ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 356, 2017-02-07 09:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: ה-7 בפברואר 2017, י"א בשבט תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: פתיחת מסלולי הכשרה בווטרינריה במסגרת יום זכויות בעלי החיים בכנסת.

יעקב מרגי: קודם כל אני מודה לכל חברות הכנסת וחברי הכנסת שיוזמים ומובילים ובראשם חברת הכנסת יעל כהן פארן.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לי לארח בוועדה - - -

יעל כהן-פארן: גם יעל גרמן.

יעל גרמן: איציק שמולי ושרן השכל.

יעקב מרגי: אמרתי.

אורי אריאל: תגיד היְעלות מובילות, יעלות החן מובילות.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לנו לארח גם את שר החקלאות, זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: שרים, עתותיהם אינן בידם תמיד ולבוא לוועדה במסגרת יום צער בעלי חיים, ומן הסתם נעסיק אותך היום בכנסת בעוד כמה ועדות.

יעקב מרגי: ברשות חברות הכנסת אני אתן לשר לפתוח במספר מלים, לאחר מכן נעבור אליכן ונפתח את הדיון.

אורי אריאל: בוקר טוב ליושב ראש הועדה, מנהלת הוועדה, חברותיי, יושבות ראש השדולה, היעלות - - -

יעקב מרגי: ברשותך, מכובדי, כבוד השר, מנהגנו להפנות את תשומת לבכם, קירות הוועדה מארחים את התערוכה של החייל הדר גולדין ז"ל.

יעקב מרגי: תוכלו ליהנות ולהתרשם אחרי הדיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעל גרמן: מאוד יפה.

יעל גרמן: מרגש.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: להיפך, ראוי.

אורי אריאל: נמצאים איתנו עובדי משרד החקלאות ואני רוצה לברך את ד"ר אמיר שטיינמן, שהוא מנהל בית החולים הווטרינרי שנמצא אצלנו, אבל בעיקר התמנה ליושב ראש הוועדה המייעצת לעניין צער בעלי חיים.

אורי אריאל: הקימונו את הוועדה המייעצת שנקבעה בחוק.

אורי אריאל: יעל, אנחנו מתקדמים מאוד עם החוק, לפי דעתי עשינו כבר את רוב הדברים בחוק, כולל הסמכה, דרך אגב, לא אמרתי, של פקחים.

אורי אריאל: עוד לא הסמכנו וטרינרים עירוניים וכו, אבל התקדמנו מאוד וחלק מהעניין זה המועצה הציבורית, אז זו הזדמנות לאחל עוד פעם בהצלחה ובעיקר להגיד לכם שזה האיש ותשתמשו בו, יכול להיות שאתם מוצאים לנכון, הוא כבר קיבל כמה משימות - - -

יעל כהן-פארן: זו המועצה שהוקמה מכוח ועדת לוקר?

אורי אריאל: התחילה בוועדת לוקר.

יעל כהן-פארן: משם זה התחיל, עוד לפני שנכנסת למשרד?

אורי אריאל: כן, מימשנו והנה היושב ראש.

אורי אריאל: הייתה ישיבה ראשונה וכבר קבעו את הישיבות הבאות.

יעל כהן-פארן: יש שם נציג ציבור?

אורי אריאל: היה נציג ציבור?

אורי אריאל: אני לא זוכר.

אורי אריאל: אמיר?

<דגנית בן דב: בין נציגי הציבור אמורים להיות גם נציגי עמותות ולמיטב ידיעתי השר להגנת הסביבה טרם מינה אותם.

יעל כהן-פארן: זה תלוי במשרד להגנת הסביבה?

יעקב מרגי: גם פה יש שותפות בין שני המשרדים?

<דגנית בן דב: יש הרבה יותר.

<דגנית בן דב: חלק גדול ממשרדי הממשלה צריכים לשלוח נציגים של המשרד, המשרד להגנת הסביבה, דתות, פנים, אוצר.

<דגנית בן דב: המשרד להגנת הסביבה אמור למנות גם נציג אקדמיה נוסף - - -

אורי אריאל: דגנית צודקת, יש לו שני נציגים שהוא צריך למנות ועוד לא קיבלנו למרות שבהחלט הזכרנו יותר מפעם.

יעל כהן-פארן: אוקיי, אנחנו נבדוק שזה יבוצע.

אורי אריאל: אדרבא, תתערבו, תזרזו, אין מזרזים אלא למזורזים.

אורי אריאל: אני גם צריך לצאת עוד מעט, אבל אני רוצה להודות ליוזמים, אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה.

אורי אריאל: בקשר לשאלה האם צריך להקים עוד מסלולי הכשרה לווטרינרים, אני בדקתי את זה כמה פעמים, הייתה הצעה לעשות את זה בצפת, ליד בית הספר לרפואה, לחזק בזה גם את הגליל כמובן וכו', והייתה הצעה לעשות באוניברסיטה אריאל.

אורי אריאל: באו כמה וכמה הצעות, בדקתי את זה והתשובה שקיבלתי פעם אחר פעם, היא שאין צורך בעוד מקומות כאלה, אנחנו יודעים להכשיר במסלולים הקיימים מספיק.

אורי אריאל: יחד עם זאת, לפי דעתי, יש כל שנה עשרות שלומדים בחוץ לארץ ונקלטים אחרי כן בארץ.

אורי אריאל: יש פה כנראה איזה פער בין הדברים שצריך להיבדק בצורה יותר מדויקת.

אורי אריאל: אנחנו רואים אנשים, דיברתי עם כמה מהם, ביקרתי בבית החולים כבר שלוש פעמים, אנשים שבהחלט משקיעים גם מאמץ, גם דאגה וגם כסף בהיקפים משמעותיים ביותר.

אורי אריאל: ניתוחים, אמיר יכול להגיד, אבל הם מתחילים באלפי שקלים, אני חושב, ונגמרים בדברים באמת בעלי משמעות.

אורי אריאל: אלה אנשים שיכולים לפחות, הבעיה עם אנשים שפחות יכולים, שאין להם את הכספים האלה?

אורי אריאל: אנחנו מנסים לבחון אפשרות של ביטוח רפואי לבעלי חיים.

אורי אריאל: יש כמה מקומות בעולם שבהם זה קיים, אצלנו היה ניסיון של חברה מסוימת, אני לא זוכר את שמה, והוא לא צלח.

אורי אריאל: לא היו מספיק אנשים שבאו, אבל זה תלוי אולי גם בנו, אם ניתן הרצה של איזשהו סבסוד ואנשים יתרגלו ויבינו ויידעו.

אורי אריאל: דבר נוסף שהוא ליד, בשולי הדברים, הוא לא הנושא של הדיון, פנינו למד"א, לבדוק אם הם יודעים לתת שירות עזרה ראשונה לבעלי חיים.

אורי אריאל: לאנשים יש להם ברוך השם שירות מצוין, יש במה להתגאות במובן הזה ולפעמים צריך את זה גם לבעלי חיים.

אורי אריאל: פנינו למד"א, זה נמצא אצלם בבדיקה.

אורי אריאל: הם אמרו שעקרונית הם חושבים שכן.

אורי אריאל: עוד פעם, השאלה בסוף תמיד זה העלויות ומי יממן אותם.

אורי אריאל: מדינת ישראל כבר מזמן יצאה מהמימון של מד"א, היא לא מממנת את מד"א בכלל ולא גופים אחרים, כיום יש הרחבה של האפשרויות, "הצלה" ואחרים.

אורי אריאל: אני מקווה שמישהו ייקח את האתגר הזה ונשפר גם את התחום הזה.

אורי אריאל: בסך הכול אני שמח על הדיון ועל היום הזה שממקד אותנו כי כל הזמן יש עיסוק וכדומה.

אורי אריאל: יש לנו ציווי כזה מתורתנו וברוך השם שיותר ויותר אנשים רתומים לזה, נרתמים לזה ותודה לשדולה ותודה לארגונים שהם עדיין למטה, בטח עוד מעט יעלו, בסוף הם חלק חשוב מהעבודה ואנחנו מברכים על זה.

יעקב מרגי: תודה רבה, כבוד השר.

יעקב מרגי: יעל.

יעל גרמן: קודם כל, תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, שתמיד נענה לדיונים כשצריך וגם תמיד דן בהם בצורה עניינית.

יעל גרמן: ותודה לאדוני השר, שמכבד אותנו בנוכחותו, גם בוועדה הקודמת וגם בוועדה הזו.

יעל גרמן: אני דווקא חושבת שיש כן צורך בפתיחה של מסלולים נוספים בבית הספר לווטרינריה, במיוחד אם אנחנו מחליטים שכל הנושא של זכויות בעלי חיים וכל הנושא של האכיפה וכל הנושא של טיפול הוא בראש מעייננו, מפני שאם אנחנו רוצים אז צריך להוסיף וטרינרים כדי שיוכלו באמת לטפל בבעלי החיים.

יעל גרמן: היום ישנם הסגרים, מה שאנחנו קוראים כלביות, הסגרים או כלביות עירוניות, שאין בהן מספיק וטרינרים, בוודאי שבכלביות הפרטיות אין מספיק וטרינרים, אם אנחנו אכן רוצים, ואנחנו נדון באחת הוועדות בחוק של נורית, שמדבר על כך שיעשו יותר עיקורים וסירוסים, מי יעשה את העיקורים והסירוסים האלה?

יעל גרמן: 4.5 שקל נועדו לעוד עיקורים וסירוסים, שזה דבר מבורך ונכון וטוב, אבל מי שצריך לעשות אותם זה וטרינרים.

יעל גרמן: אם לא יהיו מספיק וטרינרים, אם לא יהיו מספיק הכשרות, אז לא נוכל למעשה למלא את היעד שלנו, שהיעד שלנו הוא טיפול טוב ומסור בבעלי החיים.

יעל גרמן: אני מבקשת ממך, אדוני היושב ראש, אני מבקשת להעלות עוד נושא.

יעל גרמן: בנוסף לזה שצריך להעלות את מספר הווטרינרים ולפתוח עוד מסלולי הכשרה, אני חושבת שצריך גם לדאוג לסטודנטים שנמצאים היום בבית הספר לווטרינריה.

יעל גרמן: אני לא יודעת אם הנציגים שלהם נמצאים כאן, אוקיי, אני שמחה שהם - - -

יעקב מרגי: הנשים בירוק.

יעקב מרגי: הוועדה קיימה ביולי דיון.

יעל גרמן: נכון מאוד.

יעל גרמן: אנחנו קיימנו פה ביולי דיון ביוזמתו של חבר הכנסת איציק שמולי, שבוודאי עוד מעט יבוא, אני הצטרפתי אליו וגם אני הייתי בדיון.

יעל גרמן: אני באמת חושבת שתנאי הלימודים, ואני קוראת לזה גם העסקה של הסטודנטים בווטרינריה, הם בלתי מתקבלים על הדעת.

