ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 441, 2017-07-04 11:00

חיים ילין: בוקר טוב, לכל מי שהגיע מהנגב.

חיים ילין: זה באמת יום חג בשבילנו.

חיים ילין: אנחנו היום בוועדת חינוך מתייחסים אך ורק לחינוך.

חיים ילין: אני רוצה לנסות לתמצת – אחד הדוחות שהוא הכי משמעותי מבחינתי, שפורסמו אתמול – היום זה גם יום הסטודנט בכנסת, אז אנחנו מחברים בחינוך גם את הסטודנטים לנגב, ואנחנו למדים מהנתונים כך – ש-81% מהצעירים בישובים החזקים, חזקים כלומר סוציו אקונומי 10-9 – לומדים באקדמיה, לעומת 22 בלבד מהצעירים בישובים המוחלשים.

חיים ילין: המדובר על סוציו אקונומי 1, 2, 3, 4.

חיים ילין: אם אתמצת את הנתונים, 22.6% מסוציו אקונומי 1, 2 לומדים באקדמיה, 26.6% מסוציו אקונומי 3, 4 לומדים באקדמיה, ואם הולכים על 9, 10 – 81.4% - כמעט כל האוכלוסייה לומדת באקדמיה, כלומר זה לא חדש לנו.

חיים ילין: אנחנו רואים שיש קורלציה ישירה בין הסוציו אקונומי לבין כמות התלמידים שלומדים וניגשים לאוניברסיטה.

חיים ילין: אומר את האני מאמין שלי, מעבר לנתונים.

חיים ילין: אני חושב ומאמין באמונה שלמה – כך עשיתי גם כראש רשות – שהחינוך הוא אחד הכלים העיקריים, אם לא החשוב ביותר, או העיקרי, שסוגר פערים.

חיים ילין: אם אנחנו רוצים לנטרל את הסוציו אקונומי, אנחנו למדים שאנחנו יכולים לשבור את הסוציו אקונומי הזה, על-ידי ניווט תקציבים לפריפריה, לאותם מקומות שהסוציו אקונומי נמוך.

חיים ילין: המדינה ומשרד החינוך יכולים לעשות את זה.

חיים ילין: שלום, טלי.

חיים ילין: הזזת תקציבים מהמרכז לפריפריה הוא נכון – לא על חשבון המרכז.

חיים ילין: אני אומר את הדברים האלה, כי כבר היינו בדיונים האלה פה, והדבר האחרון שאנחנו רוצים בשלטון המקומי הוא לריב אחד עם השני.

חיים ילין: כל התקציבים התוספתיים שצריכים לבוא על בסיס התקציב, צריכים להיות מופנים לפריפריה, ואי לכך שהיום זה הדיון על הנגב, אני חושב שניתן לדלג על אותם נתונים, ולהסתכל לטווח ארוך – עוד 3, 4, 5 שנים – מגמה אחרת לגמרי.

חיים ילין: יש לנו בעיה – אני אומר את זה פה לכל הפוליטיקאים שרוצים לגזור את הקופון כמה שיותר מהר – החינוך זו אסטרטגיה של מדינת ישראל לטווח ארוך.

חיים ילין: היא לא יכולה להיות תחת אותם גזירת סרטים של השנה, שנתיים, שלוש במשך הקדנציה.

חיים ילין: צריך פשוט לבוא, להרים את הכפפה וללכת לטווח ארוך.

חיים ילין: זה גם אופוזיציה וגם קואליציה.

חיים ילין: זה בדיוק כמו תאונות הדרכים.

חיים ילין: אין פה פוליטיקה סיעתית; יש פה להציל חיי אדם.

חיים ילין: כמו בבריאות, כך בחינוך.

חיים ילין: בסופו של דבר, אנחנו יכולים להתווכח פה ימין ושמאל האם צריך שתי מדינות.

חיים ילין: קודם כל צריך שלמדינת ישראל יהיה חינוך איכותי, וצריך שהפערים יהיו כמה שיותר קטנים.

חיים ילין: אני מקווה שהדיון הזה ילמד אותנו יותר.

חיים ילין: אני בא מהשלטון המקומי – מאוד תכליתי.

חיים ילין: אני לא מסתפק בזה שכולכם תדברו.

חיים ילין: בסוף צריך ללחוץ על זה, איך אנחנו מביאים את התקציבים לנגב.

חיים ילין: שוב, טלי – אני מודה גם למאיר כהן וגם לך, שהרמתם את היום הזה.

