ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 364, 2017-02-14 11:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, 14 בפברואר 2017, י"ח בשבט תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, האם ההשכלה הגבוהה מאתגרת?

יעקב מרגי: וזה במסגרת יום כנסת צעירה, לציון יום הולדתה ה-68 של הכנסת.

יעקב מרגי: כפי שידוע בט"ו בשבט חל לא רק ראש השנה לאילנות, חל גם יום ההולדת של הכנסת.

יעקב מרגי: ביום שלישי הקרוב לט"ו בשבט אנחנו מציינים בכנסת, כל שנה, בדרכים שונות, את יום ההולדת והשנה נבחרה הכותרת "כנסת צעירה".

יעקב מרגי: אתם מרגישים את התכונה היום, מהבוקר, בכנסת, מלווים אותנו אורחים רבים ונכבדים צעירים.

יעקב מרגי: תלווה אותי ואפשר אפילו לומר תחליף אותי, בניהול הוועדה, כיושבת ראש ועדה, ריטה סובקו, סטודנטית באוניברסיטה תל אביב.

יעקב מרגי: אני אומר מספר מילות פתיחה על הנושא, אני אתן לריטה לומר דברי פתיחה ונפתח את הדיון.

יעקב מרגי: אני אסייע בידה לחלק את הרשות הדיבור למי שמבקש.

יעקב מרגי: כל מי שרוצה להתייחס לדיון יכול להירשם אצל מנהלת הוועדה לימיני, ויוכל לקבל רשות דיבור.

יעקב מרגי: כל מי שרוצה לדבר צריך לשבת סביב השולחן.

יעקב מרגי: הכותרת "האם השכלה גבוהה מאתגרת" היא שאלה מתבקשת.

יעקב מרגי: בשנים האחרונות הנושא הזה נדון פעמים רבות, גם בוועדה שלנו כאן, ועדת החינוך.

יעקב מרגי: שמענו גם את התחושות של הסטודנטים לגבי התארים שהם לומדים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר, אנחנו ניתן להתאחדות הסטודנטים להציג את המצגת כדי שנטעם ונגבש דעה על פי תחושותיהם של הסטודנטים, האם המקצועות שהם למדים או התארים שהם מוציאים בהשכלה גבוהה באקדמיה, האם אלה המקצועות שהם יעסקו בהם?

יעקב מרגי: האם תכני הלימוד מאתגרים אותם ומעניינים אותם או שהם עושים את זה כמצוות אנשים מלומדה, כהכרח, בגלל שזה חלק מהמטלות?

יעקב מרגי: אני חושב שיהיה דיון מרתק.

יעקב מרגי: אנחנו נצא בסוף הדיון עם סיכום שיופץ לשרים הנוגעים בדבר ולמשרדים הנוגעים בדבר.

יעקב מרגי: בבקשה, ריטה.

<ריטה סובקו: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי, יו"ר הוועדה.

<ריטה סובקו: כפי שחבר הכנסת מרגי ציין, אני ריטה, אני בת 21, סטודנטית למדעי המדינה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב, במקור מנתניה.

<ריטה סובקו: הנושא הזה הוא נושא שהוא מאוד מאוד מעניין וזה דיון שהוא אפילו לא טכני אלא באמת מעמיק ואפילו פילוסופי משהו, אז אני מקווה שנצליח לקחת את זה למקומות מעניינים.

<ריטה סובקו: רציתי לציין כמה נקודות שנראה לי חשוב להתייחס אליהן בהקשר הזה ומשם נפתח את זה לדיון.

<ריטה סובקו: שאלה מרכזית שכבר עלתה פה היא האם אנחנו סובלים מתופעה של אינפלציה בתארים, מה שנקרא.

<ריטה סובקו: יש לנו הרבה מאוד מוסדות להשכלה גבוהה, הרבה מאוד סטודנטים לתואר ראשון ואנחנו שומעים על מצוקות של סטודנטים רבים שמסיימים תואר ראשון ולא רואים את עצמם משתלבים בשוק העבודה.

<ריטה סובקו: השאלה שנשאלת פה היא האם אנחנו רוצים שתואר ראשון בהשכלה גבוהה יהיה משהו נגיש לכלל החברה, ישלב כל מיני אוכלוסייה, יפגיש בין אוכלוסיות כמו שדיברנו פה קודם, או שאנחנו רוצים משהו שהוא יותר טכני, שהוא מקצוע, כמו מדעים מדויקים או רפואה או דברים כאלה.

<ריטה סובקו: שאלה נוספת, כמו שליאת מהתאחדות הסטודנטים תדבר, זה הרצון להשתלב בשוק העבודה.

<ריטה סובקו: אנחנו שומעים על הרבה מאוד אנשים שלא רואים אופק תעסוקתי במקצוע שלהם וכמו שנאמר בנייר העמדה שלכם, 26% מהסטודנטים ציינו שהשתלבות בשוק העבודה היא נושא שחשוב להם לקדם.

<ריטה סובקו: השאלה האחרונה היא גם שאלה שהיא ערכית לדעתי והיא שואלת מהו מקומו של המחוקק להתערב?

<ריטה סובקו: האם אנו דנים בזה כנושא שהוא חברתי וערכי או כאיזושהי עילה לחקיקה?

<ריטה סובקו: איזה קשר אנחנו מנהלים עם המועצה להשכלה גבוהה?

<ריטה סובקו: כי, שוב, אנחנו רוצים לאפשר חופש אקדמי וחופש דיון אבל מצד שני אנחנו כן מדברים פה על מעמד של עובדים ועל אנשים שבסופו של דבר צריכים להשתלב בשוק.

<ריטה סובקו: אני אשמח לשמוע התייחסויות.

<ריטה סובקו: אנחנו יכולים להתחיל.

<ליאת הלבץ: תודה רבה וכל הכבוד על הנוכחות.

<ליאת הלבץ: שמי ליאת הלבץ, מנהלת קשרי ממשל בהתאחדות הסטודנטים.

<ליאת הלבץ: אני אציג לכם כמה נתונים ואת ההתייחסות שלנו לאותן לשאלות שריטה העלתה.

<ליאת הלבץ: יש היום במערכת ההשכלה הגבוהה 310,000 סטודנטים.

<ליאת הלבץ: למעשה אנחנו מדברים המון על זה שמדינת ישראל היא מעצמה של הייטק, אומת הסטרט-אפים ואנחנו באמת רוצים להכין את הצעירים היום לשוק עבודה שהוא משתנה והוא מתחדש.

<ליאת הלבץ: אם בעבר הדור של ההורים שלנו סיימו לימודים ועבדו באותו מקצוע לאורך כל החיים שלהם, אז הדור שלנו ככל הנראה הולך לחוות שוק עבודה שונה.

<ליאת הלבץ: הוא כן הולך לעבור בין עבודות ולפתח איזשהו מסלול קריירה שהוא שונה והשאלה היא האם מערכת ההשכלה הגבוהה, קודם כל, באמת צריכה להכשיר אותנו לזה והאם היא מאתגרת אותנו כצעירים שמבקשים ידע?

<ליאת הלבץ: עשינו איזשהו פרויקט של שיתוף ציבור בשנה האחרונה והשאלה שהסטודנטים נשאלו הייתה למעשה מהו לתפיסתם הדבר הכי חשוב שמערכת ההשכלה גבוהה צריכה להיות עסוקה בו.

<ליאת הלבץ: הופתענו לגלות ששתי התשובות המובילות, 25% ו-26% בהתאמה, היו למעשה התשובות של עולם התעסוקה והכניסה של הבוגרים לשוק העבודה ושיפור איכות ההוראה.

<ליאת הלבץ: אלה שני הדברים שהכי הטרידו את הסטודנטים, שלטעמם בהם צריך להשקיע.

<ליאת הלבץ: יש מספר דברים שאנחנו מציעים בשלב הזה ועובדים מול המועצה להשכלה גבוהה כדי לקדם אותם וקודם כל חדשנות בהוראה.

<ליאת הלבץ: אני לא יודעת מי פה בחדר הוא סטודנט, אבל אם בעבר ישבנו בכיתות של 120 סטודנטים מול מרצה אז היום הדור השתנה, אנחנו צריכים להתאים את מערכת הלימודים לדור הצעיר שנכנס.

<ליאת הלבץ: הדור שלי איכשהו נמצא על התפר, אבל הדור הבא אחריי יצטרך מערכת אחרת ככל הנראה.

<ליאת הלבץ: למעשה אנחנו מציעים גם הערכה חלופית לדברים, שזה לא יהיה רק עצם המבחן והעבודה, אלא דרכים נוספות ולמידה אקטיבית באקדמיה.

<ליאת הלבץ: אני יכולה לספר מהצד שלי, כבוגרת מוסד שאינו מתוקצב, על חוויית הלימודים ואתן לכם דוגמה.

<ליאת הלבץ: קורס יישוב סכסוכים שלמדתי, אפשר היה להעביר אותו כהרצאות, המרצה עומד ומסביר לכולנו מהן התיאוריות ואיך הדברים נתפסים בעולם, אבל במקום זה בחרו לחלק אותנו לקבוצות, כל אחת מהקבוצות לאורך כל הקורס ייצגה מדינה אחרת ולאורך כל הסמסטר עשינו למעשה שיח ושימוש בכל הכלים והתיאוריות לשאלה איך עכשיו אנחנו פותרים משבר גרעיני עולמי.

<ליאת הלבץ: זו סיטואציה שבה, בסופו של דבר, הסטודנט לומד יותר, מקבל יותר ועצם ההתנסות והחוויה הן משהו שהוא הולך איתן והוא זוכר אותן, יותר מאשר לשנן לקראת מבחן בסוף הסמסטר.

<ליאת הלבץ: לגבי התמחויות, אנחנו מדברים על זה הרבה עם כל הגורמים במערכת ואני חייבת להגיד שאני מאוד שמחה לראות שגם הרבה משרדי ממשלה וגם המל"ג מתחילים להבין ולהפנים את החשיבות של הדבר הזה.

<ליאת הלבץ: היום, כשסטודנט מסיים את התואר ויוצא לשוק העבודה, הדבר הראשון שמבקשים ממנו הוא לא ציונים גבוהים אלא ניסיון ועד שלא יהיה לנו ניסיון אנחנו לא נצליח להתקדם בעבודה.

<ליאת הלבץ: מתוך התפיסה הזו אנחנו מאמינים שצריך ליצור שיתוף פעולה יותר רחב בין המוסדות האקדמיים לבין מעסיקים.

<ליאת הלבץ: צריך כמובן להסדיר את הסוגיה הביטוחית.

<ליאת הלבץ: אנחנו רואים לא פעם מתמחים שמגיעים לעבוד בזמן התואר שלהם, מקבלים על כך נקודת זכות מאיזשהו ארגון כזה או אחר ובמידה ומשהו קורה להם הביטוח לא מכסה את זה.

<ליאת הלבץ: בנוסף על זה צריך כמובן איזשהו מעקב וליווי של המעסיקים והמוסדות כדי לשמור על איכות ההתמחות, שלא תהפוך להיות איזשהו כלי של ניצול צעירים ככוח עבודה זול.

<ליאת הלבץ: סטודנטים כשותפים הוא עוד פרמטר וגם בכל העולם רואים שהוא מתחזק והופך להיות נושא עיקרי.

<ליאת הלבץ: רואים פה בכנסת את זה שאנחנו פותחים את הדלת לציבור להגיע ולקחת חלק.

<ליאת הלבץ: יש הבנה שהשותפות הזו היא קריטית ולכן אנחנו מתחילים פה איזשהו תהליך ומדברים עליו כבר תקופה לא קצרה, להכניס נציגות סטודנטיאלית לתוך מקומות של קבלת החלטות.

<ליאת הלבץ: בסופו של יום, אנחנו האדם שמקבל את המידע, את הידע על הצרכים של האקדמיה ומי כמונו יודע לומר מהן הבעיות ואיפה צריך לעשות שיפורים.

<ליאת הלבץ: חוץ מזה יש לאקדמיה, לדעתנו, תפקיד נוסף שהיא צריכה להשקיע בו לא פחות וזה העניין של מוסד קהילתי.

<ליאת הלבץ: הקמפוסים היום פרוסים בכל הארץ ואין שום סיבה שהקמפוס יהיה אי בודד בתוך הקהילה שבה הוא יושב.

<ליאת הלבץ: צריך לעשות פעילויות משותפות עם הקהילה ולקחת חלק יזום.