יעל גרמן: לא יכול להיות.

יעל גרמן: חלק מהדברים הופסקו בעקבות אותו דיון ואני מאוד שמחה שהמל"ג ובית הספר לווטרינריה הלכו לקראתם, אבל עדיין מסתבר שהסטודנטים בשישי ובשבת נמצאים בתורנויות ללא שכר, ללא תמורה.

יעקב מרגי: והם ברירת המחדל.

יעל גרמן: והם ברירת המחדל.

יעל גרמן: אז אני הבנתי שיש תשובות כאלו ואחרות, אני לא רוצה לקרוא לתשובות האלו בשם אחר, נניח שהן תשובות אמתיות, שרוצים שהם יתנסו בפועל בזמן חירום ויש לכך בהחלט הצדקה, אבל אין ספק שאסור לנו במצב הקיים לנצל את הסטודנטים.

יעל גרמן: אני קוראת לך, כיושב ראש, וגם לך, אדוני השר, אנחנו שנינו היינו בבית הספר לווטרינריה, לדאוג לסטודנטים.

יעל גרמן: כמו שאנחנו מתייחסים אליהם הם אחר כך יתייחסו לאחרים, אז דבר ראשון, בואו נתייחס לסטודנטים כמו שראוי להתייחס אליהם.

יעקב מרגי: תשובת האוניברסיטה העברית, " ללא השתתפות הסטודנטים בתורנויות בסופי שבוע ובחגים, לא היו הסטודנטים זוכים למספר השעות של חשיפה קלינית - - -

יעל גרמן: שישלמו.

יעל גרמן: אי אפשר לנצל בן אדם, לא אם הוא עובד רגיל, לא אם הוא עובד זר ולא אם הוא סטודנט לווטרינריה.

יעל גרמן: תודה ואני מתנצלת.

יעקב מרגי: תודה רבה, חברת הכנסת והשרה לשעבר.

יעקב מרגי: בבקשה, יעל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה לך, אדוני יושב הראש, באמת תודה על הנכונות לקיים את הדיון הזה.

יעל כהן-פארן: אני אצטרף לדבריה של חברתי ואני רוצה לקשור בין שני הדברים וגם קצת לעולם הכלכלה.

יעל כהן-פארן: כשיש מונופול אז הוא כופה את התנאים שלו על הצרכנים שלו, על הלקוחות שלו ומה לעשות, אני מתנצלת אם אני אפגע פה במישהו באוניברסיטה, יש כאן מונופול של גורם אחד שיכול להכשיר בארץ וטרינרים וזה לא מתקבל על הדעת.

יעקב מרגי: האוניברסיטה העברית זה המקום היחיד?

יעל כהן-פארן: כן.

יעל כהן-פארן: כן, הפקולטה ברחובות, ומי שלא מתקבל או לא יכול להתקבל ומאוד מאוד רוצה אז הוא הולך ללמוד בחו"ל.

יעל כהן-פארן: זה לפעמים עניין של תנאי קבלה, אבל תנאי קבלה נובעים מזה שיש מספר מאוד מוגבל של מקומות.

יעל כהן-פארן: גם תנאי העסקה או אי העסקה של הסטודנטים, שעלה כאן וגם בדיונים קודמים, נובע מזה שאפשר, כי אין פה שום תחרות ואין פה עוד גורם שאפשר ללכת אליו וייתן תנאים יותר טובים וזאת אותה הבעיה.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לפתור אותה כי עד שיקום מקום חדש לא צריך לנצל את הסטודנטים וכו'.

יעל כהן-פארן: הרי גם סטודנטים לרפואה מתמחים, מה, הם לא מקבלים?

יעל כהן-פארן: אמנם גרוש וחצי, אבל משהו, הם לא מתנדבים בבתי החולים כשהם בהתמחות.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר אנחנו רואים, אתה נקבת במספר של עשרות, אני חושבת שעשרות זה רק החברים שלי, אני חושבת שיש מאות רבות של אנשים שנוסעים לחו"ל כדי ללמוד.

יעל כהן-פארן: אני מכירה יותר מבית ספר אחד, במזרח אירופה, ברטיסלבה, איטליה ואחרים, אנשים נוסעים לשם, מה לעשות, זו אהבתם בחיים, הם אוהבים בעלי וחיים רוצים להיות רופאים של בעלי חיים וזו התמחותם.

יעל כהן-פארן: כמו שאמרה חברתי גרמן ואתה גם יודע, יש עכשיו תקנה חדשה שכל כלבייה צריכה שיהיה לה וטרינר.

יעל כהן-פארן: אם אין מספיק וטרינרים אז גם הכלביות לא יוכלו להרשות לעצמן להחזיק וטרינר ואנחנו רואים את זה היום.

יעל כהן-פארן: זו עוד סוגיה, כלביות פרטיות שהולכות ונסגרות, כי אין להן את האפשרות להחזיק וטרינר או לשלם לווטרינר שיהיה הקבוע שלהם.

יעל כהן-פארן: יש פה עניין נוסף.

יעל כהן-פארן: אנחנו אמנם מדברים על תחומי הלימוד, אבל בכלל, בתחום הווטרינריה אין בעצם שום דבר ממלכתי, הכול פרטי.

יעל כהן-פארן: כמי שמחזיקה כלב וחתול, אלו הוצאות מאוד גדולות ואם אנחנו מסתכלים על זה כחלק מהפתרון של העניין של כלבים, שאנחנו יודעים כמה מומתים ואנחנו מתמודדים ומנסים להתמודד עם הבעיה הזאת, לעודד אנשים לאמץ, מה לעשות שלהחזיק כלב זה מאוד יקר כי זו רק רפואה פרטית, אז אנשים במעמדות מסוימים לא מחזיקים כלב.

יעל כהן-פארן: לדעתי כלב זה טוב לנשמה יותר מכל, כן?

יעל כהן-פארן: למשפחה, לנשמה ולכלב.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שצריך לתת את הדעת גם לעניין הזה, שאולי הגיע הזמן שיהיה איזשהו ביטוח שהמדינה מסייעת בו ובמקום להוציא את הכסף על המתת כלבים ועל טיפול בכלבים בכלביות, שיש לזה משאבים, אנחנו צריכים לחשוב גם על זה כי אז זה יעודד אנשים, אם יהיה איזשהו מימון לדברים בסיסיים זה יעודד אנשים להחזיק כלבים וחתולים.

יעל כהן-פארן: אני באמת אשמח לפתוח ולשמוע מנציגי הסטודנטים באוניברסיטאות איך זה שיש לנו רק מקום אחד ללמוד בו וטרינריה.

יעקב מרגי: לפני שאני אעביר להם, אין ספק שכשיש מקום אחד אז אי אפשר לומר שיש הנגשה של הלימודים וגם הפריסה הארצית היא פרמטר לעידוד סטודנטים ללמוד את המקצוע הזה, כמו כן תנאים וסביבת לימודים, דיברנו על הניצול, שכר עתידי של וטרינרים ותנאי קבלה.

יעקב מרגי: אני יודע שבמסגרת החופש האקדמי יש חופש לאוניברסיטאות להחליט מה הן מלמדות, אבל כמו שאני אומר כמעט בכל דיון, אנחנו באנו לנהל מדינה והרגולטור צריך גם לצפות פני עתיד ואם יש מחסור צריך לעשות הכול כדי שהמחסור הזה - - - או שלמדינה נוח שמדינות אחרות משקיעות את הדלתא של המימון של הפקולטות האלו, לא יודע, כנראה יש לנו ענף יצוא מתקדם של סטודנטים שלומדים בחו"ל וחוזרים לכאן, חלקם חוזרים, אם היינו יודעים שכולם חוזרים - - -

יעל כהן-פארן: זהו, הבעיה שלא כולם חוזרים.

יעקב מרגי: אבל בואי נשמע קודם כל את הסטודנטים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<שלומי יחיאב: תודה רבה קודם כל על ההזמנה וגם על הקיום של הדיון.

<שלומי יחיאב: אני שלומי, אני יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית.

יעקב מרגי: שהיה פה בדיון גם בשביתה.

<שלומי יחיאב: כן.

<שלומי יחיאב: היינו פה קצת לפני יותר מחצי שנה בדיון בנושא של הבעיות של הסטודנטים ומסלולי הלימוד.

<שלומי יחיאב: אני כן אגיד בפתח הדברים שמאז הדיון היה שינוי משמעותי בהובלת בית הספר, שביטלו את הלימודים בלילות ופה כן חשוב להגיד שאנחנו מודים ומעריכים - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אקריא מהם השינויים שהם עשו?

<שלומי יחיאב: כן.

יעקב מרגי: קודם כל, הפסקת הכוננויות.

יעקב מרגי: דבר שני, ביטול השתתפות הסטודנטים בתורנויות לילה מחצות עד שבע בבוקר, הקטנת מספר התורנויות בסוף השבוע ובחגים ל-17 בשנה הבאה ו-15 ימים בשנה שלאחר מכן, קביעת שעת גג לשהות סטודנטים במחלקות המאשפזות, לא יאוחר מ-18:00, כמובן שאפשר להשתחרר גם קודם לכן.

יעקב מרגי: שינוי זה יאפשר לסטודנטים לעבוד בערבים ביתר קלות, ואחרון, קיצור רצף שעות שהייה בבתי חולים כך שלא תיווצרנה משמרות ארוכות.

<שלומי יחיאב: בהחלט, ועל כל השינויים האלה אנחנו בהחלט מברכים.

<שלומי יחיאב: הדלתא האחרונה שנשארה זה, כמו שחברת הכנסת ציינה, סוגיית השבתות והחגים, שהחל משנת תשע"ח הסטודנטים יידרשו לעשות 15 תורנויות כאלו במהלך השנה.

<שלומי יחיאב: אני חושב שהלב של הדיון היום מדבר גם על הנגשה ועל מסלולי הלימוד לווטרינריה, אבל חשוב להגיד שברגע שמציבים את השבתות והחגים פה, אנחנו מסתכלים על זה כעל חסם, חסם מסוים.

<שלומי יחיאב: קודם כל בית הספר עושה מסלולים מסוימים לסטודנטים הדתיים, שהם לא נדרשים לעשות את התורנויות בשבתות ובחגים עצמם, אבל איך שאני מסתכל על זה, הסטודנטים שמסתכלים מראש ויודעים שנכנסים למסלולים האלה, זה גם מהווה חסם עבורם, אבל האוכלוסייה הגדולה ביותר שאנחנו רואים שנפגעת פה היא האוכלוסייה שאין לה, שקשה לה יותר.

<שלומי יחיאב: אולי סטודנטים צעירים מהפריפריה שרוצים או כאלה שאין להם הכנסות כלכליות, לימודים בשבתות ובחגים פוגעים בהם גם בסוגיה הזאת.

