה פה אחד, כמו שצריך אנחנו ממשיכים בהחלטה הזאת.

<קריאה: אני - - - לזה.

<קברט ברהנו: (מדבר באמהרית)

אברהם נגוסה: אני אתרגם לפרוטוקול.

אברהם נגוסה: עולה חדש שהגיע בזמן האחרון, קברט ברהנו, דיבר בשם העולים החדשים שהגיעו בזמן האחרון שנמצאים במרכז קליטה צפת.

אברהם נגוסה: הוא דיבר על הבעיות ועל הסבל של כל הקהילה, שנמצאת באדיס אבבה וגם בגונדר.

אברהם נגוסה: הוא תיאר את המצב היום באדיס ובגונדר, הקהילה נמצאת במצב קשה ביותר.

אברהם נגוסה: האמא שאין לה חלב, מסתכלת למטה, שאין לה חלב להניק את התינוק, והתינוק לא מוצא חלב מהאם והוא מסתכל עליה למעלה.

אברהם נגוסה: זה המצב שהקהילה נמצאת היום.

אברהם נגוסה: הוא אומר שאם כולנו לא נשלב ידיים ונעשה הכל כדי להציל אותם, פשוט שאדם שיש לו לב לא יכול להיות אטום במצב הזה.

אברהם נגוסה: אנחנו הגענו, קיבלתם אותנו, קיבלנו שירות טוב, קיבלתם אותנו, אבל הגוף פה, אנחנו נמצאים שם כי המשפחה שלנו נשארה שם.

אברהם נגוסה: צריך להביא את כולם ולאחד את המשפחות.

<קברט ברהנו: (מדבר באמהרית)

אברהם נגוסה: הוא אמר שיש בעיה גם שאנשים אחרי שאושרו, אפילו אחרי שעשו חיסונים משאירים אותם שם.

<יהודה שרף: לא יכול להיות.

אברהם נגוסה: רגע, הנה הוא אומר ששבעה אחים פה, והילדים שלה פה, והיא סיימה את כל התהליך איתנו, חיסון, ברגע האחרון אמרו לה "את לא עולה".

<קריאה: אנחנו הילדות שלה.

<קריאה: היא אמא שלי.

<יהודה שרף: מתי אמרו לה את זה?

<יהודה שרף: עכשיו אמרו לאמא שלך?

<קריאה: לפני - - -

<יהודה שרף: תודה רבה.

<יהודה שרף: ענית את התשובה.

<יהודה שרף: ב-2004.

<עמוס ארבל: אדוני היושב ראש, האינטרס שלנו של כל אחד - - -

<קריאה: כבוד היושב ראש דוקטור אברהם נגוסה, נציג של הסוכנות היהודית, נציג של - - - יש בעיה במנהל האוכלוסין, שאני פעיל העדה, עם דוקטור אברהם היינו הולכים ביחד לפני 13 שנה, אז עכשיו, אנחנו משפחת אייאסו, זה סבא שלי, הילדים של הדוד שלי נשארו.

<קריאה: דוד שלי טעה והביא ילדים אחרים, במבצע שלמה, אחר כך כשהיה עשה טעות, היה שר הקליטה - - - אצלו הגענו ושר העלייה והקליטה הייתה נעמי בלומנטל.

אברהם נגוסה: לא, היא הייתה יושבת ראש ועדת עליה וקליטה.

<קריאה: כן.

<קריאה: ואחר כך כשהיה מנהל האוכלוסין הרצל, הייתה נציגה בתיה.

<קריאה: הדוד שלי טעה והביא ילדים אחרים.

<קריאה: אחר כך הוא ביקש סליחה, המדינה, שר הקליטה, משרד ראש הממשלה, הילדים שלו - - - לעליה.

<קריאה: אחר כך בזמן שהייתה נציגה שאישרה לילדים שלו לעלות.

<קריאה: בגלל הבנאדם שעשה טעות, הוא משלם כרטיס טיסה לילדים שלו.

<קריאה: הילדים שלו, המשפחה שלהם עשתה טעות, הילדים - - - בגלל שאבא שלהם עשה טעות.

אברהם נגוסה: משה, פנית עם זה למשרד הפנים?