<ליאת הלבץ: אנחנו מאמינים שאם הסטודנטים הם בדיוק בתקופה שבה אתה צעיר ועוד אין לך על הראש את המשכנתא והילדים ואת כל הדברים הללו, אז אתה יכול כן להקדיש זמן למען הקהילה, לראות איפה אתה מוצא את החיבור הזה ומה הדבר שיותר מדבר אליך, כל אחד והנושאים שלו, כדי שכשתהיה אזרח בחברה תוכל להמשיך לפעול סביב הנושאים האלה ולקדם אותם בחברה.

<ליאת הלבץ: אלה הדברים העיקריים שאנחנו רואים.

<ליאת הלבץ: יש נייר עמדה יותר מפורט לחברי הכנסת ולמי שמעוניין.

<ליאת הלבץ: בסופו של יום, המל"ג, לדעתי והמוסדות בכלל, כן עוברים איזשהו תהליך של התקדמות ניכרת.

<ליאת הלבץ: אנחנו כן רואים אוזן יותר קשבת לדברים האלה, אבל תמיד יש לאן להתקדם ולאן לשאוף.

<ליאת הלבץ: שוב, אני חוזרת למה שאמרתי בהתחלה, הדור שלי נמצא איפשהו על התפר,, אבל הדור הבא אחריי, שייכנס לתוך האקדמיה וכבר מכיר את הסמרטפונים ואת האינטרנט מגיל הרבה יותר צעיר, יצטרך התאמות יותר גדולות כשהוא יגיע לאקדמיה.

<ליאת הלבץ: תודה רבה.

<ריטה סובקו: תודה לליאת.

<ריטה סובקו: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: שלום לכולם.

נורית קורן: תודה לאדוני היושב ראש וליושבת הראש הצעירה.

נורית קורן: זה דיון מאוד מאוד חשוב, מאוד חשוב.

נורית קורן: כמו שהציגה כאן הנציגה של התאחדות הסטודנטים, הנושאים האלה מאוד מאוד חשובים.

נורית קורן: אני באה מניסיון אישי ובניסיון האישי שלי, אני התחלתי לרכוש השכלה גבוהה רק בגיל 38, עם ארבעה ילדים, קודם גידלתי ילדים והמחשבה ללכת ללמוד נבעה מכך שהבנתי שרק עם השכלה אפשר להתקדם בחיים וגם לרכוש מקצוע.

נורית קורן: זו גם מוביליות חברתית ולכן הדבר הזה היה מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: נכון שהלימודים של אז הם שונים ביותר מהלימודים של היום כי הלימודים של היום הם מאוד מסודרים.

נורית קורן: אתה הולך ללמוד, למשל, באוניברסיטה הפתוחה, פעם כדי לעשות תואר יכולת לקחת כל מיני קורסים ולהרכיב אותם לבד, אז היום כבר לא מרכיבים אותם לבד, היום יש לך תכנית עם התמחות בנושא מסוים.

נורית קורן: למשל, אם אתה רוצה ללמוד תקשורת בהתמחות של פסיכולוגיה או כל דבר אחר, זה עושה את החיים יותר קלים, אבל לפעמים מה שקורה הוא שהתואר הראשון היום כבר לא מספיק, כי הוא לא נותן לך איזשהו מקצוע ביד.

נורית קורן: יש מעט מאוד מקצועות שאתה לומד אותם בהשכלה הגבוהה שנותנים לך מקצוע כמו עורכי דין או רואי חשבון , שאר הדברים לא נותנים ממש מקצוע.

נורית קורן: זה נכון שצריך ניסיון כי בלעדי ניסיון או תקופת התמחות באיזשהו משרד, אם למדת למשל מנהל עסקים, הוא לא נותן לך כלום כי אתה צריך התמחות בעניין.

נורית קורן: המשרדים הרלבנטיים שצריכים לקחת אותך רוצים ניסיון ואז אתה עובד בשכר זעום, על מנת שיהיה לך ניסיון.

נורית קורן: הדברים האלה מאוד מאוד חשובים.

נורית קורן: דיברת על אינפלציה של תארים, אני לא חושבת שזה נכון, כי כמה שיותר אנשים יהיו יותר מלומדים החברה שלנו תהיה ערכית ושוויונית יותר.

נורית קורן: זה חשוב שאנשים ילמדו.

נורית קורן: להיפך, הלוואי שהמדינה יכלה לאפשר לכולם לימודי חינם, כמו באירופה, כמו בארצות הברית, שהלימודים של השכלה גבוהה לפחות לתואר הראשון הם חינם, הם בקושי עולים כסף.

נורית קורן: כאן, אני שילמתי לא מזמן לבן שלי 120,000 שקל.

נורית קורן: 120,000 שקל עולה תואר, זה הון תועפות.

נורית קורן: אני לא מדברת על מה שמסביב, זה רק היה שכר הלימוד.

נורית קורן: אני חושבת שצריך להנגיש ודווקא צריך להנגיש לאוכלוסייה שבאה מן הצפון ומן הדרום.

נורית קורן: זה הדבר החשוב ביותר כי זו המוביליות החברתית.

נורית קורן: אני, כמחוקקת, זה הדבר הראשון מבחינתי כשאני יושבת בוועדות ולכן אני גם ביקשתי להיות חברה בוועדת חינוך, כי אני חושבת שהחינוך הוא מעל הכול והשכלה גבוהה מאוד חשובה.

נורית קורן: הגשתי הצעת חוק, לאור הניסיון האישי שלי שאומרת שכל אדם שיהיה מעל גיל 40 והמצב הסוציואקונומי שלו נמוך, יוכל לבוא וללמוד באוניברסיטאות וגם במכללות ב- 50% הנחה, ששכר הלימוד יהיה מאוד מאוד נמוך ולא יקרה מצב שאם יש רכב אז לא מגיע לך, או אם אתה מגיע מעיר כזו או עיר כזו, לא מגיע לך.

נורית קורן: לא, הוא יצטרך להראות מצב סוציואקונומי נמוך עם קריטריונים מאוד מאוד ברורים והוא יקבל 50% הנחה, בגלל שאני חושבת שהשכלה גבוהה מאוד מאוד חשובה.

<ריטה סובקו: תודה רבה.

<ריטה סובקו: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, גבירתי יושבת הראש, ותודה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: העֲרכה להתאחדות הסטודנטים על העבודה שלכם וגם על הנייר שהבאתם לפנינו.

דב חנין: אני מסכים עם חברתי, חברת הכנסת קורן, השכלה גבוהה בעולם שלנו היא זכות וצריך להפוך אותה גם לזכות שיש לה נגישות, זאת אומרת שהיא תהיה אפשרית לאנשים.

דב חנין: בסופו של דבר המטרה שלנו חייבת להיות שההשכלה הגבוהה בישראל, כמו מדינות מפותחות אחרות, תהיה בחינם לכל האזרחים במדינה.

דב חנין: אני הגעתי מהאקדמיה.

דב חנין: אני לימדתי בפקולטה למשפטים באוניברסיטה תל אביב, יש לי הרבה הערכה וכבוד לאקדמיה, אבל יש לי גם ביקורת על האקדמיה.

דב חנין: אני אומר לכם בדיון הזה שבסך הכול האקדמיה הישראלית, אבל לא רק האקדמיה הישראלית, לא מכינה את הסטודנטים לעולם של המאה ה-21.

דב חנין: אנחנו מתעסקים בעולם שהיה, בעולם של המאה הקודמת ואולי של האלף הקודם.

דב חנין: העולם של המאה ה-21, יש בו דרמות שכבר מסתמנות, כמו משבר אקלים, כמו איומים ולחצים מסוגים חדשים לגמרי, שאנחנו לא הכרנו אותם במין האנושי, אבל גם אפשרויות חדשות שנפתחות בפני בני אדם ואנחנו כאקדמיה לא מספיק נערכים לדברים האלה.

דב חנין: צורת הלימוד ותכני הלימוד באקדמיה צריכים לעבור שינויים מאוד גדולים.

דב חנין: אני מאוד מתלהב מהגישה שאומרת שבמרכז הלימוד האקדמי צריכה להיות יצירתיות וחדשנות ואני חושב שהמהלך שבו אנחנו מנסים לאפסן אצל הסטודנטים איזשהו ידע הוא מהלך אווילי.

דב חנין: הידע שאנחנו מנסים לאפסן אצל הסטודנטים במקרים רבים מתיישן שנה או שנתיים אחרי שגמרנו את תהליך האפסון.

דב חנין: אנחנו צריכים סטודנטים ביקורתיים, חושבים, שמסוגלים לאתגר את עצמם, את החברה, את הנושאים שעומדים בפניהם.

דב חנין: לכן אני חושב שיש הרבה הרבה מה לשנות באקדמיה אבל אני לא הייתי מציע לכנסת לקחת את התפקיד הזה על עצמה.

דב חנין: אני חושב שהדבר הזה צריך להיעשות בדיאלוג בינינו בכנסת, כמחוקקים שרואים את האינטרס החברתי, בין מוסדות ההשכלה הגבוהה ובין ציבור הסטודנטים, שכמו שראינו בנייר שהצגתם לנו, יש לכם הרבה הרבה מה לתרום.

דב חנין: תודה על הדיון הזה.

דב חנין: אני מתנצל, אני צריך לרוץ לשולחנות עגולים כחלק מיום ההולדת של הכנסת אבל אני בטוח שהדיון הזה ימשיך להיות מוצלח.

יעקב מרגי: תודה.

<ריטה סובקו: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: אני גם מתנצלת שאני יוצאת.

<ריטה סובקו: אנחנו ניתן כעת את רשות הדיבור לנציגת המועצה להשכלה גבוהה, הגברת ורדה בן שאול, סמנכ"לית המועצה, בבקשה.

<ורדה בן שאול: תודה רבה.

<ורדה בן שאול: שמי ורדה, אני סמנכ"ל הערכת איכות.

<ורדה בן שאול: אני אשמח להתחבר למחצית של הסטודנטים בנושא של ההוראה כי הנושא הזה הוא מאוד חם אצלנו היום במל"ג.

<ורדה בן שאול: מעורבים בו גם מאוד מאוד חזק הסטודנטים, נציגי הסטודנטים.

<ורדה בן שאול: דיברנו על הכותרת, האם ההשכלה גבוהה מאתגרת, צריך לזכור שכדי לתת את המענה לסטודנטים יש לנו את החצי השני שהוא המרצים.

<ורדה בן שאול: בכל הסיפור הזה של האתגר צריך לא לשכוח שיש לנו את קהל המרצים שגם הם מאוד מאוד מאותגרים מן התקופה הנוכחית.

<ורדה בן שאול: מאוד מאוד קשה היום לתת הרצאות ולהעביר חומר, או ללמד יותר נכון, סטודנטים שהנגישות שלהם לכל דבר היא כל כך מהירה וכל כך יעילה.

<ורדה בן שאול: אתה צריך להיות מאוד יצירתי ולדעת איך בכל זאת לאתגר את הסטודנטים ואת המערכת כולה.

<ורדה בן שאול: אחת המטרות מתוך ארבע המטרות שהוות"ת הציבה לעצמה בתכנית הרב שנתית הקרובה היא הנושא של חדשנות בהוראה ואנחנו עכשיו בעיצומו של תהליך.

<ורדה בן שאול: מה שהתחלנו לעשות כרגע הוא ללכת על כמה רבדים.

<ורדה בן שאול: יש רובד אחד שאנחנו מדברים עליו שהוא רובד חובה.

<ורדה בן שאול: כלומר אנחנו נותנים סל קריטריונים, ואני לא אכנס כרגע לפרטים כי זה לא כל כך רלבנטי, אבל קריטריונים שאנחנו מצפים ודורשים מכל מוסד להשכלה גבוהה שרוצה להחזיק מעצמו מוסד להשכלה גבוהה להחיל בתוך המוסד שלו.

<ורדה בן שאול: זה צריך להיות מנגנון של סקרי הוראה, מה שעושים עם המרצים החלשים, מה עושים עם המרצים המצטיינים, השתלמויות למרצים חדשים, השתלמויות למרצים ותיקים, השתלמויות למרצים עם ציונים פחות טובים, אלה נושאים שאנחנו דורשים את זה, זה אפילו לא עניין של פריבילגיה למוסד.

<ורדה בן שאול: לא יכול להיות מצב שבו מוסד להשכלה גבוהה לא יקיים את המנגנון הזה, אבל, לצערנו, יש הרבה מוסדות שזה בכלל לא קיים שם.