<שלומי יחיאב: אנחנו מבינים, אני גם ראיתי את התגובה המפורטת של האוניברסיטה, שמפרטים בה שזה בשם החופש האקדמי, אבל אנחנו מאמינים, כבוד היושב ראש, שכמו שאמרת, בסופו של דבר, לחופש אקדמי צריכים להיות פה גבולות ערכיים.

<שלומי יחיאב: אנחנו במדינת ישראל, מדינה יהודית, ולבוא ולהציב מראש ששבתות וחגים זה תנאי נדרש, לקחת סטודנטים ולהביא אותם לשם, אנחנו רואים בזה פגיעה חמורה שאנחנו חושבים שהרגולטור כן צריך לשים לזה קו.

<שלומי יחיאב: אם מדובר בסופו של דבר בצורך מקצועי אקדמי, אנחנו לא נכנסים לכאן, אנחנו לא באים להגיד מה אנחנו חושבים על הצורך האקדמי, אז יש פתרונות, כמו שחברת הכנסת ציינה.

<שלומי יחיאב: יש מסלולים כמו ברפואה או מסלולים - - -

יעקב מרגי: כמה סטודנטים לווטרינריה יש בעברית?

<שלומי יחיאב: בערך בין 40 ל-50 בשנה, תקנו אותי אם אני טועה.

יעל כהן-פארן: כל שנה?

<אמיר שטיינמן: 55.

<שלומי יחיאב: 55.

<שלומי יחיאב: מה שאנחנו מסתכלים עליו, כבוד השר וחברי הכנסת, מה שאנחנו חושבים, שזה לא רק הסוגיה של הווטרינרים, מדובר פה באמירה ערכית על 300,000 סטודנטים.

<שלומי יחיאב: יש לנו סטודנטים במעבדות הניסוייות אצלנו שגם הם מחייבים אותם לפעמים להגיע בשבתות ובחגים.

<שלומי יחיאב: מה שאנחנו חושבים שצריכה להיות פה אמירה ערכית של המדינה, של המל"ג, של הות"ת, שאומרת שאין מסלולים כאלה, סטודנטים במדינת ישראל לא יעשו שבתות וחגים ואם יש צרכים אקדמיים אז יש מסלולים שנותנים לזה מענה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: עוד אחד מכם, להוסיף משהו?

יעקב מרגי: בבקשה, האוניברסיטה העברית.

<גד בנעט: שלום, שמי גד בָּנְעְט, אני המנהל של בית הספר לרפואה וטרינרית.

<גד בנעט: יושב פה ד"ר אמיר שטיינמן, שהוא מנהל בית החולים הווטרינרי ששייך לבית הספר, ופרופ' מרב שמיר, שהיא יושבת ראש ועדת ההוראה של בית הספר, אנחנו מייצגים פה למעשה את האוניברסיטה העברית.

<גד בנעט: בית הספר לרפואה וטרינרית הוא באמת בית הספר היחיד בישראל, לומדים בו 55 סטודנטים מדי שנה, בסך הכול כ-220 סטודנטים במשך ארבע שנים מוכשרים בלימודי רפואה וטרינרית.

<גד בנעט: באופן כללי במדינת ישראל נרשמים מדי שנה מאה וטרינרים חדשים, כך ששאר הווטרינרים לומדים בחוץ לארץ, כ-45.

<גד בנעט: יש פלקטואציות במספרים, אבל באופן כללי זה סדר הגודל.

יעקב מרגי: תן לנו קצת רקע, למה הם נאלצים לצאת ללמוד לחו"ל?

<גד בנעט: בית הספר הוא מקום שיש בו מספר מסוים של מקומות הכשרה, כמו בתי ספר אחרים.

<גד בנעט: אנחנו, דרך אגב, לא בעד פתיחת מסלולי הכשרה אחרים ובתי ספר אחרים וכיוצא בכך, שלא תבינו, אנחנו לא רוצים להצדיק איזשהו מונופול.

יעקב מרגי: יש צפיפות אוכלוסין ב-50 בשנה?

<גד בנעט: אנחנו התחלנו כבית ספר שלמדו בו 20 סטודנטים מדי שנה, זה הוקם ב-1985, ובהדרגה מספר הסטודנטים הלך ועלה.

<גד בנעט: במקביל מספר המשרות בבית הספר עלה, המקומות שבהם הסטודנטים עוברים הכשרה הלכו וגדלו.

<גד בנעט: כדי להכשיר סטודנט לווטרינריה, שזה סטודנט מאוד יקר יחסית, צריך לתת הכשרה מאוד מיוחדת, שכוללת הכשרה בבית חולים בשנה האחרונה.

יעקב מרגי: הם לא מקבלים את זה בחו"ל כשהם לומדים בחו"ל?

<גד בנעט: כן, מקבלים את זה בצורה כזו או אחרת, אבל מקבלים את זה, בהחלט.

אורי אריאל: מהו הקושי שלכם לגדול?

אורי אריאל: מהי הבעיה?

אורי אריאל: זה תלוי ברצון שלכם?

<גד בנעט: לא, זה לא תלוי, זה בכלל לא במגרש שלנו.

יעל כהן-פארן: למה אתם לא יכולים להכשיר 100 סטודנטים בשנה?

יעקב מרגי: אני אחדד את השאלה, לגבי סטודנטים לרפואה אומרים לנו, צריכים מיטות, יש תקנים, יש הקצאות, זה תקציב.

<גד בנעט: זה די דומה, זה די דומה.

<גד בנעט: אנחנו צריכים כיתות יותר גדולות, מספר מרצים רב יותר, בית חולים וטרינרי גדול יותר וכיוצא בכך, מכיוון שכרגע, איך שזה בנוי, זה לא יכול להכיל יותר מ-55 סטודנטים.

אורי אריאל: אתם ביקשתם הגדלה או שאתם טוב לכם כך?

<גד בנעט: אנחנו אדישים בעניין הזה, זאת אומרת אם יורו לנו או יטילו עלינו להגדיל, אנחנו באופן כללי לא באים להגביל את מספר הסטודנטים, אנחנו רק אומרים שבתנאים הנוכחיים, מה שיש לנו, כרגע לא מתאים ליותר ממספר הסטודנטים הנוכחי.

יעקב מרגי: אנחנו רק רוצים ללמוד את הסוגיה.

יעקב מרגי: יש פה איזה כשל.

יעקב מרגי: יש פה איזה כשל.

יעקב מרגי: תראה, יש כמה פרמטרים שמעודדים סטודנטים לצאת לחו"ל ללמוד.

יעקב מרגי: יכול להיות שאלה תנאי קבלה, אבל אני לא יכול לחיות עם זה טוב, אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כי אם הם לא טובים לי פה, לא ייתכן שאחרי שמישהו אחר משקיע בהם, ואתם תאמרו לי, גם ברפואה אותו הדבר, ששם לא עושים את אותו מסלול כמו שבארץ, והם באים לפה והם מוסמכים ומוכרים.

יעקב מרגי: או שאנחנו מרוצים מהתהליך הזה, כשאנחנו סמוכים על שולחן אחרים, אני שואל, אני לא יודע מי צריך לתת את התשובה.

יעקב מרגי: זה יותר המל"ג, אבל גם נשמע אחרים.

יעקב מרגי: או שאנחנו אוהבים כשאנחנו סמוכים על שולחן אחרים, מדינות אחרות משקיעות את הדלתא התקציבית הזו, או שאנחנו עושים כך, טומנים עין אחת עצומה ועין אחת חצי פקוחה, לקבל אותם גם במסלול הכשרה כזה או אחר, שונה מהארץ, שהוא יכול אפילו להיות יותר פשרני, אני לא קובע עובדות, לא מכיר, אבל יש פה לאקונה.

יעקב מרגי: עכשיו אני לוקח את זה, כיו"ר ועדה שרוצה לבדוק למה, יש פה איזו לאקונה שמישהו חי איתה טוב מאוד.

יעקב מרגי: אני נפגש עם הסטודנטים האלה בחו"ל, הם מרגישים רע, הם פוגשים אותי בקהילות היהודיות בהן אני מסתובב ובכל מקום והוא אומר לי, "אני לומד פה רפואה".

יעקב מרגי: אתה רואה אותם בכמה מדינות, "קשה לי, אני מנותק מהמשפחה", "אני משלם פה שכירויות" "אני זה וזה" אני אומר לו, "אבל למה באת לכאן?

יעקב מרגי: " אומר לי, "לא יכולתי ללמוד בארץ", מכמה סיבות.

יעקב מרגי: מישהו צריך לתת סוף סוף את הדעת על הסוגיה הזו.

אורי אריאל: אני מבקש להוסיף משהו.

אורי אריאל: ואני מתנצל אני צריך לצאת.

יעקב מרגי: בבקשה.

אורי אריאל: יש לי בקשה אליכם, אני מקווה על דעת היושב ראש, אני אלך לדבר עם שר החינוך, שהוא אחראי על המל"ג, אני צריך נייר עבודה, ואני אודה לך מאוד אם זה לא יהיה נייר של מסחרה, זאת אומרת, כזה שמבקש פי שלושה כדי לקבל, תגידו מה אתם צריכים, ממילא יבדקו ויש סטנדרטים וכו', לא משנה.

אורי אריאל: אני מבקש שתכינו אתם נייר, מה צריך כדי להרחיב את היחידה שלכם, מה שצריך.

אורי אריאל: אני רוצה לבוא עם נייר מקצועי שלכם, לבדוק עם השר בנט אם יש בכלל היתכנות.

אורי אריאל: אם יש היתכנות זה יעבור לשיח מן הסתם ביניכם, בין האוניברסיטה לבין מל"ג ומשרד החינוך, אני לא רוצה פה לקדם את זה.

אורי אריאל: אפשר לקבל כזה נייר מכם בעוד שבועיים-שלושה?

<קריאה: בהחלט.

אורי אריאל: אז אני מצפה לנייר כזה ואני מקבל על עצמי, היושב ראש, לדבר עם שר החינוך.

אורי אריאל: במקרה אני מכיר אותו מעט, ואני לא מתחייב על כלום, כי בסוף תמיד חסר כסף בכל מקום, אבל אולי דרך הדיון הזה נפרוץ פה איזו תחילת מסע, הוא יהיה מן הסתם ארוך, אבל אם מתחילים ללכת אז גם מגיעים בסוף אל היעד.

<גד בנעט: אני רוצה לציין עוד דבר שצריך לקחת אותו בחשבון.

<גד בנעט: יש לנו גם מסלול של הכשרת טכנאים בווטרינריה, שזה דבר מאוד חשוב ויש לנו בית ספר להכשרה של טכנאים או אפשר לקרוא לזה אחיות, זה די מקביל, האנשים האלה תומכים מאוד במקצוע, הם מועסקים בהרבה מאוד מסגרות, אם זה עירוניות, אם זה בקליניקות פרטיות והם למעשה כמעט חצי וטרינרים, אפשר להגיד כך.