אברהם נגוסה: עדיף שתפנה למשרד הפנים, לקצר את זה.

<קריאה: אני פונה למשרד הפנים.

<קריאה: אין קבלת קהל.

<קריאה: בזמן שהייתה בתיה כרמל הייתה מקבלת אותנו.

אברהם נגוסה: האם מילאתם טופס?

<קריאה: כן.

<קריאה: יש החלטה.

<קריאה: אני רוצה - - - אני מבקש בבקשה ש - - -

<קריאה: (מדברת באמהרית) אנחנו סובלים.

<קריאה: אח שלי נפטר בדרך.

<קריאה: סובלים, אין כלום.

<קריאה: אבא שלי נשאר, אח שלי נשאר, אין לי כלום, רק נשאר בגונדר.

<קריאה: אין לי משפחה פה.

<קריאה: אני צריכה להעלות את אבא שלי, אני מבקשת ממשרד הפנים.

<קריאה: אבא, אחות, אח שלי, אני מבקשת ממשרד הפנים, גם מדוקטור אברהם, אם אפשר להוסיף עובדים, הוא מבקש עובדים אני שמעתי עכשיו.

<קריאה: אם אפשר להוסיף עובדים, מה יש בעיה, אפשר להשיג, תבקשו מראש הממשלה, אני מבקשת גם ממשרד הפנים.

<קריאה: אבא שלי שיעלה לפני שהוא ימות, אני רוצה לראות את אבא שלי.

<קריאה: אני מבקשת ממנהל - - - הקליטה.

<קריאה: תודה רבה.

<קריאה: (מדברת באמהרית)

אברהם נגוסה: אבא שלה, זה אותו סיפור.

אברהם נגוסה: אותו דבר.

אברהם נגוסה: היא אומרת שאני לא מתרגם, לכן אני מתרגם לך עכשיו עמוס.

אברהם נגוסה: אבא שלה פה גוסס, חולה.

אברהם נגוסה: הילדים שלו נמצאים שם.

אברהם נגוסה: היא מבקשת להעלות אותם כדי שהם יראו את אבא, והאב יראה את הילדים שלו לפני שהוא ימות.

<עמוס ארבל: צריך לראות את הרשימה - - -

אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: הזמן שלנו הסתיים, אני חייב לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לקיים את הדיון, את המעקב ביישום החלטת הממשלה.

אברהם נגוסה: התרשמנו מההתקדמות מאז שהתחילו לבצע את ההחלטה, למרות שזה איטי מאוד ולא כפי שציפינו.

אברהם נגוסה: אני ציפיתי שברגע שנוריד את כל החסמים, אם זה מקום לעובדים שישבו, וכל הדברים האלה, חשבתי שהאישורים יזרמו.

<עמוס ארבל: אתה מוזמן ליום אחד לבוא אלינו לשבת איתי על שני תיקים.

<עמוס ארבל: שניים.

<עמוס ארבל: לא עשרים.

אברהם נגוסה: אני לא אומר שלא צריך לבדוק.

אברהם נגוסה: צריך לבדוק, לכן כמו שפתחתי ואמרתי ששיתוף הפעולה עם כל המערכת, הסוכנות, משרד הפנים ומשרד החוץ הביא למה שהגענו אליו היום, שיש 700 אישורים, כולל 390 עולים שיגיעו מחר, עמוס ארבל ממשרד הפנים התחייב לעמוד בהחלטת הממשלה ולהביא 1,300 עד סוף השנה.

אברהם נגוסה: כלומר לאשר.

אברהם נגוסה: להביא זה יהודה.

אברהם נגוסה: אם יהיה אישור, אז תקוותי שכולם יגיעו לכאן לפי החלטת הממשלה.

אברהם נגוסה: אנחנו כחברי כנסת כבר פועלים להמשיך אחרי ה-1,300, ולכן אני לא מדבר על זה, זה לא רלבנטי לדיון ולא העלינו את הנושא.

אברהם נגוסה: מה שחשוב לנו, שאתם תעמדו לפי החלטת הממשלה על ה-1,300, אנחנו פועלים להמשך אחרי ה-1,300.

אברהם נגוסה: תודה שבאתם.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.