<ורדה בן שאול: יש מוסדות שקיימת שם מערכת מאוד רצינית של איכות הוראה ויש מוסדות שאין בהם שום דבר.

<ורדה בן שאול: אנחנו חייבים להביא את כולם למצב של המינימום ההכרחי הזה.

<ורדה בן שאול: רובד שני שאנחנו מתייחסים אליו, יש לנו תקציבים שמיועדים לשיפור איכות ההוראה ושיפור איכות הלמידה.

<ורדה בן שאול: כל הנושא של ההנחלה של הטכנולוגיות, של דיגיטציה, מאוד מאוד חזק, והרובד השלישי שאנחנו התחלנו אותו עכשיו, שאנחנו מקבלים עליו תגובות מאוד מאוד יפות מהשטח, זה נושאים תחרותיים.

<ורדה בן שאול: אנחנו מקצים סכומי כסף לא קטנים, אנחנו מבקשים ממוסדות שיגישו לנו כל מיני רעיונות חדשניים מכל מיני תחומים, על שיתופי פעולה ועל שילוב של טכנולוגיות, כדי לשפר את איכות ההוראה והלמידה, כי זה נושא קריטי ומאוד מאוד משמעותי.

<ורדה בן שאול: אנחנו רק הולכים ומתעצמים עם זה ואני מקווה שאנחנו נגיע להישגים משמעותיים ושזה יבוא לידי ביטוי.

יעקב מרגי: תודה.

<ריטה סובקו: תודה רבה.

<ריטה סובקו: אנחנו ניתן עכשיו את רשות הדיבור לחברת הכנסת חנין זועבי ואחר כך נשמע את הנציגים של הפרויקט "כנסת צעירה".

יעקב מרגי: האורחים שרוצים להתבטא מתבקשים לעבור לשולחן ולבקש רשות דיבור.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: אני חושבת שהדיון הזה הוא מאוד מאוד חשוב, כי הוא הדיון של העתיד.

חנין זועבי: צריכים להשקיע בתארים בבתי הספר ובאוניברסיטאות כי זו האפשרות היחידה לשינוי ולהעצמת בני האדם, גם ברמה האינדיווידואלית וגם ברמה הקולקטיבית, אבל אני ציפיתי מליאת ומריטה שיהיו יותר demanding, אפילו יותר שאפתניות.

חנין זועבי: ריטה, את דיברת על השאלה איך אנחנו נתייחס להשכלה הגבוהה ברמה הטכנית של העצמת כישרונות במקצוע, להתאים את בני האדם למקצוע של העתיד או יותר ברמה הביקורתית הפילוסופית.

חנין זועבי: אני חושבת שזה שניהם, אבל לפני שאני אגיד שלוש המלצות קונקרטיות אני רוצה להגיד שתפקידו של הסטודנט בחברה שלו הולך ומצטמצם, דווקא הולך ומצטמצם בהשוואה לעשורים קודמים.

חנין זועבי: אנחנו לא רואים שיש את השיח הביקורתי של הסטודנטים כמו בשנות ה-70 ואולי ה-80.

חנין זועבי: מנגנוני ההגמוניה בחברה הולכים ומתחזקים, אני לא יודעת אם יושב ראש הוועדה מסכים איתי, ותפקידו ותרומתו של הסטודנט בחברה שלהם הולכת ומצטמצמת ונהיית יותר חלשה וזה מדאיג, זה מדאיג אותנו, כי זה הקול הביקורתי שיכול לשנות את הדברים.

יעקב מרגי: תתפלאי לשמוע, אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: מרגע שהם התמסדו הם - - -

חנין זועבי: הייתי בהרבה תחנות שהייתה להן חשיבות חברתית או פוליטית והייתי מצפה לקול ביקורתי מהכיוון של הסטודנטים.

חנין זועבי: אתם כן מתמסדים.

חנין זועבי: ההגמוניה של החברה השתלטה על הגיל הזה.

חנין זועבי: הקונצנזוס של החברה הולך ומתחזק ואת הקול הביקורתי אתם הייתם אמורים להנהיג.

חנין זועבי: אתם חלק מהחברה בסופו של דבר, אבל כאשר, עוד פעם, ויושב הראש מקשיב לי הולכת ומשננת את אותו משפט, כי כל עוד אנחנו עוקבים אחרי מדדי הדמוקרטיה, גם בקרב הסטודנטים וגם בקרב התלמידים, מדדי הדמוקרטיה מאוד מדאיגים כי הם מצביעים על כיוון עקבי של הצטמצמות ערכי הדמוקרטיה לעומת ערכים אחרים כמו יהדות ומה שמצדיק גזענות ודיכוי.

חנין זועבי: אתם צריכים להיות הקול החריג, אתם צריכים להיות הקול הביקורתי.

חנין זועבי: קודם כל לחזק את התפקיד הזה שלכם, את הקול הביקורתי כלפי החברה שלכם.

חנין זועבי: כאשר יש תופעות של גזענות אתם צריכים להיות מודאגים כי אחרים מכינים לכם עתיד חשוך, מכינים לכם עתיד כואב.

חנין זועבי: מישהו לא תורם בכיוון הנכון על מנת להכין לכם אפיקי עתיד לחיים עם ערכים וחיים נורמליים יותר.

חנין זועבי: על זה הייתי שמה חיזוק, בחיזוק התפקיד של הסטודנטים בחברה שלהם.

חנין זועבי: כן, אני מסכימה עם דב חנין, אתם מתנתקים מהחברה, אתם הולכים לכיוון אינדיווידואלי, שיש בו יותר העצמה אינדיווידואלית על חשבון החשיבה הקולקטיבית על החברה שלכם.

חנין זועבי: זה הדבר הראשון.

חנין זועבי: דבר שני הוא קשר עם שוק העבודה.

חנין זועבי: עכשיו אני נכנסת לחלק הטכני והמקצועי, יותר קשר עם שוק העבודה, במיוחד בנושאים שהם תלויי תרבות.

חנין זועבי: כשאתם מוצאים שיש רק 3% מן הסטודנטים הערבים שלומדים פסיכולוגיה ומקצועות של בריאות הנפש, אתם צריכים להגיד, אנחנו צריכים לתת במקצועות האלה אפליה מתקנת ואתם לא צריכים לקבל קריטריונים של תנאי קבלה למקצועות האלה, על פי ההיצע והביקוש של המקצוע הזה, אלא על פי הצורך של ההחברה.

חנין זועבי: זה גם קול ביקורתי - - -

יעקב מרגי: זה החופש האקדמי, אבל שם אין מתח, לצערי הרב המוסדות מייצרים את המתח הזה, של היצע וביקוש, זה לא צריך לפגוע בחופש האקדמי.

חנין זועבי: בדיוק, בלי ויתור על כישורים ועל תנאים אקדמאיים ועל כישורים אקדמאיים.

חנין זועבי: הנקודה השלישית שלי היא שאתם צריכים לעמוד בצורה מאוד איתנה מול כל הגבלה של חופש הפעילות הפוליטית בתוך המוסדות להשכלה גבוהה ויש.

חנין זועבי: איך אתם רוצים להיות יותר תורמים לחברה ויותר פעילים ויותר מעורבים בקבלת החלטות כאשר בתוך המוסדות שלכם יש התניה לפעילות הפוליטית, יש לפעמים מניעה וסירוב לתת אישורים לכל מיני פעילויות פוליטיות.

חנין זועבי: כאשר הסטודנטים הערבים מוחים ומעורבים בהפגנה אז הם מדוכאים על ידי המשטרה, הנשיאות והביטחון של האוניברסיטה שלכם קוראים למשטרה על מנת לדכא הפגנה של סטודנטים שהם עמיתים שלכם, גם אם אתם לא מסכימים עם העמדות שלהם ואתם שותקים, אתם שותקים.

יעקב מרגי: תודה, חנין.

יעקב מרגי: אני אתייחס במספר מלים ונמשיך את הדיון, על הנקודה שחברת הכנסת חנין זועבי התייחסה אליה, הציפייה שלנו מהסטודנטים באקדמיה להיות יותר מעורבים בשיח הציבורי.

יעקב מרגי: יש פערים לעומת שנים קודמות, אבל אי אפשר שלא לומר על מה שקורה בשנים האחרונות עם המעורבות הקהילתית, ודיברתְ על תפקידים של הקמפוסים, בשכונות, בחברה, במקום שהקמפוס נמצא בו.

יעקב מרגי: התרומה שלהם היא אדירה.

יעקב מרגי: אני מכיר באופן אישי את מה שקורה בבאר שבע, את מה שקורה בשדרות ובמקומות אחרים, אין ספק שהתרומה היא רבה, דווקא בגלל הפוטנציאל הזה והפוטנציאל הוא אדיר.

יעקב מרגי: זה כוח עצום, כוח של סטודנטים שיכול להיות, אל"ף, מכפיל כוח בקטע החברתי וכן, מכפיל כוח בעיצוב דעת הקהל בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: יש לנו חברה רב תרבותית, יהיו מתחים, יהיו דעות שונות, אבל כל אחד ינסה להשפיע על נקודה ממקום בריא, מאיפה שהוא מאמין ובמה שהוא מאמין.

יעקב מרגי: זה תפקיד חשוב לא פחות וזה תורם גם לדיון שאנחנו מדברים עליו, האם מערכת ההשכלה הגבוהה מאתגרת?

יעקב מרגי: האם היא מאתגרת לא רק בישיבה בכיתה והקשבה להרצאות פרונטליות אלא מאתגרת כמעצבת?

יעקב מרגי: היא צריכה להיות מאתגרת כמעצבת דמויות של מנהיגים, של מעצבי דעת הקהל, של מקבלי החלטות, זה דור אנשי העסקים העתידי של מדינת ישראל, אלה השגרירים העתידיים של מדינת ישראל, בכל תחום, זה האתגר הגדול גם של המדינה.

יעקב מרגי: אני אעביר לך חזרה את רשות הדיבור.

חנין זועבי: אני מתנצלת, יש לי - - -

<ריטה סובקו: דווקא הייתי שמחה להשיב לך בשתי מלים, את אם יכולה להישאר לשנייה, כי זה נושא שמאוד קרוב אליי.

<ריטה סובקו: אני סטודנטית למדעי המדינה באוניברסיטה תל אביב, כמו שציינתי, ואני דווקא מזמינה אותך לבקר בחוג שלנו כי אני חושבת שאת - - -

חנין זועבי: אני מקבלת את ההזמנה, תזמיני.

<ריטה סובקו: כי אני חושבת שאת תתפלאי ממה שתראי ואני חושבת, בתור מישהי שדווקא נמצאת בצד המנוגד לך במפה הפוליטית, שהרבה פעמים הדברים שאני רואה מהחוויה האקדמית שלי, אולי בחוץ את מתייחסת לאיזשהו דיכוי כלפי הדעות שאת מייצגת, באקדמיה יש תחושה של איזשהו מגדל שן שדווקא מדכא את ההיפך.

<ריטה סובקו: אני בלימודים שלי מרגישה הטיה שהיא מאוד מאוד ברורה, גם של המרצים וגם של התכנים, לצד מסוים של המפה הפוליטית ואני יודעת, בתור עצמי, שכשהייתי קמה ומנסה לטעון בשם הימין או לפחות לדרוש איזשהו ייצוג הוגן אז אני זאת שהושתקתי.

חנין זועבי: את בשלטון, את לא צריכה להיות מודאגת.

חנין זועבי: -

<ריטה סובקו: אני לא בשלטון עדיין.

חנין זועבי: את בשלטון, מי שבשלטון לא צריך להיות - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק שהקמפוסים מהווים במה.

יעקב מרגי: אם מדברים על שיח פוליטי ועל דעות של ימין שמאל וחלקים בחברה הישראלית, הקמפוסים זה אחד מאיי השפיות שמאפשרים את השיח הזה.

יעקב מרגי: יש מי שטוען שזה יותר מדי לצד הזה ויש מי שטוען שזה יותר מדי לצד הזה, וזו סוגיה שאף פעם לא תוכרע.

מירב בן ארי: הקמפוסים מוטים שמאלה.

מירב בן ארי: רוצה שאני אמשיך אותך?

<ריטה סובקו: אני אשמח, אבל רציתי גם לתת לנציגים - - -

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: תני להם.

מירב בן ארי: אני, דעתי גם ככה כדעתך.