<גד בנעט: הקורס הזה הוא קורס שאנחנו מנהלים כבר מספר שנים, אנחנו משתדלים להעלות אותו אל הרמה הגבוהה ביותר האפשרית ולתת לאנשים האלה שדרך אגב, תנאי הקבלה שלהם קלים בהרבה מאלה של ווטרינרים - - -

יעקב מרגי: ההסמכה הזאת לא מוכרת?

<אמיר שטיינמן: לא.

יעקב מרגי: מותר להם לעסוק בתחומים ספציפיים?

<אמיר שטיינמן: לצערנו זה מקצוע לא מוכר, זה גם משהו שהיה מאוד טוב אם היו - - -

יעקב מרגי: תזמו.

<גד בנעט: לזה רציתי להגיע בסוף דבריי.

יעקב מרגי: תזמו.

יעקב מרגי: תכינו.

אורי אריאל: אני מוכן להיות לכם לעזרה.

יעקב מרגי: תזמו.

יעקב מרגי: תנו לנו את המבנה השלדי, אנחנו נוביל חקיקה להכרה במקצוע.

<אמיר שטיינמן: מצוין.

יעקב מרגי: כי אני חושב שאסור שזה יהיה פיראטי כי אחר כך הוא קצת מרשה לעצמו יותר ויתחילו חיקויים והתחזויות וכל מיני.

יעקב מרגי: תודה רבה לכבוד השר.

אורי אריאל: תודה רבה.

יעקב מרגי: רבותיי, הדיון הזה נכון גם למקצועות אחרים.

יעקב מרגי: היה פה דיון בשולחן הזה, אנחנו השקענו בקדנציה האחרונה בכנסת משאבים רבים ודיונים ושעות על יוקר המחיה.

יעקב מרגי: לכאורה מה קשור לדיון הזה?

יעקב מרגי: אנחנו מנסים לפשט.

יעקב מרגי: הוועדה זו דנה במחסור בקלינאי תקשורת.

יעקב מרגי: גם כאן יש את החסמים של המוסדות להשכלה גבוהה והמל"ג שלא נותנת ויש מחסור אדיר.

יעקב מרגי: הקיימים מעדיפים לפתוח משרד פרטי, קליניקה פרטית, לתת שירותים , מפגש אחד עולה 500-600 שקל מאשר להיות עובד של קופת חולים או של מוסד חינוך ב-60, 70, 80 שקל לשעה.

יעקב מרגי: מישהו צריך לתת את הדעת וזה נושק לדיון שלנו.

יעקב מרגי: אין ספק שהמודעות היא גבוהה.

יעקב מרגי: מה לעשות, פגעי הזמן ניכרים בי, אנחנו יודעים מה היה לפני שני עשורים, שלושה עשורים, בהתייחסות למניעת צער בעלי חיים.

יעקב מרגי: המודעות הולכת ומתפתחת, היא גבוהה.

יעקב מרגי: לטפל בבעל חי זה לא עניין של חוויה רגעית, זו התחייבות, זו התמסרות, זה טיפולים, יש מודעות ויש מחסור והפריסה היא לא כל כך גדולה.

יעקב מרגי: אני לא אומר להציף את השוק, אני לא אומר להציף את השוק, אבל ככל שיהיו מענים גם הטיפול בבעלי החיים יהיה יותר נגיש ויותר ידידותי, גם לכיס וגם לסביבה.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לתת מענים.

יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים להתייחס לפני שאני אמשיך?

מסעוד גנאים: לא, אני רק מצטרף למה שאמרה חברתי יעל ויעל גרמן גם.

מסעוד גנאים: זו פעם ראשונה שאני שומע שהמקום היחיד שבו מכשירים את הווטרינרים או מלמדים וטרינריה זה באוניברסיטה העברית בירושלים.

מסעוד גנאים: אני חשבתי שיש לפחות עוד שניים שלושה מקומות.

מסעוד גנאים: אני מכיר את המחסור בווטרינרים וגם, כפי שהזכרת, כבוד היושב ראש, יש מודעות לעניין של טיפול בבעלי החיים ורווחת בעלי החיים וזה מצריך במקביל להעלות את מספר הווטרינרים שמטפלים בהם.

מסעוד גנאים: אני לא יודע איך פותרים את הבעיה.

מסעוד גנאים: יש מיפוי?

מסעוד גנאים: יש מחקר שנעשה בשאלה מהו הביקוש לווטרינריה?

יעקב מרגי: שאלה שאם מישהו יודע הוא יתייחס בהמשך, מנהל בית החולים יתייחס אחר כך.

יעקב מרגי: איתן, אתה רוצה להתייחס?

איתן ברושי: יש פה מישהו מהשלטון המקומי?

יעקב מרגי: לא.

איתן ברושי: למה?

יעקב מרגי: אני אשאל אותם למה.

איתן ברושי: כי הם חלק מהדיון לפי דעתי.

יעקב מרגי: הנושא היום הוא פתיחת מסלולי הכשרה בווטרינריה, לא כלביות.

יעקב מרגי: דנו בכלביות ונדון בהם.

איתן ברושי: לא, אבל הווטרינרים הם חלק מהיכולת של השלטון המקומי.

איתן ברושי: זה דיון חשוב.

איתן ברושי: אני, כראש רשות לשעבר וגם כמי שמכיר את השלטון המקומי, יודע את החשיבות.

איתן ברושי: היו פה לפני שנה וטרינרים שרצו בין החדרים לטפל בתנאים וביכולת, מי שזוכר.

איתן ברושי: אני חושב, יושב ראש הוועדה, שבדיון כזה צריך לשתף גם את השלטון המקומי, משום שחלק מהיכולת לטפל בבעלי חיים, גם בכלבים וחתולים וגם למשל בבדיקת הבשר שמשווקים, הווטרינרים הם חלק מהיכולת של השלטון המקומי להבטיח את התנאים שנדרשים פה לקיים.

איתן ברושי: כשהייתי ראש מועצה הייתי אומר ש-50% מגדלים כלבים ו-50% פוחדים מהכלבים.

איתן ברושי: זו הייתה האווירה ב - - -

יעקב מרגי: אני מכיר כאלה שגם מגדלים כלבים וגם פוחדים מכלבים.

איתן ברושי: היו מעסיקים אותי גם עם העניין הזה, אנשים היו עושים הליכות עם מקל.

איתן ברושי: לא חשוב, זה פולקלור, אבל השלטון המקומי מעסיק וטרינרים, הוא אחראי גם על האכיפה וגם על החיסון וגם על הרישום, הוא גם מתפרנס מאגרות, הוא מתפרנס אבל זה גם עולה כסף, ומאחר וזו לא פעם ראשונה שעוסקים בזה פה ויש פה אנשים שרוצים לקדם, אני חושב שהבעיה היא בסוף שגם יתפרנסו מזה.

איתן ברושי: אתה אומר שזה לא מספיק.

איתן ברושי: מי קובע או מה רצוי לראות כיעד בהכשרה השנתית וכתוצאה מזה את היכולת לעמוד במשימות, שהן משימות חשובות.

איתן ברושי: ובתוך זה השלטון המקומי יכול גם לעודד, גם במלגות וגם בתנאים, שיאפשרו גם להיות וטרינר וגם אחר כך להתפרנס מזה וגם לבצע את האכיפה.

איתן ברושי: אנחנו עדים, מבעיית הגמלים ועד בעיית הכלבים, אלו הן בעיות שקשורות גם לביטחון ובטיחות וגם לבריאות ולכל מה שקשור.

איתן ברושי: זאת אומרת היכולת לקיים חברה שיש בה פתיחות לכל מה שאנחנו רוצים היא גם ביכולת להגן בפני תקלות, נזקים, מחלות או אפילו פגיעה שיכולה להיות קיימת כתוצאה מחוסר פיקוח וחוסר איזון.

איתן ברושי: לכן נראה לי שיש חשיבות לשלב את השלטון המקומי ולא להשאיר את הנושא הזה רק ליד המקרה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר אמיר, רוצה להתייחס, להוסיף?

יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה להוסיף?

<גד בנעט: אני יכול להוסיף שבית הספר לווטרינריה שם לעצמו מטרה מאוד מאוד חשובה לקדם את ההכרה בנושא של רווחת בעלי חיים במדינה.

<גד בנעט: אנחנו קיימנו בשבוע שעבר סימפוזיון בנושא הזה וכבוד שר החקלאות וחברת הכנסת גרמן השתתפו בסימפוזיון שלנו.

<גד בנעט: קיימנו דיון בשאלה כיצד אנחנו משפרים את רווחת בעלי החיים ומה אנחנו עושים על מנת שהנושא הזה יגיע למודעות הציבור בצורה יותר משמעותית.

<גד בנעט: אני גם רוצה לציין שבית החולים שלנו להוראה, מטפל במאות ואפילו יותר מדי שנה מקרים של חיות עזובות.

<גד בנעט: יש לנו הסכמים עם ארבע עיריות במרכז המדינה, שמביאים אלינו חיות שנאספו על ידי אזרחים בעיריות האלה.

<גד בנעט: אנחנו נותנים להם טיפול ראשוני ואחר כך משחררים אותם חזרה לעיריות או משאירים אותם לאשפוז במידה ויש צורך.

<גד בנעט: בית החולים וגם בית הספר שלנו, מקדיש בחינוך הווטרינרים וגם בתרומה לחברה בנושא הזה מאמץ גדול מאוד.

<גד בנעט: זה מאוד חשוב לנו, זה אחד מהדברים שעליו שאנחנו לוחצים ומקדמים במדינה.

<גד בנעט: זה באמת משהו שהוא בראש סדר העדיפויות שלנו בעתיד.

<גד בנעט: כמנהל זו האג'נדה שלי, לדחוף את הנושא הזה ואני חושב שאנחנו עושים את הזה בצורה חשובה ונמשיך לעשות את זה ואני מקווה מאוד שנמשיך לחזק את הנושא הזה.

<גד בנעט: אני רוצה לציין גם לגבי קבלת סטודנטים, אנחנו מקבלים 55 סטודנטים מדי שנה, הקבלה היא בהתאם לציונים שלהם בתואר הראשון, עם סף די נמוך של ציון בפסיכומטרי, אבל הוא לא מהווה קריטריון מעבר לסף.

<גד בנעט: בנוסף לכך, את חמשת המקומות האחרונים מבין ה-55 אנחנו מקדישים למגזרים מיוחדים שיותר קשה להם להתקבל לווטרינריה ואנחנו מעודדים אותם, כך שזו לא קבלה אך ורק על סמך ציונים, אלא שיש בתקנון שלנו התייחסות בצורה רשמית לקבוצות מיעוט, בדואים, אנשים מהפריפריה, אנשים שיותר קשה להם להגיע ללימודי הווטרינריה ואנחנו נותנים להם איזושהי העדפה מתקנת.