<ריטה סובקו: אז כן, חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: לא, אין לי בעיה.

מירב בן ארי: אני באתי לשמוע אתכם.

מירב בן ארי: אני לא מאלה שמדברים והולכים.

יעקב מרגי: בבקשה.

מירב בן ארי: הקמפוסים מוטים שמאלה, זה לא משהו חדש.

מירב בן ארי: אני, פשוט אין לי כוח כבר לדיכוי ולחושך וכל הביטויים ששמענו פה, בגלל זה אני לא מתייחסת, אבל אנחנו שומעים ואנחנו יודעים בדיוק אילו הרצאות מגיעות לקמפוסים ואילו הרצאות לא מגיעות לקמפוסים.

מירב בן ארי: אני פשוט לא יודעת, אתם סטודנטים או תלמידים?

מירב בן ארי: אתם נראים נורא צעירים.

<קריאה: סטודנטים.

מירב בן ארי: אז קודם כל תשבו לשולחן.

יעקב מרגי: איזה מחמאה קיבלתם.

מירב בן ארי: לא, זה נראה קצת כמו 'הקיץ של אביה', אם יש לכם משהו חשוב לומר - - -

יעקב מרגי: אמרתי, הזמנתי, אבל הם פסיביים.

מירב בן ארי: יש כאן שלושה אנשים בשולחן וחברי כנסת אתם שמעתם.

מירב בן ארי: אם למישהו יש משהו חשוב, סביב השולחן.

מירב בן ארי: כל הכנסת הזאת היום היא עבורכם.

<סהר תומא: אני אדבר באנגלית.

יעקב מרגי: בסדר, מה שאת רוצה רק בואי שבי.

מירב בן ארי: אני מבינה וגם יושב ראש הוועדה מבין אנגלית.

מירב בן ארי: כולנו למדנו באוניברסיטה.

מירב בן ארי: שני דברים אני רוצה להגיד, חוץ מכל הביטויים של החושך והמעורבות/לא מעורבות.

מירב בן ארי: דבר ראשון, לדעתי, ואתה מסכים איתי, דיברנו על זה הרבה בוועדת חינוך, אני לא חושבת שיש בעיה כלכלית במדינה לסטודנטים ללמוד ואני אומרת את זה בתור אחת שקיבלה מלגה מלאה לשני התארים שלה.

מירב בן ארי: לא היה לי כסף, עבדתי בשלוש עבודות, כך שאני לרגע לא אומרת את זה ממקום מתנשא, אני אומרת את זה ממקום שבאמת קיבלתי מלגה מלאה סוציואקונומית, אז אני לא חושבת שהבעיה היא בעיה של כסף או מלגות, אנחנו עם מוסדות שיש בהם הכי הרבה מלגות בכל העולם.

מירב בן ארי: הבעיה זה ההנגשה.

מירב בן ארי: הבעיה שצעיר היום, שנמצא בפריפריה, לאו דווקא רק גיאוגרפית, גם פריפריה חברתית, משכונות כמו דורה בנתניה שאני עשר שנים ניהלתי שם מרכז לנוער בסיכון, אז יש לי טיפה ניסיון, ועד לדימונה, ירוחם או כפר בדואי, או כפר דרוזי או מה שתבחרו בחברה הישראלית המורכבת, גם חרדים, שפשוט לא מטפחים בהם את הרצון ללכת לאקדמיה.

מירב בן ארי: אני, במדינת ישראל בשנת 2016, פגשתי אימא, לפני שנה, שאמרה לי, "למה שיילך ללמוד?

מירב בן ארי: שיילך לעבוד.

מירב בן ארי: חבל על הזמן, עדיף לעשות כסף".

מירב בן ארי: דרך אגב, זה חוצה מגזרים, חוצה מגזרים, יהודים, דתיים, חילוניים, כך שזה לא - - - בעיניי הבעיה בהשכלה גבוהה זה ההנגשה, שבחור צעיר בגיל 18 או בחורה צעירה, יבואו ויגידו לה, "את יכולה להצליח ואת יכולה להשיג".

מירב בן ארי: זה מתחיל כבר בכיתה ח', כשיש תכנית כמו "סודקות את תקרת הזכוכית" כדי לטפח בנות להגיע למדעים.

מירב בן ארי: אני עכשיו באתי מדיון של שעתיים בוועדה לביקורת המדינה, יש שם את המכינות הקדם אקדמיות, בגלל זה לא הייתי, למרות שאני תמיד בחינוך, אבל הייתי שם כי זה מכינות קדם אקדמאיות וגם זה משנה והיו שם הרבה מתח, אבל המכינות בעיניי זה קריטי, כי היום אנחנו לא יכולים לשלוח כמעט 50% מהאוכלוסייה לשלוח לאוניברסיטה בלי מכינה.

מירב בן ארי: בלי מכינה, לצערי הרב.

מירב בן ארי: בגלל זה הייתי בדיון ההוא.

מירב בן ארי: לכן לדעתי, הדבר הכי חשוב זה הנגשה והנגשה והנגשה.

מירב בן ארי: חבר'ה צעירים שיבינו כמה חשובה האקדמיה.

מירב בן ארי: ואני חייבת לומר דבר אחרון על השיח שהיה כאן.

מירב בן ארי: בעיניי, הקמפוסים זה חממה מצוינת.

מירב בן ארי: חממה לגדול בה, חממה לעצב את הדעות האישיות שלך.

מירב בן ארי: כמובן היינו רוצים שהסטודנטים יהיו יותר מעורבים, יותר מעורבים.

מירב בן ארי: בהחלט, גם פוליטית, וזה חשוב אבל, מפה ועד להגיד שאתם בתוך משטר של חושך וחוסר נורמליות ודיכאון.

מירב בן ארי: פרופורציות, אתם בהשכלה גבוהה, השכלה טובה, השכלה שבאה ובאמת משנה את החברה הישראלית וכל היום הזה גם נועד בשבילכם.

מירב בן ארי: לכן אם יש למישהו משהו חשוב אז שישתף ונשמע אותו.

מירב בן ארי: וכל הכבוד לך על הניהול של הדיון.

יעקב מרגי: בהשכלה גבוהה שבמדינה דמוקרטית החזקה באזור, בבקשה.

מירב בן ארי: כן, היחידה באזור, הדמוקרטיה היחידה, הוא התכוון להגיד.

מירב בן ארי: אלא אם כן אתה רואה את סוריה כדמוקרטיה.

<ריטה סובקו: אז אני אשמח לאפשר לנציגים של "כנסת צעירה" שהכינו באמת עמדות מאוד יפות.

<ריטה סובקו: מי רוצה להתחיל? יותם?

יעקב מרגי: יותם יברוב, בבקשה.

<יותם יברוב: יותם יברוב, מהחוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה.

<יותם יברוב: אני אגע בכמה בעיות שנגעתם בהן - - -

יעקב מרגי: מאיפה אתה בארץ?

<יותם יברוב: מירושלים.

<יותם יברוב: אחת הבעיות שבאמת הזכרתם כאן

<יותם יברוב: ואני רוצה קצת לחדד זה נושא ההוראה, איכות ההוראה או רלבנטיות ההוראה.

<יותם יברוב: בסופו של דבר יכול להגיע תלמיד סטודנט להרצאה של 120 איש לשמוע את המרצה מדבר ומדבר ומדבר על דברים חשובים שהוא יכול, לא נעים להגיד, גם למצוא אותם בגוגל.

<יותם יברוב: אנחנו מומחים לאינטרנט, אנחנו יודעים איפה למצוא שם הכול ומרצה שממחזר לנו את החומר בצורה פרונטאלית, ואם דיברנו על אתגר, אז אני לא יודע אם זה מאתגר אותנו או לא, אבל אין ספק שזה לא מאה אחוז רלבנטי.

<יותם יברוב: יש מוסד אקדמי במדינה שהסיסמה שלו היא "קשה אבל הכי טוב" אז אם אנחנו מדברים פה על אתגר ועל קושי כן או לא, אז השאלה שלי אינה האם זה קשה או לא אלא האם זה באמת אכן הכי טוב.

<יותם יברוב: אני מאמין שלמכללות, גם לאוניברסיטאות וגם למועצה להשכלה גבוהה, יכולים להיות מגוון פתרונות לזה, בין אם זה הוראות ושיטות לימוד שהן רלבנטיות, למשל, דרך סדנאות מעשיות, דרך פגישות לאימון אישי, מה שנקרא coaching, ברמת המכללה, ברמת האוניברסיטה, הדרכה ותמיכה של הסגל והמרצים, שהם כבר נמצאים בתחום והם כבר נמצאים בתעשייה ויכולים לעזור לסטודנטים שלהם להגיע ולהתחיל את דרכם.

<יותם יברוב: עוד רעיון שחשבתי עליו קשור לאתגר הפסיכומטרי.

<יותם יברוב: בסופו של דבר, אם אני רוצה ללמוד במוסד אני צריך לשלם עשרות אלפי שקלים כדי שיבחנו אותי באיזשהו מבחן שלא בהכרח משקף את היכולות שלי, מבחן שעולה הרבה כסף ועולה הרבה מאוד כסף ללמוד אליו.

<יותם יברוב: יכול להיות שהפתרון הוא מבחן קבלה שמותאם לחוג - - -

יעקב מרגי: יותם, הוועדה תקיים דיון וקיימנו דיונים בנושא הזה, אנחנו נקיים דיון בזמן הקרוב, עוד החודש, בעקבות הכתבה שהייתה ב"ידיעות אחרונות" של הכתבת תמר טרבלסי, לגבי אותה סטודנטית יוצאת אתיופיה שלא עברה את הפסיכומטרי לרפואה, היא עברה שיטת מדידה אחרת של פויירשטיין והיא מצטיינת דיקן ברפואה.

יעקב מרגי: זה רק מעיד שאין ספק, חובה על המועצה להשכלה גבוהה והמוסדות האקדמיים לייצר חלופות למבחן הזה, שנקרא מבחן פסיכומטרי.

יעקב מרגי: מה גם שהוא לא צריך להיות עוד משוכה כלכלית, משוכה חברתית ועוד קושי.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים מצד אחד על הנגשה ומצד שני, בזמן שאנחנו מדברים על הנגשה של השכלה גבוהה, יש מי שמייצר לנו מבחני כניסה, מבחני מיון, פסיכומטרי וכאן אנחנו כמדינה צריכים להיות יותר מעורבים.

יעקב מרגי: שוב, אני מבהיר, זה לא פוגע לא בחופש האקדמי ולא ברמה האקדמית.

<יותם יברוב: עוד שני דברים קטנים.

<יותם יברוב: כמו שהתחלתי להגיד, עוד פתרון שיכול להיות איזשהו עוקף פסיכומטרי הוא אולי מבחן קבלה שמתאים לחוג שבו אני רוצה ללמוד, או מותאם לאוניברסיטה שבה אני רוצה ללמוד.

<יותם יברוב: לא יכול להיות שעשרות מוסדות אקדמיים ברחבי הארץ מודדים את כולנו לפי אותו מבחן.

<יותם יברוב: עוד פתרון שיכול לעזור למה שאני קורא לו מלכוד הניסיון, הרי בסופו של דבר, סטודנט יוצא ממערכת ההשכלה גבוהה ודורשים ממנו ניסיון לפני שהוא מתקבל לעבודה.

<יותם יברוב: איך הוא יכול שיהיה לו ניסיון אם הרגע לא קיבלו אותו לעבודה?

יעקב מרגי: זה הצורך של ההתמחויות ומדברים גם על זה.

<יותם יברוב: למשל פעילות קהילתית שמתחברת לתפקיד של המכללה או האוניברסיטה בתוך הקהילה שהיא נמצאת בה, שזה גם הופך את המוסד ליותר פעיל וגם נותן ניסיון מעשי לתלמידים שלו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<ריטה סובקו: אלירן?

<אלירן אוחיון: נעים מאוד, ברוכים הנמצאים.

<אלירן אוחיון: מזל טוב.

<אלירן אוחיון: יום מרגש, יום הולדת לכנסת, אני מתרגש, כיהודי - - -

יעקב מרגי: הצג את עצמך.

<אלירן אוחיון: אני אלירן אוחיון, מבאר שבע, בן 24, סטודנט באוניברסיטה בן גוריון, שנה ראשונה.

<אלירן אוחיון: לפני שאני אתייחס לדברים שאני רוצה לדבר עליהם, אני רוצה להתייחס לדברים של חברת הכנסת חנין זועבי.

<אלירן אוחיון: היא דיברה על אתגרים, אנחנו מדברים על אתגרים ועל אפליה מתקנת, אז אני רוצה לומר משהו.

<אלירן אוחיון: הקמפוס שלנו מלא בצעירים וצעירות מהמגזר.

<אלירן אוחיון: אנחנו, אני, חייל ששירת שלוש שנים בצבא הגנה לישראל, יחד עם רבים מאיתנו, כולנו, אנחנו לא עושים את זה מתוך בחירה אלא מתוך הכרח, אנחנו חיים על חרבנו ובזמן שהם מתחילים הרבה יותר מוקדם את הקריירה האקדמית שלהם, עם אפליה מתקנת, אנחנו, כחיילים שמשרתים בצבא או בשירות לאומי, זה לא משנה, ממלאים את חובתנו, מתחילים תמיד יותר מאוחר.

<אלירן אוחיון: אז אם מישהו פה צריך לדבר על אפליה מתקנת זה אולי אנחנו.

<אלירן אוחיון: מפה אני רוצה להתחיל.

יעקב מרגי: אבל בוא, אין ספק שהיא ציירה את זה כתמונה קודרת, אבל לגבי אפליה מתקנת, הבאת נקודה שהיא באמת מציגה תמונה שמצד אחד הסטודנט הערבי, מבחינה אחת קל לו יותר, הוא מתחיל את זה מוקדם יותר ואפילו תנאי הקבלה שלו והמלגות הן בעודף, אנחנו מודעים ויש לנו אתגר, כמדינה, לעודד ולהעלות את אחוז המצטרפים מקרב האוכלוסייה הערבית לאקדמיה.

יעקב מרגי: אנחנו שואפים להביא אותם לממוצע - - -

מירב בן ארי: לפי הנתונים שראינו יש מגמת עלייה.

יעקב מרגי: יש מגמת עלייה, אבל עדיין מצד שני, אי אפשר להתעלם מכך ששפת ההוראה היא מכשול לסטודנט הערבי, אי אפשר להתעלם מכך שלא כל המוסדות האקדמיים מבחינה גיאוגרפית מונגשים לאוכלוסייה, אז יש קשיים אובייקטיביים כאלה.

יעקב מרגי: נכון שהיא הציגה את זה חד צדדית, אבל צריך להבין שיש דברים לכאן ולכאן.

<אלירן אוחיון: אני מסכים.

<אלירן אוחיון: עניתי לחד צדדיות.

<אלירן אוחיון: אני אחזיר את הדיון כי הוא קצת הוסט אז האם ההשכלה גבוהה מאגרת את הסטודנטים או לא, אני נשאלתי, אמרתי שזה שאלה מתבקשת, זו גם שאלה גדולה מאוד, אני חושב שהתשובה היא אינדיווידואלית לחלוטין.

<אלירן אוחיון: הדברים שאני מדבר עליהם רלבנטיים לכל יושבי החדר.

<אלירן אוחיון: אני חושב שלכולם, אתם, שאולי בעתיד תרכשו, ההחלטות שכולנו נקבל, אני סטודנט בשיאה של תקופת המבחנים הראשונה שלו, התחלתי ללמוד רק השנה ולא רק שהשאלה הזאת גדולה אלא שבאמת קשה לי להאמין אם יש מישהו שיכול לענות עליה בצורה נחרצת - - -

יעקב מרגי: יש הרבה שיאמרו לך בצורה נחרצת – לא.

<אלירן אוחיון: נכון.

<אלירן אוחיון: כל שכן אני, כל הניסיון שלי לגבש איזושהי דעה נחרצת דומה לניסיון של מי שיורד עכשיו מאניית מעפילים על אדמת הארץ ואתה שואל אותו איך החיים בארץ.

<אלירן אוחיון: אני מקדים ואומר שאני יודע שנקודת המבט שלי היא מצומצמת, ובכל זאת אני שמח שניתנו לי השאלה הזו והבמה הזו, כשחוויית הלמידה שלי באוניברסיטה עדיין ראשונית ושמח עוד יותר שניתנה לי ההזדמנות לחפש תשובה לשאלה הזו בשיאה של תקופת המבחנים.

<אלירן אוחיון: חבריי וחברותיי לספסל הלימודים, אני יודע שאין כאן הרבה, אבל גם אלה שבעתיד ילמדו, אין ספק שהמערכת יכולה וצריכה להתייעל ולהתאים את עצמה יותר לאתגרים החדשים של המאה ה-21 ובמובנים מסוימים גם לאתגרים שהדור שלנו מניח בפניה.

<אלירן אוחיון: אני חושב שעל זה כולנו מסכימים וזו נקודת המוצא של כולנו, אבל אני מרגיש שגם הדור שלנו צריך להיות מוכן לאתגרים.

<אלירן אוחיון: כשאנחנו עוסקים בשאלה הזו, אם ההשכלה הגבוהה מאתגרת אותנו, בבואנו לתקן אנחנו תמיד צריכים לשאול את עצמנו איפה אנחנו עומדים ועל זה אני רוצה לדבר.

<אלירן אוחיון: בסמסטר האחרון למדתי שכל אחד מהסטודנטים יכול לענות על השאלה בה הדיון עוסק בצורה שונה, הוא יכול לבחור ממש אם הלימודים מאתגרים אותו או לא.

<אלירן אוחיון: כבר יותר משבועיים שאנחנו לומדים למבחנים כשברקע עומדת לי בראש השאלה בה עוסק הדיון, הודיעו לנו עליה בעוד מועד.

<אלירן אוחיון: אני אישית מרגיש שאותגרתי, לא במבחנים עצמם, אלא בחוויית הלמידה המשותפת שלי עם חברים וחברות שהם איתי ללימודים ואיתם למדתי, אותגרנו.

<אלירן אוחיון: את החומר ידענו, ידענו כבר לנחש בערך על מה ניבחן, לנסח תשובות, לשנן, לבוא למבחן, איך אמרת?

<אלירן אוחיון: לשפוך ומיד לאחר מכן לשכוח.

<אלירן אוחיון: ורבים באמת עשו את זה, זה הלך להם בהרבה מקרים מצוין.

<אלירן אוחיון: בעוד אחרים שאלו את עצמם למה הם לומדים את מה שהם לומדים, איפה זה פוגש אותם ואיפה זה פוגש את המציאות.

<אלירן אוחיון: יש לנו המון מבחנים וכל אחד ואחד בוחר בדרך אחרת.

<אלירן אוחיון: אני חייב להודות שאת העונג בלימודים שלי גיליתי עם עצמי רק בתקופת המבחנים.

<אלירן אוחיון: במהלך הסמסטר, רובנו, נודה על האמת, בכלל לא רצינו אתגרים, אפילו פחדנו מהם.

<אלירן אוחיון: רבים מאיתנו היו בסמרטפון במקום בהרצאה, אני מכיר את זה, או שבחרו לעבוד על עבודה אחרת בזמן שהמרצה עמד שם ונכון, הוא לא תמיד הכי כריזמטי, אבל יש לו גם מה להגיד.

<אלירן אוחיון: אנחנו מאבדים עניין תוך שלוש שניות, כולנו, הדור הזה אבל ואללה, לעתים הייתי שם, שאלתי שאלות, לעתים גם קיבלתי תשובות.

<אלירן אוחיון: כשהקשבתי באמת לפעמים הדברים גם אכן אתגרו את המחשבה.

<אלירן אוחיון: כיתה אחת, מרצה אחד, מבחן אחד, עבודה אחת, מערכת אחת וכל אחד ואחת מאיתנו נאלץ, כמו בכל דבר אחר בחיים, לבחור.

<אלירן אוחיון: ניתנת לנו קרקע ונכון שהיא לא תמיד ישרה אבל אנחנו אלה שנותרים עם הבחירה לאן ללכת ומה לעשות.

<אלירן אוחיון: כך שהשאלה הבוערת בי באמת היא האם אנחנו, צרכני ההשכלה הגבוהה, בהווה, בעתיד, חפצים באתגרים, כי רק אחרי שהתשובה לשאלה הזאת תהיה ברורה, אני אישית אוכל להתקדם ולענות על הנושא של ההשכלה גבוהה ולשאול אם באמת היא מספיק טובה.

<אלירן אוחיון: בסמסטר האחרון, כמו שאמרתי לכם, לא יכולתי להתעלם מהסביבה וגם מעצמי.

<אלירן אוחיון: ברור היה לי כי בדור הזה, שבו כל מה שאנחנו רוצים זמין עבורנו ברגע, כולם יודעים על זה ומדברים על זה, התמכרנו לקיצורי דרך וקיצורי דרך הם ההיפך המוחלט מאתגרים.

<אלירן אוחיון: באחד מהפסוקים היותר מפורסמים בתורה, פסוק שהפך לשיר, יעקב אבינו אמר לקדוש ברוך הוא "קטונתי מכל החסדים ומכל האמת שעשית את עבדך".

<אלירן אוחיון: מי שעזב את הארץ לבדו, מקל אחד בידו, חוזר עם שני מחנות ואומר, קטונתי.

<אלירן אוחיון: רש"י כותב על אותו פסוק שעל ידי החסד מתמעטים זכויותיו של אדם או במלים אחרות, כל קיצור דרך ממעט מהאדם את זכותו לממש את הפוטנציאל הגלום בו, אז יעקב אומר, קטונתי, אני לא רוצה, אני רוצה אתגרים, אבל מה איתנו?

<אלירן אוחיון: האתגר הוא ערך חשוב מאוד, חשוב שהמערכת תאתגר אותנו אם ברצוננו לממש כמה שיותר בתקופת הלימודים, מה שלצערי, בואו נודה על האמת, לא כולנו בוחרים לעשות.

<אלירן אוחיון: ובזה קודם כל חשוב להודות במסגרת הדיון הזה.

<אלירן אוחיון: אם רציתי להעביר פה מסר כלשהו הוא שהרבה פעמים בכל השיח ניתנת לנו הבחירה שלנו עצמנו, כי אני כבר ממש לא יודע עד כמה אנחנו חפצים באתגרים.

<אלירן אוחיון: עכשיו לאקדמיה, ואני תיכף מסיים.

<אלירן אוחיון: לי, אישית, כמו שאמרתי, לא חסרה ביקורת גם עליה.

<אלירן אוחיון: אין ספק שהיא יכלה להתייעל וגם שלא יזיק לה לבצע התאמות למציאות המתחדשת.

<אלירן אוחיון: ככל שאני מתבונן כך מתחזקת בי המחשבה שחלק מתפקידי האוניברסיטה נעשו ונעשים פחות רלבנטיים, עם העלייה, כמו שאמרתם, בזמינות המידע.

<אלירן אוחיון: כולנו מודעים לזה, אבל, שוב, משום שאני הקטן מבין שהמציאות הרבה יותר מורכבת וגדולה מהיכולת שלי להציע לכם כאן ועכשיו רפורמה, אני רוצה לסיים בבקשה אחת, מכל מוסדות ההשכלה גבוהה וכל העוסקים במלאכה, מכם, ומעצמי, רגע לפני כל פעולה וכל הוראה הניתנת לנו, הסטודנטים, תשאלו את עצמכם למה.

<אלירן אוחיון: רוב האנשים יודעים מה הם עושים.

<אלירן אוחיון: אם אשאל כל אחד מהמרצים שלי מה הוא עושה, הוא יגיד לי שהוא מלמד, אשאל את האוניברסיטה מה היא עושה, היא מלמדת.

<אלירן אוחיון: סטודנטים, מה אתם עושים?

<אלירן אוחיון: לומדים.

<אלירן אוחיון: מעטים יותר יודעים גם איך לעשות.

<אלירן אוחיון: לא כל המרצים וכל המוסדות יודעים מספיק איך לעשות את מה שהם עושים בצורה הטובה ביותר, אבל אני חייב להודות שיש גם כאלה שכן.

<אלירן אוחיון: וב'איך' יש טובים יותר ויש טובים פחות, אך המעטים באמת, סיימון סינק פעם אמר את זה באחת ההרצאות שלו ששמעתי, שהם אלה שגם מצליחים לפרוץ דרך, הם אלה שמתעסקים פחות במה ובאיך אלא שואלים את עצמם למה.

<אלירן אוחיון: שם יכול להתחיל השינוי הגדול ואני אומר את זה לכולם.