<גד בנעט: זה חשוב לדעת.

יעקב מרגי: דיבר השר לגבי מיפוי, או מי ששאל, האם יש לכם ידיעה על מהו הצורך שלנו, מבחינת המשק הישראלי?

<גד בנעט: אפשר להגיד שאנחנו יודעים שכרגע די קשה לבוגרים למצוא עבודה.

<גד בנעט: זה לא כל כך פשוט לבוגרים שלנו וגם בוודאי לבוגרים שמגיעים מחוץ לארץ, כך שזה לא מצב שיש דרישה עצומה לווטרינרים.

<גד בנעט: יכול להיות שאם ייפתחו תקנים חדשים בעיריות - - -

יעקב מרגי: כנראה שהתקינה לא עדכנית ברשויות ובמשרד החקלאות.

<גד בנעט: - - - אז המצב הזה ישתנה, אבל כרגע המצב הוא ש - - - קודם כל נקדים ונגיד ש-70% בערך מהסטודנטים הם סטודנטיות, זאת אומרת שזה מקצוע, כמו במקומות אחרים בעולם המערבי, הוא בעיקר מקצוע נשי.

יעקב מרגי: כל השירות שקיבלתי בווטרינריה היה מגברים, עדיין לא נתקלתי באזור שלי בנשים וטרינריות.

<גד בנעט: כן, אחת הסיבות לכך היא שנשים נפלטות מהמקצוע די מהר לפעמים, אחרי שהן מקימות משפחה ויותר קשה להן לעסוק במקצוע.

יעקב מרגי: תאמין לי, אם היא הולכת להתיישבות הכפרית ופותחת קליניקה צמוד לבית שלה, היא לא תפסיק לעבוד.

<גד בנעט: חלק עושים את זה וחלק לא, נכון.

<גד בנעט: אבל בסך הכול יש כ-10% מהבוגרים שלא עוסקים במקצוע בסופו של דבר וזה חבל, כי הלימודים כל כך יקרים וההשקעה היא כל כך גדולה וזו התוצאה.

יעקב מרגי: זה גם חסם וסטודנטים לוקחים את זה בחשבון.

יעקב מרגי: משרד החקלאות.

<דגנית בן דב: קודם כל אני מתנצלת שברחתי קודם, הוזעקתי לישיבה בנושא אכיפה כדי להבהיר משהו, אז יכול להיות שאני אחזור על דברים שנאמרו ולא שמעתי.

<דגנית בן דב: גם ההרגשה שלי היא שיש יותר וטרינרים ממקומות עבודה.

<דגנית בן דב: כעובדת מדינה אני מניחה שאסור לי להגיד שהבעיה היא חוסר תקנים.

<דגנית בן דב: כמי שנמצאת במחלקת צער בעלי חיים בשירותים הווטרינרים ומתוקף החלטת ממשלה 833 קיבלנו עוד שני תקנים בטח אסור לי להתלונן, אבל ההרגשה היא שיש מספיק רופאים וטרינרים.

<דגנית בן דב: מבחינת ההכשרה הדברים הולכים ומשתכללים.

<דגנית בן דב: היום יש על הפרק מסלול הכשרה נוסף במסגרת בית הספר לווטרינריה בנושא של רפואת כלביות shelter medicine, נושא שבעשור האחרון מאוד מתפתח בארצות הברית ומתחיל להיכנס לארץ.

<דגנית בן דב: יש כמה וטרינרים צעירים שדוחפים את זה, שיתוף פעולה בין וטרינרים לרשויות המקומיות, בית הספר לווטרינריה ואנחנו.

<דגנית בן דב: גם בנושא של הכשרות במסגרת השנה הרביעית המושמצת, עם השאלות של כן משכורת או לא משכורת, יש לא מעט רופאים וטרינרים בדרך, חבר'ה משנה ד' שעושים סוג של סטז' במרפאות של עמותות למען בעלי חיים, אצלנו בשירותים הווטרינרים.

<דגנית בן דב: בהחלט יש שיתופי פעולה ובהחלט יש כוונה לעשות יותר שיתופי פעולה.

יעקב מרגי: עוד התייחסויות?

<ליאת הלבץ: אני אשמח אולי לשמוע מהי ההתייחסות שלך לעניין השנה הרביעית המושמצת, כמו שקראת לה.

<ליאת הלבץ: היא אמרה בעצמה "השנה הרביעית המושמצת", אך לא התייחסה.

<דגנית בן דב: גם אני בוגרת בית הספר בארץ, גם אני עשיתי תורנויות ובמחזורים הראשונים עשינו תורנויות לא רק בשנה ד', עשינו תורנויות בשנה ג' ועשינו תורנויות גם בשנה שנייה, כולל לעזור בגינון של בית הספר.

<דגנית בן דב: אני חושבת, תקנו אותי אם אני טועה, יוני פרס היה הגנן הראשי?

<דגנית בן דב: ד"ר יוני פרס היה הגנן הראשי, כי כל אחד מאיתנו תרם במסגרת שבה הוא עבד כדי להתפרנס על בסיס הידע שלו.

<דגנית בן דב: וטרינר שהתפרנס מקייטרינג כדרך לממן את הלימודים שלו, עשה את הקייטרינג לכל האירועים בבית הספר ואנחנו הרגשנו הרבה מאוד גאווה בלהיות חלק מההקמה של בית הספר.

<דגנית בן דב: ברור שבעיניים של סטודנט לקבל על זה משכורת זה עדיף.

<דגנית בן דב: כמה זה ניתן ליישום וכמה היום, מן הזווית של מי שהיא עובדת מדינת וכל הזמן יש שקלול של משאבים שיש ואיך אפשר להקצות אותם לאן?

<דגנית בן דב: השאלה היא שאלה של עדיפות.

יעקב מרגי: ברפואה זה קיים.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: סטודנטים לרפואה, בסטז' שלהם הם משתכרים.

<דגנית בן דב: עד כמה שאני יודעת יש הבדל בין סבב מחלקות לסטז' ברפואה.

<דגנית בן דב: בווטרינריה זה מעורב.

<אמיר שטיינמן: אחת, קשה לי עם הנושא של הסטודנטים הדתיים, בעידן הפוסט אמת, אם חוזרים על משהו הרבה פעמים אז חושבים שהוא הופך אמת.

<אמיר שטיינמן: יש בשנה סטודנט אחד או שניים דתיים והם עושים בדיוק את אותו מספר תורנויות סוף שבוע כמו הסטודנטים החילוניים.

<אמיר שטיינמן: אנחנו, להיפך, מנסים להקל עליהם ולאפשר להם לעשות את זה לפני כניסת שבת.

<אמיר שטיינמן: המשפט הזה שחוזרים עליו כל הזמן, שאם בית הספר מאפשר לסטודנטים דתיים הקלות אז סימן שהוא יכול לאפשר לכולם, אין לו ידיים ורגליים.

<אמיר שטיינמן: אפשר להביא את הסטודנטים הדתיים ולשאול אותם, הם עושים בדיוק את אותו מספר חובות.

<אמיר שטיינמן: אנחנו מעולם לא טענו שה-24 שעות מכניסת שבת ועד צאת שבת יותר חשובות מה-24 שעות שלפני כן ביום שישי.

<שלומי יחיאב: אז בוא נשווה את התנאים של שאר הסטודנטים.

איציק שמולי: החניך התורן שעושה את הכוננויות - - -

<אמיר שטיינמן: רגע, זה משהו שלא ידענו עליו, טענו רשמית שאנחנו לא ידענו עליו.

<אמיר שטיינמן: אני יכול להישבע, אפשר לחקור אותי עם חשמל - - -

יעקב מרגי: לא, לא, עוד לא הגענו לרמה הזאת.

<אמיר שטיינמן: שלא ידעתי עליו.

<אמיר שטיינמן: כשאני הייתי סטודנט זה לא היה קיים.

<אמיר שטיינמן: לא היו הקלות לוועדת תורנויות.

<אמיר שטיינמן: גילינו את זה ועצרנו את זה.

<אמיר שטיינמן: זה מחטף שהם עשו, הם יזמו.

<אמיר שטיינמן: אנחנו, שוב, כהנהלה, פרופ' גד בענט ואני כמנהל בית ספר לא ידענו על זה, אני מודה בזה רשמית.

<אמיר שטיינמן: זה לא בסדר, אנחנו חושבים שזה לא בסדר שהם לקחו על עצמם את ההקלה הזאת, להבנתנו ההקלה הזאת נעלמה.

יעקב מרגי: אנחנו מאוד מעריכים את זה שבעקבות הדיון אכן הייתם קשובים ונעשו מספר שינויים.

יעקב מרגי: קראתי את כל התגובה שלכם לנושא, המסקנה היא שוועדות הכנסת מצליחות להזיז משהו בדבר העצום, אבל הפסקנו את ליאת.

<ליאת הלבץ: אני חייבת להגיד רק שני דברים.

<ליאת הלבץ: האחד, מאוד חורה לי שנציגת משרד החקלאות, אינני זוכרת את שמך, דגנית, סליחה, חורה לי בתור צעירה פה במדינה, וזה גם במנותק מהתפקיד שלי או ממה שאני עושה, לשמוע אותך אומרת שבזמנך, כשאת היית סטודנטית אז התנהלו מולך בצורה שאינה הגיונית ולכן גם לסטודנטים עכשיו - - -

יעקב מרגי: היא לא אמרה "לכן".

<דגנית בן דב: לא אמרתי "לא הגיונית" ולא אמרתי "לכן".

<ליאת הלבץ: אמרת שבמהלך תקופה עשית גם עבודות גינון שהן לא חלק - - -

<דגנית בן דב: במהלך התקופה הזו נבנה המבנה של בית החולים, הוקם בית הספר וכסטודנטים הרגשנו גאווה להיות חלק מההקמה של הדבר הזה ולתרום לעניין.

<ליאת הלבץ: אין שום בעיה, מצוין.

<ליאת הלבץ: אז כרגע המצב הנוכחי הוא שהסטודנטים לא מקימים את בית החולים, בית החולים קיים והם מתבקשים להגיע בשבתות לעשות פעילות בשבת.

<ליאת הלבץ: עניין השכר זו לא הייתה הדרישה הבלעדית.

<ליאת הלבץ: הצענו ושמנו על השולחן - - -

<דגנית בן דב: אני לא חלק מהדיון הזה, אני לא חלק מהמאבק הזה, אין לי שום סמכות.

<דגנית בן דב: שאלת לדעתי האישית וקיבלת אותה.

יעקב מרגי: דגנית, ליאת, נעשה סדר בדברים.