<אלירן אוחיון: אם לפני כל קורס המרצים שלנו ישאלו את עצמם למה הם מלמדים את מה שהם מלמדים ולמה הם בוחרים דווקא באותן משימות אותן הם מבקשים מאיתנו, אם האוניברסיטאות והמכללות לא ישאלו את עצמן רק מה ואיך, אלא גם למה, למה הן חשובות ולמה דווקא הדרך בה הן הולכות היא הנכונה, אם גם אנחנו, ציבור הלומדים, נשאל את עצמנו, לפני, אנחנו בחרנו, אתם עוד תבחרו, לפני שאנחנו בוחרים מה ללמוד ואיך ללמוד, נשאל גם את השאלה הפשוטה, למה ללמוד ולמה בכלל אנחנו חפצים דווקא בתחום הזה ובדרך הזאת, ולא ניתן לקולות שברקע לבחור בשבילנו ולהכתיב לנו מה נכון, רק אז יתרחש השינוי המתבקש, שאליו כל יושבי החדר מייחלים.

<אלירן אוחיון: אז גם ההשכלה גבוהה תאתגר את לומדיה ואז גם בוגריה יבקשו בעצמם את האתגרים.

<אלירן אוחיון: אז כולם גם יעמדו באתגר.

<אלירן אוחיון: למה אני אומר שכולם יעמדו באתגר?

<אלירן אוחיון: ניטשה אמר פעםף מי שיש לו למה למענו יחיה, יוכל לשאת כמעט בכל איך.

<ריטה סובקו: תודה רבה, אלירן.

יעקב מרגי: משפט מנצח.

<ריטה סובקו: כן, אנחנו רוצים לתת את ההזדמנות לחברים שהצטרפו לשולחן.

<ריטה סובקו: תציגו את עצמכם.

<סהר תומא: שלום, שמי סהר תומא, מנצרת ואני ממשיכה באנגלית, זה יותר קל לי.

יעקב מרגי: תפדלי.

<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): אני רוצה להתייחס למה שאתם העליתם, שאנחנו, הסטודנטים הערביים, יש לנו יתרון באוניברסיטאות כיוון שאנחנו מתחילים ללמוד מוקדם יותר, אבל אינכם יכולים להכחיש את היתרונות וההזדמנויות שיש לכם אחרי השירות בצבא הישראלי, שהוא זכותכם כאזרחים.

<סהר תומא: אתם לא יכולים להכחיש שיש לכם הרבה יתרונות.

<סהר תומא: נכון, אתם מתחילים ללמוד מאוחר יותר, אבל יש לכם זמן חופשי לפני, אתם צוברים ניסיון, אתם מתנסים כך שבעצם אתם מוכנים.

<סהר תומא: בנוסף יש לכם אפשרויות, שרבים מאיתנו אין להם כסטודנטים רק בגלל שהם לא שירתו בצבא, שזו בעצם בחירה אישית שלהם וזכותם שלא.

<סהר תומא: כך שאם אתם רוצים לדבר על שוויון, שוויון בין שתי האוכלוסיות, מנקודת מבטי, מכיוון שאף פעם לא הייתי בנעליכם, אני לא באמת יכולה לראות מעיניכם, אבל גם אתם לא הייתם בנעליי.

<סהר תומא: אתם לא חוויתם את התחושה של מה זה להיות נחות בארצך שלך.

<סהר תומא: אני מתכוונת שכולנו יודעים שאם היינו באמת שווים הדיון הזה פה היה מתקיים גם בערבית, אבל איננו שווים ולכן הדיון אינו בערבית, הוא מתקיים בעברית.

<סהר תומא: כך שאל תכחישו את היתרונות וההזדמנויות שיש לכם ואל תנסו להפוך את הדברים.

<סהר תומא: אל תנסו להפוך את הדברים של חברת הכנסת חנין זועבי, זה לא מה שהיא אמרה, היא לא רוצה שאנחנו נהיה מעליכם, היא אומרת שהיא רוצה שוויון, שכולם יהיו שווים, אבל שהיא חושבת, כמו שהיא רואה את זה, שאולי אנחנו שווים, אבל חלק מהסטודנטים לא חשים כך, הם לא חשים שהם שווים, כך שהעובדה שאומרים שיש שוויון, אבל הם לא חשים בכך, זה מוכיח שהם אינם שווים.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: מאיפה את בארץ?

<סהר תומא: נצרת.

מירב בן ארי: למה את לא יודעת לדבר עברית?

<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): אני בוחרת לדבר באנגלית.

מירב בן ארי: אין לי בעיה, אני רק שואלת, את מדברת עברית ואת מבינה עברית אבל בוחרת לדבר אנגלית?

<סהר תומא: אני לא ממש מדברת עברית.

מירב בן ארי: לא נולדת פה?

מירב בן ארי: לא גדלת פה?

<סהר תומא: גדלתי פה, אבל אני גדלתי במגזר הערבי, אני מדברת ערבית.

מירב בן ארי: האם המגזר הערבי הוא לא חלק ממדינת ישראל?

<סהר תומא: הוא חלק ממדינת ישראל, אבל אנחנו לא משתמשים בעברית.

מירב בן ארי: למה?

<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): זו הזכות שלי לדבר בשפה שלי.

מירב בן ארי: אם אני עכשיו גרה בארצות הברית ואני גם אזרחית, אז מה, אני אדבר ערבית?

מירב בן ארי: אני לא אדע לדבר אנגלית, השפה של המדינה?

יעקב מרגי: היא בחרה לדבר באנגלית - - -

מירב בן ארי: אני יודעת, אני רוצה להבין את זה.

מירב בן ארי: אתם גרים במדינת ישראל, אין מה לעשות.

מירב בן ארי: אני אגור עכשיו בגרמניה, בברלין, יש לי חבר שגר בברלין, עזבי אנגליה, הוא לומד את השפה, הוא לומד גרמנית.

<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): אני בחרתי, אני שאלתי אם אני יכולה לדבר באנגלית, אתם אמרתם כן.

<סהר תומא: אם אתם לא רוצים שאדבר באנגלית אני יכולתי לחזור למקום שלי ולשבת שם.

מירב בן ארי: אין לי שום בעיה שתדברי אנגלית, אני רק רציתי להבין את המהות.

מירב בן ארי: למה אדם שגר פה, אישה, לא יודעת, באמת עכשיו אני לא בקטע גזעני, הנה, נתתי לך דוגמה של חבר שלי שגר בברלין ולומד גרמנית, כי הוא רוצה להשתלב שם בעבודה.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין, באמת, איך זה שבחורה צעירה, ואני אחמיא לך, את מדברת מאוד יפה, בצורה מאוד מכובדת ומאוד ממלכתית, באמת אני שואלת אותך שאלה, חלילה אין לי פה עניין, אני לא מסכימה איתה בשום דבר וְראית, נתתי לה לדבר, לא הפרעתי לה, כל דבר שהיא אומרת אני לא מסכימה איתה, כבר שנים, אבל עדיין אני מכבדת.

מירב בן ארי: בדיוק כמו שהקשבתי לך ואני רוצה להבין, כי את בחורה צעירה, אלא אם כן את אומרת לי, "מירב, תשמעי, אני לא רואה את העתיד שלי במדינה הזאת אז מראש אני לא מתאמצת כי אני גם ככה מתכוונת לפתח קריירה - - -", אוניברסיטה אגב.

מירב בן ארי: בבקשה, רק תסבירי לי, כי אם את רוצה לגור פה ולהיות חלק מהחברה הישראלית, אז למה לא לדבר עברית?

מירב בן ארי: אני חושבת שזו שאלה לגיטימית.

<סהר תומא: כי בנצרת יש לי את האפשרות - - -

מירב בן ארי: (תרגום חופשי מאנגלית): את יכולה לדבר באנגלית, אני אבין, אני הבנתי כל דבר שאמרת, אבל אם אני יושבת בכנסת ישראל ואני חברת כנסת פה, אז אני אדבר בעברית.

<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): מהמקום שאני באתי, יש לי את הזכות לדבר בערבית וכל חיי דיברתי ערבית, כי - - -

מירב בן ארי: לא שללתי לך את הזכות הזו, אני לא שם.

<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): אני מבינה, אני מנסה להסביר לך למה בחרתי לדבר באנגלית ולא בעברית.

<סהר תומא: את אומרת שכיוון שאני גרה בישראל אז כדאי שאני אדבר בעברית, עברית זו השפה הרשמית ולמה אני לא אדבר בעברית, אז אני יודעת את מינימום העברית שאני צריכה כדי לשרוד כאן.

<סהר תומא: את הזכרת חיים בגרמניה, את אמרת "אם היית גרה בגרמניה היית חייבת ללמוד גרמנית", אבל פה אף אחד לא אומר שה - - - בגרמניה השפה היחידה שאפשר לדבר זו גרמנית - - -

מירב בן ארי: לא, האמת שאת יכולה לדבר שם אנגלית בלי בעיה, אבל אם את רוצה לקחת חלק בחברה שבה את נמצאת את אמורה - - - עזבי, אני לא אכנס איתך לזה - - - בעיניי, באמת, את במדינת ישראל, דברי עברית.

יעקב מרגי: בבקשה, הצג את עצמך.

<אלדין עודה: שלום, קוראים לי עודה, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער בנצרת.

<אלדין עודה: גם אני אמשיך באנגלית, למה?

<אלדין עודה: כי זה פשוט קל יותר וגם, לא רק, יש שלוש שפות רשומות במדינה, אנגלית, עברית וערבית.

מירב בן ארי: קודם כל עברית ואחרי זה אנגלית וערבית.

<אלדין עודה: וזכותי לדבר בשפה שאני יכול להביע את עצמי בה.

<אלדין עודה: זו זכותי, בשפה שאני יכול להביע את עצמי.

מירב בן ארי: אף אחד לא שלל את זכותכם, אני לא שוללת - - -

<אלדין עודה: אני גם יכול להביע את עצמי בערבית, זו זכותי.

מירב בן ארי: אבל אף אחד לא יבין אותך.

יעקב מרגי: סליחה, בואו, אני לא רוצה להפוך את הדיון כאן, אנחנו בסך הכול רוצים - - -

מירב בן ארי: אני גם לא אומרת - - -

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי מנסה להבין מהו המניע, קשה לך יותר ואתה מעדיף באנגלית?

יעקב מרגי: אז בבקשה.

מירב בן ארי: זו כנסת ישראל, אין לי פה שום מניע פה, תאמין לי, הכול לגמרי ברמה של שיח.

מירב בן ארי: זה פשוט מביך, מה, הם באו מ - - -

<אלדין עודה: (תרגום חופשי מאנגלית): חלק מהבעיה שהסטודנטים מתמודדים באוניברסיטאות זה השפה, זו שפה שונה, הם לא משתמשים בה בחייהם ביום יום.

<אלדין עודה: זה דבר חדש.

<אלדין עודה: נכון, למדתי את זה בבית הספר וקצת השתמשתי בזה, אבל אני לא משתמש בה ביומיום, זו לא שפת האם שלי, זו לא השפה שלי.

<אלדין עודה: זה אחת.

מירב בן ארי: ואנגלית זה שפת האם?

<אלדין עודה: (תרגום חופשי מאנגלית): בחוג לקרימינולוגיה, ביקשו מאיתנו - - -

<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): הם אמרו שאם אתה רוצה להיכנס לתחום הקרימינולוגיה, למשל, אתה צריך להיות בוגר צבא או שירות לאומי.

<אלדין עודה: אני לא - - -

<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): הוא אומר שהוא לא חייב לעשות את זה, הוא לא חייב לשרת אם הוא לא רוצה, אבל הוא עדיין רוצה ללמוד קרימינולוגיה והוא אומר שזה משהו שמראה שהאפשרויות אינן שוות.

מירב בן ארי: אם אתה רוצה ללמוד קרימינולוגיה - - -

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: לא, אני שואלת, אני הקשבתי לו.

מירב בן ארי: למרות שזה נראה שלא, אבל אני מקשיבה להם, אתה רוצה ללמוד קרימינולוגיה ותנאי בסיסי זה שירות לאומי או צבא?

מירב בן ארי: זה מה שאתה אומר?

יעקב מרגי: או אזרחי, שירות אזרחי.

מירב בן ארי: שירות לאומי.

יעקב מרגי: המל"ג לא קובעת תנאים - - -

מירב בן ארי: זה נראה מוזר.

מירב בן ארי: את מכירה דבר כזה?