יעקב מרגי: תמשיך.

<אמיר שטיינמן: לגבי הניסיון להשוות בין מסלול הרפואה הומנית למסלול הרפואה הווטרינרית, הם לא אותו הדבר.

יעקב מרגי: למה לא?

<אמיר שטיינמן: מסלול הרפואה ההומני מתחיל משנה א' והוא נמשך שבע שנים, כשבהתחלה הם עושים לימודי פרא רפואה ואחרי כן, בשנה רביעית, חמישית ושישית הם נמצאים בהכשרה קלינית.

<אמיר שטיינמן: הם נמצאים ברוטציות במחלקות במשך שלוש שנים ללא קבלת שכר, כולל בחלק מהמחלקות תורנויות.

<אמיר שטיינמן: גם שם יש סחף עם השנים, בעבר היו המון תורנויות, עם השנים ירד מספר התורנויות, אבל יש להם שלוש שנים של הכשרה קלינית ואז הם מגיעים לסטז'.

<אמיר שטיינמן: הסטז' שלהם לא מקביל לסטז' שלנו.

<אמיר שטיינמן: הסטז' שלנו מקביל לשלוש השנים האלו, שבהן לא מקבלים שכר.

<ליאת הלבץ: אבל קלינית אין ב - - -

<אמיר שטיינמן: כשמתחילים סטז' ברפואה הומנית זה אחרי שהם נבחנו והם מקבלים רישיון להיות רופאים, הם בעצם רופאים בסטז' והם מקבלים שכר.

<אמיר שטיינמן: אצלנו זה לגמרי לא אותו הדבר.

<אמיר שטיינמן: קודם כל, לימודי וטרינריה הם אחרי תואר ראשון, אז יש לנו אותם רק לארבע שנים, כן יש לנו חשיפה קלינית בשנים הראשונה, השנייה והשלישית, אנחנו מנסים להעלות, פרופ' מרב שמיר מובילה את זה שאנחנו נעלה את כמות החשיפה הקלינית, אבל היא עדיין מאוד מועטה לעומת מה שקורה ברפואה ההומנית.

<אמיר שטיינמן: כשהם מגיעים לשנה ד' הם בעצם בלי שום ניסיון קליני והם סטודנטים לכל דבר ועניין.

<אמיר שטיינמן: גם כאן, הניסיון להגיד שהם משמשים ככוח עבודה הוא פשוט אין לו ידיים ורגליים.

<אמיר שטיינמן: אתמול ב-12 בלילה, אני הגעתי לבית החולים לדיסטוקיה, לא היה שם אף סטודנט שעזר לי.

<אמיר שטיינמן: הוא לא צריך לעזור לי, הוא צריך ללמוד.

<אמיר שטיינמן: אני לא צריך אותו בשביל שהוא יעזור לי, הוא היה צריך לרצות להיות שם על מנת לראות פעם ראשונה בחיים שלו איך מתמודדים עם דיסטוקיה.

יעקב מרגי: מה זה דיסטוקיה?

<אמיר שטיינמן: המלטה קשה של סוסה, נתקעה בהמלטה, הסייח מת, הוא נתקע ברחם.

איציק שמולי: כן, אבל אתה עושה דה לגיטימציה והשטחה של העמדה שלהם.

איציק שמולי: הם לא נגד התורנויות, הם מטילים ספק בנחיצות של התורנויות המוגברות בסופי שבוע ובחגים.

איציק שמולי: זו עמדתם.

איציק שמולי: הם לא נגד ההתנסות הקלינית ולא נגד התורנויות, לבוא וללמוד ממך.

איציק שמולי: אני, בכל פגישותיי איתם, לא שמעתי מילה וחצי מילה שהם לא רוצים לקחת על עצמם את הדבר הזה.

איציק שמולי: לכן לא צריך לעשות דה לגיטימציה, כפי שאתה עושה פה וכפי שהרקטור של האוניברסיטה, אשר כהן, לא בפעם הראשונה עושה לעמדה שלהם.

איציק שמולי: זאת לא העמדה של הסטודנטים.

איציק שמולי: זה שעשיתם ושיפרתם חלק מהדברים זה ייאמר לזכותכם, אבל שמענו בוועדה הזאת סיפורים על מה שהיה בעניין של התורנויות והמטלות שהוטלו עליהם לפני כמה שנים.

איציק שמולי: סטודנטים הובילו את הצואה וכל מיני דגמים כאלה של בעלי חיים ממקום אחד למקום שני, אז מה?

<אמיר שטיינמן: קודם כל, אני מנהל את בית החולים ארבע שנים, זה לא קיים היום.

<אמיר שטיינמן: אז צריך לדייק.

<אמיר שטיינמן: זה נושא מאוד מורכב.

<אמיר שטיינמן: אל"ף, אני לא עושה - - -

איציק שמולי: אני יודע שהנושא מורכב ודווקא בגלל זה לא צריך לעשות השטחה של העמדה שלהם.

<אמיר שטיינמן: אני לא עושה דה לגיטימציה, אני אומר שההורדה, גם מה שקרה עכשיו, הירידה בכמות החשיפה הקלינית, זו התוצאה של זה.

<אמיר שטיינמן: שאלת קודם על הכשרה בחו"ל, ההכשרה בחו"ל היא מאוד ורסטילית.

<אמיר שטיינמן: יש מדינות, ואנחנו מסתכלים עליהן כעל מודל, כמו צפון אמריקה, שבהן ההכשרה הקלינית היא מאוד אינטנסיבית, בשביל להביא את הווטרינר למה שאנחנו מגדירים כיכולות ביום הראשון אחרי שהוא קיבל את הרישיון ואנחנו רוצים להגיע לאן שהם מגיעים בצפון אמריקה, ויש מדינות שבהן אין בכלל הכשרה קליני, איטליה או מדינות במזרח אירופה שבהן אין, שם בוגר גומר לימודים תיאורטיים.

<אמיר שטיינמן: השאלה היא אם כל אחד מאיתנו היה רוצה שבכלב שלו יבוא ויטפל רופא כזה.

<אמיר שטיינמן: אתה צודק, הם מגיעים ועוברים את מבחן הרישוי בארץ ואכן חלקם נכנסים לשוק שלנו, כשהם בעצם לא טיפלו בחיים בכלב, האם זה האידיאל שלנו?

<אמיר שטיינמן: יש את השיפוע הזה, כמה אנחנו פוגעים בהכשרה הקלינית.

<אמיר שטיינמן: להגיד שאנחנו הופכים את זה ממאה לאפס זה כנראה לא נכון, זו איזושהי פשרה באמצע.

<אמיר שטיינמן: נעשתה פשרה כרגע, נעשתה פשרה משמעותית, אני לא לגמרי פוסל את העמדה שלהם, אבל אני מציין עובדה, שבגלל שהם ירדו בכמות המשמרות בהכרח הם ירדו בכמות החשיפה הזאת ובהכרח הם מתנסים פחות.

<אמיר שטיינמן: רק לתקן את זה, יש לא מעט סטודנטים היום, למעלה ממחצית הכיתה שהתנדבו לעשות משמרות, שבאו אלינו אחרי כל התיקון הזה ושאלו למה ויתרנו על משמרות לילה.

<אמיר שטיינמן: חלק מהם התנדבו לעשות משמרות לילה.

איציק שמולי: מצוין.

<אמיר שטיינמן: אבל השאלה בסוף, אם ניקח את זה אל הקצה ונגיד שכל שנה ד' היא שנה התנדבותית, האם אנחנו מוכנים לאפשר לאלה שלא התנדבו, ה-70% שיתנדבו יהיו וטרינרים מעולים כנראה, מה עם ה-30% שלא יתנדבו?

<אמיר שטיינמן: האם אנחנו - - -

יעקב מרגי: אני חושב שתחום ההוראה לא צריך להיות התנדבותי.

יעקב מרגי: צריך למצוא את האיזון הרצוי והאפשרי שמתחשב בכל הצרכים, גם האקדמיים וגם הפרקטיים גם הצרכים האישיים של הסטודנט.

<אמיר שטיינמן: זה מה שאנחנו עושים.

<גד בנעט: ואנחנו חושבים ש-15 התורנויות האלו הן הכרח, הן הכרח להתנסות בדברים שלא היינו מתנסים בהם בצורה אחרת.

<מרב שמיר: אני רוצה רק להדגיש - - -

יעקב מרגי: בבקשה, רק תציגי את עצמך לפרוטוקול.

<הגר מרב שמיר: מרב שמיר, ראש ועדת הוראה של בית הספר - - -

יעקב מרגי: פרופ' הגר מרב שמיר.

<מרב שמיר: אני רוצה להדגיש עוד נקודה, אולי הבדל חשוב בין הכשרה של רופא הומני להכשרת רופא וטרינר.

<מרב שמיר: בתום אותן שבע שנים רופא רק מתחיל את דרכו בהתמחות ולפני שהוא מסיים התמחות של עוד חמש, שש שנים, הוא בכלל לא אמור לגעת בחולה, אלא במסגרת של ההכשרה בתוך בית החולים.

יעקב מרגי: הוא לא אמור והוא נוגע.

יעקב מרגי: בואי, תספרי לי.

<מרב שמיר: לא, אלא בתוך ההכשרה בתוך בית החולים.

<מרב שמיר: אצלנו, הבוגרים שלנו יוצאים, הם מסיימים את מסלול ההכשרה לחלוטין, הם אמורים להיות מסוגלים מצד אחד להפעיל מכשיר רנטגן, לצלם ולפענח, לעשות הרדמה של בעל חיים, לעשות ניתוחים של בעלי חיים - - -

יעקב מרגי: לכן ההתנסות היא מחויבת.

יעקב מרגי: אני מסכים.

<מרב שמיר: גם האחריות שלנו, ברגע שחותמים פה על רישיון זה אומר - - -

יעקב מרגי: לכן אני לא הסכמתי בקטע של ההתנדבות, צריך למצוא את קו האמצע הרצוי.

<מרב שמיר: לכן אנחנו באמת מרגישים את המחויבות הזאת ואת הלחץ הזה, שכשמישהו משתחרר מבית הספר, בגלל האהבה שלנו לחיות, הוא יהיה מסוגל לטפל בחיה.

<מרב שמיר: זו אחריות עם משקל די כבד, כמו שאמיר אמר, זה נכון שיש, זה לא אפס ואחת - - -

איתן ברושי: יש מספיק סטודנטים לנושא?

<הגר מרב שמיר: כן.

יעקב מרגי: כן, 10% מהסטודנטים מהבוגרים לא עוסקים במקצוע.

איתן ברושי: לומדים פה תלמידים זרים?

יעקב מרגי: הפוך.

<מרב שמיר: לא, רק ישראלים.

<אמיר שטיינמן: הלימודים בעברית.