יעקב מרגי: במסגרת החופש האקדמי שהמל"ג מעניקה לאוניברסיטה - - - אני עונה - - -

מירב בן ארי: יש לך 65 מוסדות, 50% מהלומדים קרימינולוגיה, אני אומרת לך - - -

יעקב מרגי: כל מוסד רשאי, יש לנו קצת ביקורת על זה, אבל זה ויכוח שיש לנו עם המועצה להשכלה גבוהה, כרגע המצב הנתון הוא שכל מוסד קובע לעצמו את תנאי הקבלה.

יעקב מרגי: זו לא הנחיה מלמעלה למטה.

יעקב מרגי: לכן, תנסה למצוא - - -

מירב בן ארי: אין מצב כזה.

מירב בן ארי: אם יש לך בעיה אתה יכול לשלוח לי מייל, גם באנגלית, גם בעברית, לא משנה איך, ויהיה לך מוסד במדינת ישראל שיקבל אותך גם אם אין לך שירות צבאי, בטח לקרימינולוגיה.

מירב בן ארי: הנה הנציגה של המועצה להשכלה גבוהה - - -

יעקב מרגי: היא לא יכולה - - -

מירב בן ארי: אבל היא אומרת לך שהיא לא מכירה את זה.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<ורדה בן שאול: אני לא שמעתי על זה.

<ריטה סובקו: אני רק אשמח להתייחס למה שאת אמרת קודם לכן, בהקשר של השאלה למה הדיון הזה מתנהל בעברית ובהקשר של ועדת חינוך.

<ריטה סובקו: אני באופן אישי לא יודעת ערבית, אני מדברת עברית, רוסית, אנגלית, ערבית לא, ואני מאוד הייתי רוצה כן לדעת.

<ריטה סובקו: אמרתי לחברים הרבים שלומדים איתי באוניברסיטה שהלוואי והייתי מבינה את השפה הזאת וזה נראה לי חשוב, ואולי באמת זה נושא ששווה להעלות אותו, כל מה שקשור ללימודי ערבית שהם חובה במגזר היהודי, אני חושבת שזה חשוב.

<ריטה סובקו: ואני אתן את רשות הדיבור לך.

<סהר בן ציון: שלום, אני סהר בן ציון, אני תושב הגליל התחתון, מתגורר במושב כפר קיש ואני כיום סטודנט לרפואה שנה שלישית באוניברסיטה העברית.

יעקב מרגי: כפר קיש קרוב להר תבור, באזור עפולה, למי שלא מכיר.

יעקב מרגי: אתה אומר גליל תחתון, לא כולם יודעים.

יעקב מרגי: בולעים בולעים בולעים, מקיאים, שוכחים ואת מפת הארץ לא כולם מכירים.

<זאב גולדבלט: ומי היה קיש, אף אחד כאן לא יודע - - -

מירב בן ארי: אנחנו יודעים, זה הסבא של יואב קיש.

מירב בן ארי: בכל זאת פה ועדת חינוך, יש לנו ידע היסטורי, זאב.

<סהר בן ציון: אז אני אתחיל בכמה מילים לגבי הכתבה ב"ידיעות אחרונות".

מירב בן ארי: אגב, הוא היה מהמחלצים של מחנה ג'אדו בטריפולי, בלוב, וסבא שלי היה אחד הניצולים של המחנה הזה.

<סהר בן ציון: כן, גם הרבה מהחיילים שלו הם אלה שייסדו את המושב.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אנחנו בעניינים, אתה רואה?

<סהר בן ציון: אז באמת יש כמה נקודות שהייתי רוצה להעלות, הראשונה זה קודם כל להגיד לגבי הכתבה ב"ידיעות אחרונות".

<סהר בן ציון: זכיתי באמת שאורלי וובה היא חברתי לספסל הלימודים והייתי גם רוצה להתייחס לדברים של אלירן, האם ההשכלה הגבוהה מאתגרת.

<סהר בן ציון: בעיניי היא מאתגרת בזה שהיא מציבה בפנינו אתגרים כשאפשר לרכך כמה מהדברים.

<סהר בן ציון: היא שמה לנו אתגרים בנוסף למה שהיינו מצפים.

<סהר בן ציון: אמרתָּ וגם אני מכיר את המשפט הזה מבה"ד 1, "מי שיש לו למה יידע לשאת כל איך", יש לנו את הלמה, אנחנו יודעים למה באנו ללמוד, אנחנו יודעים מה אנחנו רוצים ללמוד, אנחנו מוכנים להשקיע ותאמין לי, סטודנטים לרפואה מוותרים על - - -

יעקב מרגי: אני אנסה להיכנס בינך לבינו, ה'למה', בקטע הזה, שהוא אומר לך שהמרצה ישאל האם באמת באמת אני צריך את מה שעכשיו אני לומד, כדי להקנות לי את המיומנויות למה שאני - - - השאלה הגדולה מאתגרת אותנו.

יעקב מרגי: ודאי שכל מבחן הוא אתגר, ודאי שבכל תואר בסוף לעבור את המשוכות זה אתגר, כל דבר הוא אתגר, השאלה היא האם היא מאתגרת אותנו להתמודדות עם הצרכים שלנו צופי פני עתיד, צופי הצרכים של החברה הישראלית, האם זה משמעותי, אנחנו מדברים על לימודים משמעותיים שיתנו לנו חיים משמעותיים ואיכותיים.

<סהר בן ציון: אז כמו שאני וחבריי רואים את זה, המקצוע עצמו הוא משמעותי, אבל, לצערי, אופן הלימוד והקוריקולום כמו שהוא היום, הוא לא - - -

יעקב מרגי: כמה זמן אתה לומד?

<סהר בן ציון: אני כבר שלוש שנים באוניברסיטה.

<סהר בן ציון: היום הראשון, כשאני התחלתי בית ספר לרפואה, התחיל במשפט כזה, "עד שאתם תסיימו את לימודי הרפואה, חצי מכל מה שאתם לומדים כבר לא יהיה רלבנטי" אז את זה אני מבין, זה טבע המקצוע, זה טבע העיסוק, אנחנו עוסקים פה בבני אדם, תמיד יש פיתוחים ודברים חדשים, אבל גם אופן ההוראה - - -

יעקב מרגי: אני לא מסכים איתם, גוף האדם לא השתנה מאז בריאת העולם אלא שרמת הידע תתווסף.

יעקב מרגי: זה לא שזה לא רלבנטי.

<סהר בן ציון: זה דבר ראשון.

<סהר בן ציון: דבר שני, לגבי אופי הלימוד.

<סהר בן ציון: לימודי הרפואה נחלקים לשני חלקים.

<סהר בן ציון: הלימודים הפרא קליניים של שלוש השנים הראשונות ולאחר מכן לימודים קליניים.

<סהר בן ציון: אני אגע בשני התחומים שבוערים בנו.

<סהר בן ציון: הראשון הוא שבלימודים הקליניים, כמו שאלירן אמר, יש הרצאה, אנחנו יודעים שיש בעיה עם מספר התקנים ללומדי הרפואה בארץ ואצלנו למשל, באוניברסיטה העברית, אנחנו לומדים 190 סטודנטים לרפואה, בנוסף לעוד 100 סטודנטים לרפואת שיניים, כולם ביחד עם מרצה אחד.

<סהר בן ציון: היום, כשכל המידע זמין זה בעייתי, גם מהנטייה הטבעית שלנו לקפוץ לדברים אחרים.

<סהר בן ציון: יש ניסיון שנעשה באוניברסיטה העברית ואני חושב שהוא יכול לשמש בהרבה מאוד מקומות וצריך להנחיל אותו להרבה יותר דברים, וזה למידה יותר אפקטיבית בקבוצות קטנות, למידה אישית והעברת מחקרים בקבוצות עמיתים.

<סהר בן ציון: זה מצריך מהמל"ג הרבה מאוד עשייה, קידום, פיתוח של תכניות חינוך שגם נותנות כלים משמעותיים וחשובים לך, בתור רופא, ולחברה.

<סהר בן ציון: ללמוד לקרוא מחקרים, הבנה, לפתח חשיבה, יצירתיות, דברים שאתה אחר כך יכול להביא מעצמך לטובת החברה ולטובת המקצוע.

<סהר בן ציון: לגבי הדבר השני, הלימודים הקליניים, יש לנו בעיה מאוד מאוד קשה של חבירה של פקולטות לבתי חולים כשהרבה מאוד אינטרסים פנימיים משפיעים.

<סהר בן ציון: אני אדבר על האוניברסיטה העברית.

<סהר בן ציון: הקמפוס שלי הוא קמפוס עין כרם והוא מסונף לרשת בתי החולים הדסה כאן, בירושלים.

<סהר בן ציון: לפני כמה שנים התחיל מהלך של פתיחת בית החולים אסותא באשדוד.

<סהר בן ציון: המהלך הזה נובע מזה שבאוניברסיטה העברית במיוחד, כמות הסטודנטים במחלקות הקליניות, שעוברים מחלקה מחלקה, ילדים, כירורגיה, עוברים בין המחלקות, כמות הסטודנטים כמעט מוכפלת בהשוואה לשאר האוניברסיטאות האחרות.

<סהר בן ציון: רופאים החליטו שהם לא רוצים יותר ללמד סטודנטים - - -

יעקב מרגי: בתי החולים האחרים בבירה, בירושלים, לא מהווים - - -

<סהר בן ציון: הם מהווים, אבל יש לנו כמות גדולה של סטודנטים כשהאידיאל הוא מספר מצומצם של הסטודנטים במחלקה ליחס אישי, חניכה, הבנה מעמיקה, מספר הסטודנטים לרפואה במחלקה בכל בתי החולים, במיוחד שערי צדק, הדסה הר הצופים, הדסה עין כרם וקפלן, מספר הסטודנטים הוא עצום והוא לא מאפשר למידה ובעצם תוקע את כל התהליך הזה.

<סהר בן ציון: כשנעשה מעשה ופנו לבית החולים אסותא באשדוד והוא ניסה להיות מסונף לאוניברסיטה העברית, המהלך נחסם באופן חד ערכי מצד הדסה, בשל שיקולים פנימיים כלכליים.

<סהר בן ציון: כשיש סעיפים של וטו בין האוניברסיטאות לבית החולים, כשכלי המשחק בין שני הגורמים הוא הסטודנטים, איכות ההוראה נפגעת, היכולת שלנו להבין את החומר נפגעת ומי שנפגע בסופו של דבר אני מאמין, זו החברה הישראלית.

<סהר בן ציון: אני חושב שגם למל"ג וגם לוועדת הכנסת יכולה להיות איזושהי בקרה, ניסיון לקיים דיון, לשמוע את הצדדים, לראות איך אנחנו מגיעים לפתרון קונקרטי, שישפר את איכות ההוראה ולהפוך את האתגר הזה, שהוא לא צריך להתקיים בהוראת הרפואה, למשהו הרבה יותר נגיש ומשהו שישרת גם אותנו כסטודנטים וגם את הרפואה.

יעקב מרגי: אתם מקיימים דו שיח?

יעקב מרגי: עכשיו וידוי אישי כיושב ראש ועדה בשנתיים האחרונות.

יעקב מרגי: מול משרד החינוך האינטראקציה היא מאוד חזקה והם קשובים יותר, אנחנו מצליחים להשפיע יותר,לצערי הרב, עם המועצה להשכלה גבוהה וראשי האוניברסיטאות זה חלש מאוד, עד כדי כמעט חומה בצורה לשנות אצלם.

יעקב מרגי: אני עכשיו לא מחפש את הדרך הקלה, אנחנו ממשיכים, לא מתייאשים, מנסים ומובילים שיח עם המל"ג והוות"ת, השאלה, אתם, כסטודנטים, מנהלים שיח מעמיק במה שאתה מציג מול - - -

<סהר בן ציון: כן, יש שיח מעמיק גם בתוך האגודה הפנימית של מקצועות הרפואה, גם מול אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית וגם מול התאחדות הסטודנטים.

יעקב מרגי: האם הם קשובים או שהם "זה מה יש"?

יעקב מרגי: מגדל השן - - -

<סהר בן ציון: אנחנו מרגישים שאנחנו נתקלים בחומה בצורה.

<סהר בן ציון: יש את המינימום ההכרחי של להקשיב, אבל לא הרבה נעשה ואנחנו מרגישים שאנחנו תקועים בסיטואציה שאנחנו לא היינו רוצים להימצא בה.

יעקב מרגי: אל תהיה תמים, זה לא הכול חופש אקדמי, יש גם זרמים ותתי זרמים ולחצים ואינטרסים של כל הברנז'ה.

<סהר בן ציון: זה ברור לנו - - -

יעקב מרגי: לאט לאט, אנחנו לא מתייאשים ונצליח לשנות.

<ליאת הלבץ: אני יכולה רק להעיר?

יעקב מרגי: אנחנו לפני סיכום, בקצרה.

<ליאת הלבץ: לא יותר מדי, אנחנו נעביר לכם - -

מירב בן ארי: מה עם זאב?

מירב בן ארי: הוא מצביע יפה.

<ליאת הלבץ: אנחנו נעביר לכם כבר היום נייר מפורט על הסוגיה הזו כי זו בעיה שאנחנו נתקלים בה.

<ריטה סובקו: אני שמחה שנוצר פה איזשהו שיתוף פעולה שאולי יביא לתוצאות גם בעתיד ולא רק היום, זאת הייתה המטרה גדולה של היום הזה.

<ריטה סובקו: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לזאב גולדבלט מפורום ארגוני ההורים במערכת החינוך.

<זאב גולדבלט: פורום ועד ההורים היישוביים.

יעקב מרגי: אתה אשם שכולם מסתבכים עם זה.

<זאב גולדבלט: השאלה שעלתה כאן לדיון הייתה האם ההשכלה הגבוהה מאתגרת ובמילה אחת – כן.

<זאב גולדבלט: אני רוצה לקחת לכיוון שלא עלה כאן בכלל.

<זאב גולדבלט: כן, היא מאתגרת, אל"ף, היא מאתגרת זיכרון לטווח קצר, כי בלי זיכרון לטווח קצר תלמידים של התיכון לא יקבלו ציוני בגרות שמספיקה כדי להיכנס לאוניברסיטאות.

<זאב גולדבלט: אני בכוונה אומר זיכרון לטווח קצר, כי גם בדיון הקודם שמעת את התלמידים מדברים על זה, שאם תשאל אותם חודשיים אחרי המבחן בבגרות, שבו הם קיבלו ציון מעל 90, שאלות על החומר שהם ענו עליו נכונה, הם יעמדו ויבהו בך כאילו כלום.

<זאב גולדבלט: היא מאתגרת את המורים להתמודד עם 40 תלמידים בכיתה בתיכונים, כשהם נדרשים להכין את התלמידים כדי שיוכלו להיכנס לאתגר הזה של השכלה גבוהה.

<זאב גולדבלט: היא מאתגרת את התלמידים שדחוסים בתוך כיתות כאלו והופכת את הלימוד של תלמידים עם לקויות למידה בעצם לכמעט בלתי אפשרי.

יעקב מרגי: אתה יודע שבהשכלה הגבוהה הם ישבו בכיתה של 100.

<זאב גולדבלט: כשכל אחד הוא בתא עצמאי יש לו אפשרות, יש לו גם מתרגל ויש מערכת תומכת.

<זאב גולדבלט: חוץ מזה שהם לומדים באוניברסיטאות בדרך כלל חומרים שהם בחרו ללמוד, בניגוד למערכת החינוך העל יסודי, שבה יש מערכת קבועה שנדרשת, שקבועה על ידי המערכת עצמה.

<זאב גולדבלט: היא מאתגרת את המורים ללמוד רפורמות שונות, כשהמשכורות שלהם רחוקות מלהיות ראויות.

<זאב גולדבלט: חד וחלק.

<זאב גולדבלט: זה לא עלה כאן, אבל אני חושב שבכל הזדמנות שאפשר צריכים להעלות את הנושא של אותם מורים שצריכים להכין את התלמידים להשכלה.

יעקב מרגי: אבל אנחנו בהשכלה הגבוהה.

<זאב גולדבלט: כן, כן, אמרתי, הם צריכים להכין את זה.

<זאב גולדבלט: היא מאתגרת אותנו, ההורים, לשלם אלפי שקלים בנושאים שבעצם מערכת החינוך נדרשת לממן אותם כי הם חלק מתכנית הלימודים, היא דורשת מאיתנו סכומי עתק להשלמת חומרים באמצעות שיעורים פרטיים ומכיוון שההשכלה גבוהה היא לא חינם, היא דורשת מחלק גדול מההורים לסייע לילדים שלהם לממן את הלימודים בהשכלה הגבוהה.

<זאב גולדבלט: בעצם הדרישה הזו, בגלל העלויות הנוספות, היא בעצם יוצרת פערים אדירים בהשכלה הגבוהה, פערים שמרחיבים את הפערים החברתיים בצורה דרמטית, היא יוצרת כאלה שיש להם וכאלה שאין להם, לא רק מבחינת כסף אלא גם מבחינת השכלה וזה בעצם להנציח את הבעיה לעתיד לבוא.

יעקב מרגי: תודה.

<ריטה סובקו: תודה רבה.

<מתן אמויאל: שלום, אני מתן אמויאל, סטודנט לתקשורת במכללה למינהל.

<מתן אמויאל: אני רוצה דווקא להגיב לחברים פה - - -

מירב בן ארי: תגיד לי, זה נכון מה שהדיקן שלך אמר בשבוע שעבר על אראל סג"ל?

<מתן אמויאל: עדכני אותי כי אני לא בטוח על מה - - -

יעקב מרגי: החיים שלך יותר טובים.

יעקב מרגי: בוא, תמשיך.

מירב בן ארי: עדיף שלא תשמע - - -

יעקב מרגי: עזוב את הדיקן - - -

מירב בן ארי: עדיף שלא תשמע את מה ששמעתי.

יעקב מרגי: אז אני לא שמעתי ואתה יודע מה, אם הוא אמר עליו משהו ואני לא יודע מה הוא אמר עליו, גם אראל סג"ל מזמין לפעמים יציאות כאלה.

מירב בן ארי: לא, עזוב, עדיף שלא - - -

<מתן אמויאל: אני אנסה להשלים את החומר.

<מתן אמויאל: אני אענה באנגלית, למען הנוחות שלך.

מירב בן ארי: לא, היא מבינה מצוין.

יעקב מרגי: דבר בעברית.

מירב בן ארי: אנחנו פה מדברים בעברית.

<מתן אמויאל: חבריי פה דיברו על שוויון בנושא של קבלת הסטודנטים הערבים לאוניברסיטאות ואני רוצה לציין שבאוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב, ביחס לאוכלוסייה הערבית בארץ יש ייצוג שהוא מעבר להולם, בגלל ובזכות העדפה מתקנת שקיימת היום בנושא הזה לסטודנטים הערבים.

<מתן אמויאל: דיברת פה על שפות.

<מתן אמויאל: ערבית היא שפה רשמית, יש אותה על כל שלט בארץ, מי שלא יודע לדבר במדינה יהודית עברית זה כבר עניין שלו, אבל את לא יכולה לצפות שבמדינה יהודית, שזה המצב כרגע, היא מדינה יהודית, אנחנו נקיים דיונים בכנסת בשפה הערבית.

<מתן אמויאל: אם היה פה רוב של חברי כנסת ערביים היה ניתן לבוא ולעשות דיון בשפה הערבית, אבל אנחנו פה במדינת ישראל - - -

יעקב מרגי: מיצינו את הסוגיה.

<מתן אמויאל: רגע, עוד דבר אחד, נקודה אחרונה.

<מתן אמויאל: דיברו פה על עניין תנאי קבלה שהם באמת מאוד מקשים על הסטודנטים הישראלים להתקבל לאוניברסיטאות ולהגשים את ייעודם.

<מתן אמויאל: אני חושב שזה נובע מהמון שיקולים ואינטרסים כלכליים של המל"ג ושל עוד גופים אחרים.

<מתן אמויאל: אני חושב שחייבים ליישר קו בנושא הזה כדי לאפשר, כי זה אינטרס לאומי, שיהיה אחוז גבוה של סטודנטים במדינה, כדי שאנשים יגשימו את עצמם ויגיעו כמה שיותר רחוק.

<מתן אמויאל: אני חושב שהמצב היום הוא שחיילים משוחררים שרוצים להתחיל, מוותרים על הרעיון הזה מראש, כי הם מבינים את הדרך שהם צריכים לעבור רק בשביל להיות סטודנט, שלא לדבר על האוניברסיטה עצמה ועל המסלול הקשה שם.

<מתן אמויאל: אז אני חושב שיש לתת על זה את הדעת ולעשות משהו בנושא.

יעקב מרגי: ריטה, דברי סיכום ואני אסכם אחרייך.

<ריטה סובקו: תודה רבה לכל הדוברים.

<ריטה סובקו: אני חושבת שהתנהל פה דיון ערכי ומעניין ואפילו טעון.

מירב בן ארי: היא רוצה לדבר.

<תמר שפירא: אני רציתי - - -

יעקב מרגי: השעון לא מאפשר לי.

יעקב מרגי: משפט, בבקשה.

<תמר שפירא: אני עוד לא סטודנטית, אני עכשיו שינשינית.

<תמר שפירא: הייתי תלמידת תיכון בשנה שעברה ורציתי לומר - - -

יעקב מרגי: מה השם שלך?

<תמר שפירא: קוראים לי תמר שפירא.

<תמר שפירא: רציתי רק לומר, עכשיו התחילה רפורמה חדשה ויפה שהאוניברסיטאות מקבלות תלמידים סטודנטים רק על סמך ציוני הבגרות שלהם, שזה משהו שסופר סופר מדרבן תלמידי תיכון שלומדים וחורשים - - -

יעקב מרגי: כל מוסד רשאי, כפי שאמרנו, לקבוע את תנאי הקבלה.

<תמר שפירא: שניה, אני רק אגיע לפואנטה.

<תמר שפירא: אני לפני צבא ולעתודה חייבים לעשות פסיכומטרי.

<תמר שפירא: בתקופת התיכון מאוד מאוד מאוד קשה לעשות במהלך השנה פסיכומטרי עם עומס הבגרויות, עם עומס המבחנים, עם העומס הכללי.

<תמר שפירא: אני לא מבינה את הסיבה למה אחרי הצבא, כשיש דווקא זמן כאילו לעשות פסיכומטרי אז אומרים, אוקיי, "אנחנו עכשיו נקבל את תלמידי התיכון עם הציונים הגבוהים" ולעומת זאת, דווקא בתקופה הכי לחוצה, כשי"בניקים אומרים, "טוב, אולי נלך לעתודה ונגיע לקריירה צבאית מרשימה" אז אומרים: עכשיו אתם חייבים לעשות פסיכומטרי.

<תמר שפירא: אני חושבת שזה משהו שממש צריך לעלות לדיון.

יעקב מרגי: שאלה בפני עצמה.

יעקב מרגי: נשאיר את זה.

מירב בן ארי: תכניס את זה לדיון של הפסיכומטרי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ריטה סובקו: אז אני באמת מאוד שמחה על הדיון שהתנהל פה.

<ריטה סובקו: אני מקווה שיצאו מפה גם שיתופי פעולה וכל מיני שינויים שציינתם שייושמו בעתיד ושייכנסו לסדר היום של הוועדה.

<ריטה סובקו: וזהו, תודה רבה לכם על ההזדמנות.

מירב בן ארי: תודה לך, נהדרת.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון, לסטודנטים, "כנסת צעירה", חברי הכנסת, האורחים הנכבדים, כל אחד בדרכו תרם לדיון.

יעקב מרגי: אני מודה לריטה על הניהול המשותף וכמעט יחיד, היא עשתה זאת ביד רמה.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על הצורך בשיפור דרכי ההוראה של סגל ההוראה, הוועדה שמעה על הצורך בהכנת הסטודנטים לצורכי המאה והחברה הישראלית, שמעה על החיבור של הקמפוסים לקהילה.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על הצורך בשיפור איכות הלמידה של הסטודנטים.

יעקב מרגי: הדעות נשארו חלוקות בעניין השאלה האם השכלה גבוהה מאתגרת.

יעקב מרגי: שמענו במידה מסוימת כן ובמידה מסוימת לא.

יעקב מרגי: אהבתי את הגישה שלךָ, אוחיון, שאמרת, בסוף סוף האתגר תלוי גם בנו.

יעקב מרגי: אם אנחנו נרצה להיות מאותגרים אז נאתגר את עצמנו ונהיה מאותגרים.

יעקב מרגי: שוב, אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: במסגרת יום ההולדת של הכנסת, אני חושב שזו טעימה וזכיתם לטעום חלק מהחוויה וההוויה כאן בכנסת, בדיוני הועדות.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.