<גד בנעט: הלימודים בעברית והדרישה היא להיות אזרח ישראלי.

יעקב מרגי: בבקשה, מקצה שיפורים?

<שלומי יחיאב: כן, יש לי שלוש הערות קטנות.

יעקב מרגי: חברים שלך לא רוצים לדבר?

<יהודית גידלי: סומכים עליו.

יעקב מרגי: זכור לי שגם בפעם שעברה נתנו לך להיות ב - - -

<שלומי יחיאב: בתגובה שראיתי מהאוניברסיטה לוועדה ולמל"ג, הם ציינו שבית החולים נכנס לנוהל חירום החל מיום חמישי עד יום ראשון, רציתי לדעת האם יש הבדל בין התורנויות בימי שישי לימי שבת ובין חול המועד לחג?

<שלומי יחיאב: זו שאלה ראשונה.

<שלומי יחיאב: שאלה שנייה, האם בית הספר מנהל מעקב אחרי הסטודנטים שלומדים בשבתות ואלה שעושים את התורנויות בשישי, למשל?

<שלומי יחיאב: שאלה שלישית, איך אתם מצפים מהסטודנטים להגיע בשבתות ובחגים לבית החולים, לתורנויות האלו?

<הגר מרב שמיר: מה זה מעקב?

<שלומי יחיאב: האם אתם יודעים איזה מהסטודנטים עושים את התורנות ביום שבת ואיזה מהסטודנטים עושים את התורנות ביום שישי?

<שלומי יחיאב: זה מבחינת מעקב, והשאלה השלישית זה איך אתם מצפים מהסטודנטים להגיע בשבתות ובחגים לבית החולים?

<מרב שמיר: קודם כל מספר התורנויות או הסבבים ואיזה סטודנט נמצא בכל סבב, זה דבר שרשום ונקבע בתחילת השנה על ידי אותה ועדה.

<מרב שמיר: זה ברור שהכול רשום.

<מרב שמיר: יש להם מספר סבבים חובה, מספר סבבים שהם יכולים לבחור, יש מספר תורנויות שהן חובה.

<מרב שמיר: הכול רשום ונמצא במשרדים אצלנו.

<מרב שמיר: יש להם לוג בוק, הם התחילו למלא לוג בוק בכל סבב שהם נמצאים.

<מרב שמיר: מספר המקרים, איזה מקרה הם קיבלו, שם, מספר תיק, יש מעקב מאוד מאוד צמוד ואת אותו לוג בוק הם צריכים להגיש למזכירות לענייני הוראה בסוף כל סבב.

<מרב שמיר: יש רופא שאחראי על הסבב שבודק את הלוג בוק הזה.

<מרב שמיר: אנחנו יכולים לדעת עד פרטי פרטים, כמה בעלי חיים כל סטודנט קיבל ובדק ושחרר בכל אחד מהסבבים, עד פירוט כזה ואנחנו כמובן יודעים, כל אחד מאתנו, אני גם ראש ועדת הוראה ואני גם ראש מחלקת נוירולוגיה, וסטודנט שנמצא אצלי, אני יודעת, נותנת לו ציון בסוף הסבב, מקבלת ממנו את הדוח על הסבב, רואה את הלוג בוק שלו וכך נעשה בכל אחד מהסבבים.

<מרב שמיר: זה לחלוטין תחת מעקב.

<ליאת הלבץ: אבל אז לא ידעתם, כשעשו את ה - - -

<מרב שמיר: בוודאי שידענו.

<ליאת הלבץ: אתם אמרתם בעצמכם שאתם כמוסד לא ידעתם על אותם סטודנטים שעשו ביניהם סידורים והורידו לעצמם תורנויות.

יעקב מרגי: זה יכול לקרות.

יעקב מרגי: בהתארגנות פנימית.

<אמיר שטיינמן: אלה שני סטודנטים מ-50.

<אמיר שטיינמן: אנחנו לא סופרים, לא מנהלים ספירה.

<אמיר שטיינמן: יש לנו רישומים, אנחנו לא הולכים כל היום ועוקבים אחרי הסטודנטים, האם הם עשו 20 או 22 או 15.

<מרב שמיר: הם לא הורידו סבבים, הם סידרו בעצמם את הכוננויות ביניהם והורידו ביניהם.

<שלומי יחיאב: אודה לכם אם תוכלו לענות לשתי השאלות האחרות.

<שלומי יחיאב: שאלתי עוד שתי שאלות, לגבי ההבדל בין משמרת בשישי לבין משמרת בשבת האם יש הבדל אקדמי לדעתכם?

<אמיר שטיינמן: אין הבדל.

<שלומי יחיאב: אין הבדל?

<שלומי יחיאב: מעולה.

<שלומי יחיאב: אז אם אין הבדל, לפי דעתי אנחנו יכולים לפתור את הסוגיה.

<שלומי יחיאב: מה שאנחנו הצענו, אמרנו ככה, שאם אין הבדל בין משמרת בשישי לבין משמרת של שבת, אז הסטודנטים כולם מוכנים להגיע בימי שישי ובחול המועד ולהיות מהבוקר עד שעתיים לפני כניסת שבת וחג.

<שלומי יחיאב: ואז הם גם מקבלים את ההכשרה האקדמית שלהם והם גם לא פוגעים בשבתות ובחגים וגם תיכף נגיע לשאלה השלישית ששאלתי, איך הסטודנטים מגיעים בשבתות ובחגים.

<שלומי יחיאב: לא תהיה להם תשובה, כי כנראה שמצפים מהם להגיע ברכבים ואז אני חוזר לאמירה הראשונה, שהלימודים בבית הספר לווטרינריה באוניברסיטה העברית זה לימודים רק למי שיש להם, רק למי שיכול להחזיק רכב.

<שלומי יחיאב: אנחנו במדינת ישראל בשנת 2017 כשאנחנו כל הזמן מדברים על יוקר המחיה, זה יוקר המחיה.

<שלומי יחיאב: לצפות מסטודנטים להחזיק רכב כדי להגיע בלי תחבורה ציבורית - - -

איתן ברושי: כל כמה זמן צריך להגיע?

<שלומי יחיאב: 15 שבתות בשנה.

<אמיר שטיינמן: יש גם שישי וחגים.

<שלומי יחיאב: בשישי יש תחבורה ציבורית.

<גד בנעט: אנחנו מדברים על בערך חמש פעמים בשנה.

<שלומי יחיאב: אין לי בעיה.

<שלומי יחיאב: מבחינתי אלו חמש פעמים בשנה שאתם מצפים מהם לשים רכב.

<שלומי יחיאב: ואם מנהל בית החולים אומר שאין הבדל בין יום שישי ליום שבת, אז אנחנו עושים את הפשרה מצדנו ואומרים, סבבה, לא לוקחים את כל הסוף שבוע.

<גד בנעט: מאיפה אתה לוקח את הזכות להתערב בלימודים - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, רבותיי, מכובדי.

יעקב מרגי: אנחנו אמנם באווירה ידידותית, אבל בוא, כמו שאיציק שמולי אמר, אתה בא בטענה אל תעשה השטחה, בוא, זה שהובלת אותו בקטע הזה ששאלת אם אין הבדל, בוודאי שאין הבדל אבל מה הוא יעשה עם כל הסטודנטים בימי שישי?

יעקב מרגי: אני עכשיו מתיימר לענות במקומך.

<אמיר שטיינמן: אתה עונה מצוין.

יעקב מרגי: ערך ההתנסות נפגע.

יעקב מרגי: אם הערך האפקטיבי שיהיו סטודנט אחד או שניים או שלושה במרפאה באותו רגע ואתה תביא לו, בגלל הפריסה הזו, שישה-שבעה אז הערך ההתנסותי - - - אם קלעתי.

יעקב מרגי: לכן אני בכוונה קפצתי ולא נתתי לו לענות.

יעקב מרגי: צריך למצוא תמיד את האיזון.

יעקב מרגי: הכי קל לבוא ולהגיד בום, ואנחנו חברי הכנסת לפעמים, סליחה שהפרעתי לכם, אנחנו חברי הכנסת פה בוועדות לפעמים גם חוטאים בכך.

יעקב מרגי: באים, אנחנו מפקחים על עבודת הרגולטור, באים ונופלים.

יעקב מרגי: אבל באמת צריך לבחון את זה במידה מאוזנת.

יעקב מרגי: יכול להיות שאפשר עוד לשפר ממה שהם נענו, יכול להיות, אני אקרא להם בדיון לבחון שוב, אבל אני אומר לכם, אני חושב שהנגשה ובניית סביבת לימודים נאותה תעודד סטודנטים.

איתן ברושי: אבל זה לא התפקיד שלנו להתעסק בדבר כזה.

יעקב מרגי: רגע, אני כרגע בסטודנטים.

יעקב מרגי: הדיון היום הוא על הסטודנטים לווטרינריה, אבל חייבים באמת למתוח את הקו במקום הכי נכון כי יש פה גם ערך לימודי ואסור לנו לפגוע - - -

<שלומי יחיאב: אנחנו מסכימים.

יעקב מרגי: לכן זה היה שטחי מדי לבוא ולהגיד, "אה, זה אותו הדבר?

יעקב מרגי: אז בואו נעבור כולנו לימי שישי".

<שלומי יחיאב: אני מקבל, אבל לפחות נבחן את זה, כרגע לא בוחנים את זה.

<אמיר שטיינמן: כבוד היושב ראש, אל"ף, אתה ענית על זה בדיוק כמו שצריך.

<אמיר שטיינמן: נעשתה פה מחשבה מאוד מסודרת ודרך אגב, היא לא נעשתה בפעם הראשונה.

<אמיר שטיינמן: כמו שדגנית ציינה, גם אני הייתי סטודנט בכיתה של 20 סטודנטים, עשינו הרבה יותר משמרות.

<אמיר שטיינמן: גם בתור קצין בצבא לא טענתי שזה ששלחו אותי להקיף, אני גם אשלח את החיילים שלי, לטרטר אותם.

<אמיר שטיינמן: זו לא הסיבה.

<אמיר שטיינמן: יש הערכה אמיתית לשאלה איך צריכה להיות הכשרה קלינית.

<אמיר שטיינמן: בדיוק מה שאמרת.

<אמיר שטיינמן: אם ניקח את כל ה-55, וגם היום הם עושים פחות או יותר את אותה כמות משימות שעשינו בזמנו 20 סטודנטים.

<אמיר שטיינמן: זה נכון שבית החולים גדל, אבל הוא לא גדל פי שלושה.

<אמיר שטיינמן: אנחנו בסך הכול ניסינו לאזן בדיוק מהסיבה הזאת, בין הצרכים.

<אמיר שטיינמן: המסמך שנכתב על ידי הרקטור הוא מסמך שנעשתה עליו הרבה מאוד מחשבה.

<אמיר שטיינמן: גם היום אנחנו כן חושבים שירדנו בציר.

<אמיר שטיינמן: אנחנו חושבים שאנשים שהם לא וטרינרים הובילו באופן מודע או לא מודע לירידה באיכות הבוגר שלנו.

<אמיר שטיינמן: זו עובדה שאני לא חושב שיש עליה בכלל ויכוח.

<אמיר שטיינמן: השאלה אם זה כזה נורא או לא כזה נורא, זו שאלה אחרת, אבל ללא ספק הבוגר שלנו היום יהיה פחות טוב מן הבוגר שלנו אתמול.

<אמיר שטיינמן: השאלה היא אם אנחנו יכולים להוריד אותו עוד יותר.

<אמיר שטיינמן: גם היום אנחנו מכשירים פחות אינטנסיבי ממקומות בצפון אמריקה.

<אמיר שטיינמן: אנחנו כן מכשירים יותר ממקומות, כמו שאמרתי, כמו מזרח אירופה ואיטליה.

<אמיר שטיינמן: זה לא המודל שלנו, היינו רוצים להיות כמו בתי הספר הטובים בעולם בצפון אמריקה, כך אנחנו מחשיבים את עצמנו.

<אמיר שטיינמן: והורדה נוספת של חצי מכמות המשמרות, כי, שוב, להוריד משישי שבת זה כמו שהם אומרים, אל"ף, אלו משמרות של שמונה שעות אז אם היום יש שש כאלו בסוף שבוע, סליחה, ארבע כאלו כי אין לילה, יש ארבע כאלו בסוף שבוע, להוריד לשתיים, בהכרח יוריד ברמת ההכשרה.

<אמיר שטיינמן: לדחוף שם המון סטודנטים למשמרת, בסוף יש גבול.

<אמיר שטיינמן: זה חלק מהשאלה הקודמת של למה לא להעלות ל-100, שוב, על אותו בית חולים, פחות או יותר על אותה תשתית, אנחנו היינו 20, אחרי כן זה עלה ל-30, 40, 50, 55.

<אמיר שטיינמן: יש גבול לכמה סטודנטים אפשר להכניס לחדר ניתוח כשיש ניתוח.

<אמיר שטיינמן: אי אפשר לשים שם ארבעה סטודנטים, כי אף אחד מהם לא יראה כלום כשהם יעמדו מאחורה וינסו לראות משהו.

<אמיר שטיינמן: אז בסוף יש תשית שצריכה לשאת עליה את ההכשרה הקלינית.

<אמיר שטיינמן: אנחנו מנסים לאזן את זה, אנחנו מנסים לעשות את זה הכי טוב שאנחנו יכולים, אין לנו שום - - -

יעקב מרגי: אתה אומר לי במלים אחרות, חלוקת התורנויות בשבתות וחגים היא נטו צורך אקדמי לימודי ולא לוגיסטי מנהלי פנימי של בית החולים.

<אמיר שטיינמן: בתור מנהל של בית החולים, במאה אחוז.

<אמיר שטיינמן: עכשיו הם יכולים כולם ללכת - - -

יעקב מרגי: אני עכשיו ירדתי ממגדל השן האקדמי ושאלתי אותך בגובה העיניים וענית לי.

<אמיר שטיינמן: חבר הכנסת אורן חזן בא לביקור ביום שישי לפני כמה חודשים.

<אמיר שטיינמן: בלי להודיע.

<אמיר שטיינמן: הגיע לביקור בתשע וחצי או עשר בבוקר ביום שישי.

<אמיר שטיינמן: היו שם הרבה יותר רופאים ואנשי צוות מסטודנטים.

<אמיר שטיינמן: גם אם הסטודנטים כולם ייקחו את הרגליים וילכו, שום דבר לא יקרה.

<אמיר שטיינמן: להיפך, בית החולים יעבוד בצורה הרבה יותר טובה.

<אמיר שטיינמן: אנחנו לא רוצים את זה.

<אמיר שטיינמן: אני גם אומר, אתמול, שוב, אתמול בלילה, באתי לעשות את הדיסטוקיה, אם היה שם סטודנט, אני הייתי מקדיש לו עוד שעה עבודה.

<אמיר שטיינמן: אני הייתי מקדיש, יושב איתו, מסביר לו, נותן לו גם להכניס את היד, להרגיש את הדברים.

<אמיר שטיינמן: אני לא צריך אותו כעוזר בשבילי, אני צריך אותו בשביל ללמד אותו וחבל לי שהוא לא היה אתמול.

<אמיר שטיינמן: זה המצב לצערי היום בלילות.

<אמיר שטיינמן: גם חלק מחלוקת המקרים, צריך להבין שהמקרים שמגיעים ביום - - -

יעקב מרגי: אי אפשר לדבר עם הסוסה לדחות את זה לבוקר?

<אמיר שטיינמן: אי אפשר היה, היא לא הסכימה.

<יהודית גידלי: גם בעלי חיים יולדים רק בלילות?

<אמיר שטיינמן: כן, רגע, כן.

<אמיר שטיינמן: זה מה שהתחלתי.

<אמיר שטיינמן: אל"ף, כן, כי טורפים אותם ביום, זה עניין אבולוציוני, אבל חלק ממגוון המקרים שמגיע, כבית חולים שלישוני המקרים שמגיעים בתוך העבודה הם מקרים שמגיעים אחרי שהם עברו טיפול ראשוני במרפאת הרופא ורק אז הם מגיעים אלינו.

<אמיר שטיינמן: זה מגוון מקרים אחר לגמרי מהמקרים שמגיעים אלינו בלילה.

<אמיר שטיינמן: כמו שפרופ' גד בענט אמר קודם, ההסדרים עם העיריות, הם עובדים רק - - - כשתושב מוצא בעל חיים הוא מוצא בלילה.

<אמיר שטיינמן: אם הוא מוצא ביום הוא הולך לווטרינר הרשותי, אבל כשהוא מוצא בעשר בלילה, באחת עשרה או בשתים עשרה או בשתיים, אז הוא בא אלינו.

<אמיר שטיינמן: החלק הזה, הסטודנטים היום לא נחשפים אליו.

<אמיר שטיינמן: שוב, אנחנו מסתדרים, עובדה שאנחנו מסתדרים, אנחנו לא צריכים שהם יהיו שמה, אבל הם מפסידים אקט לימודי בזה שהם לא נמצאים שם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שמיצינו.

יעקב מרגי: להוסיף משהו?

<קריאה: לא.

<שלומי יחיאב: רק לגבי התחבורה הציבורית, הם לא ענו איך מגיעים בשבתות וחגים.

יעקב מרגי: הוא לקח את זה לתשומת לבו.

<דגנית בן דב: איך ברפואה מגיעים?

<שלומי יחיאב: הם סטז'רים, זה לא אותו הדבר.

<דגנית בן דב: וקליניים?

<שלומי יחיאב: קליניים, הם לא מגיעים בשבתות ובחגים.

יעקב מרגי: נציגת ור"ה.

<אמיר שטיינמן: כמו הסטודנטים במלגות המחקר.

<שלומי יחיאב: הם במלגות.

<שלומי יחיאב: אתה מוכן לתת מלגות לכולם?

יעקב מרגי: תקשיבי, מאחר שהורדנו את ההקבלה ואת ההשוואה לסטודנטים לרפואה לא היית צריכה ל - - -

<דגנית בן דב: הרופא הווטרינר שישב ממול ויצא לפני רגע הספיק לסמס לי לפני שהוא יצא, הוא גם מהמחזורים הראשונים, שהוא הגיע לתורנויות עם אופניים.

<שלומי יחיאב: זה הפתרון של משרד החקלאות?

<שלומי יחיאב: אני לא מבין.

<דגנית בן דב: גם אנחנו - - - והצלחנו להגיע.

<דגנית בן דב: זו שאלה של רצון.

<שלומי יחיאב: הבנתי.

יעקב מרגי: דגנית, תקשיבי.

יעקב מרגי: את הפעם הראשונה אני העברתי, סליחה, וליאת קפצה והפסקתי אותה, בואי תקשיבי.

יעקב מרגי: יפה מצדך שעשית, אבל זה שאת רצית לעשות זה לא מחייב אותי.

יעקב מרגי: קודם כל אנחנו מדברים כאן סביב השולחן על מה שצריך לעשות, איך צריך לעשות ולבדוק שהכול נעשה תקין.

יעקב מרגי: הכי טוב לבוא מהמקומות שהיינו, במיוחד אנחנו, המבוגרים, להביא מהאזורים שלנו, אבל זה לא זה, זה לא היה במקום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מסכם את הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המובילים את היום הזה, יום זכויות צער בעלי חיים בכנסת.

יעקב מרגי: הוועדה מציינת בסיפוק את טענות בית החולים הווטרינרי והאוניברסיטה העברית לבקשות הוועדה מן הישיבה הקודמת בנושא תורניות ובשאר הנושאים.

יעקב מרגי: הוועדה פונה למרכז השלטון המקומי ולמשרד החקלאות לבחון האם התקינה בנושא הרופאים הווטרינרים היא אכן עדכנית לצרכים ולמציאות ב-2017-2020.

יעקב מרגי: הוועדה מאמצת את בקשתו של שר החקלאות ומבקשת אם אפשר לקבל נייר עמדה מפורט ומקצועי על כל הצרכים בסוגיה הזו של דרכי ההוראה ואפשרות ההתרחבות.

יעקב מרגי: כמו כן, אנחנו מבקשים את עזרתכם, אנחנו לא מטילים עליכם, אנחנו המחוקקים רוצים לסייע בידכם, תעזרו לנו לסייע בידכם, להגדיר את המקצועות שהגדרתם, כמו טכנאים, להגדרת מקצוע.

יעקב מרגי: אני חושב שזו חובה בתחום כזה, כדי שזה לא יהיה פרוץ.

יעקב מרגי: אנחנו מוכנים ללכת לקראת זה, למרות שזה לא כל כך קל.

יעקב מרגי: אני מקדם היום, תתפלאו לשמוע, בשנת 2017, מקצוע רנטגנאות, דימות.

יעקב מרגי: הוא לא מוכר, הוא פרוץ.

יעקב מרגי: כל אחד יכול לשים ולפענח והוא מרגיע אותי ושולח אותי הביתה.

יעקב מרגי: מה גם שבסוגיה של הדימות גם פרופסורים ומפענחים וסוגי המכשירים לא תמיד קולעים, כל שכן אם אדם לא מוכשר, לכן אני מקדם את ההכרה במקצוע ועדיין יש תהיות למה צריך ואני צריך לשבת עם משרד הבריאות ומשרד הכלכלה ומשרד העבודה, להסביר להם למה צריך להגדיר את המקצוע הזה של רנטגנאות.

יעקב מרגי: אבל אני לא מתייאש ואני מוכן.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.