חיים ילין: בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: שלום לכולם – חבר הכנסת עודד פורר, ראשי רשויות, אורחים נכבדים.

טלי פלוסקוב: אני רואה פה הרבה תושבי דימונה.

טלי פלוסקוב: מאיר ואני החלטנו לקיים בכנסת את יום הנגב – אחת, כי שנינו אנשי הנגב; שתיים, שנינו עמדנו בראש רשויות בנגב, וגם חיים ילין אחד משלנו.

טלי פלוסקוב: חשבנו שיהיה נכון לדבר יום אחד על כל הנושאים הקשורים לנגב.

טלי פלוסקוב: אנחנו כרגע מתרוצצים בין הוועדות, כי בכל הוועדות בכנסת היום מתקיימים דיונים בנושא הנגב.

טלי פלוסקוב: מסיים עכשיו בעבודת הרווחה, ושם אנחנו מדברים על סורוקה, ואחר כך נתחלף – הוא ידבר על נושא החינוך, אבל אני דווקא רוצה להתחיל מהדיון הראשון שקיימנו היום – זה היה דיון בוועדת ביקורת המדינה, ודיברנו על נושא מעבר בסיסי צה"ל דרומה.

טלי פלוסקוב: הרי זו השקעה ענקית של מדינת ישראל, זו היתה החלטה אסטרטגית, איך אנחנו מחזקים את הנגב ואת הדרום.

טלי פלוסקוב: הרי אנחנו לא רוצים רק לבנות את הבניינים ולראות את הבניינים; אנחנו רוצים לראות תושבים חדשים בנגב, ולא להביא אותם בכוח, אלא שהם יבחרו להיות תושבי הנגב, ולשם כך אנחנו צריכים לתת להם את הדברים מסביב, לא פחות ממה שהם מקבלים במרכז הארץ, באותה רעננה או הרצליה שהם צריכים לעזוב, ואם אנחנו מדברים על חינוך, זה הנושא המרכזי – שהמשפחה בוחנת כדי לקבל החלטה, האם לעבור לנגב או למקום אחר או לא.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על שני נושאים – רפואה וחינוך.

טלי פלוסקוב: לכן כשאנחנו קוראים – וקוראים לא מעט על הפערים שיש היום בין מה שקורה במרכז הארץ לבין מה שקורה בנגב, זה דברים שלא מקובלים עלינו.

טלי פלוסקוב: אנחנו כאן כדי להציף אותם לראות איך אנו יכולים לחזק את הישובים בנגב, ויש לא מעט דברים שאנחנו אכן יכולים להיות גאים.

טלי פלוסקוב: החלטנו היום לא להביא את הדיון ממקום של בכיינות; באנו לדבר על הדברים שאנחנו גאים בהם, מצד אחד, ומצד אחר, כן לדבר על האתגרים שעומדים בפנינו.

טלי פלוסקוב: כשאני דיברתי בדימונה, לצורך העניין, בתיכון, עם קבוצת בני נוער שהביאו תוצאות מאוד-מאוד גבוהות בתחרות רובוטיקה בין-לאומית, או כשביקרתי בערד, גם עם קבוצת ילדים שהביאו תוצאות בתחרויות בין-לאומיות – אלה הדברים שאנחנו יכולים באמת להיות גאים בהם, ובלי תמיכה של הגופים – מצד אחד, גם תרומות, מצד שני, גם פרויקטים ממשלתיים – למשל, החלטת ממשלה 546, שמתייחסת למעברי בסיסי צה"ל דרומה, כשחלק מההחלטה זה חיזוק ערי מטרה – זה אותן הערים שאמורות לקבל את המשפחות החדשות – יש שם תקציבים לא מבוטלים גם לנושא החינוך.

טלי פלוסקוב: לא סוד שנושא הרובוטיקה וסייבר זה דווקא הפרויקטים החדשים שקמו כתוצאה מהתקצוב החדש של ההחלטה הזו.

טלי פלוסקוב: מה שדיברנו היום, שמאוד חשוב, אדוני היושב-ראש, ואתה היית גם בוועדה – לא להפסיק תקצוב בפרויקטים האלה, כי זה לא משהו חד-פעמי; זה משהו שצריך להימשך.

טלי פלוסקוב: זה משהו שבנינו, ואסור שהדברים הללו ייפלו.

טלי פלוסקוב: כשאנחנו מדברים על תמריצים נוספים למורים שיגיעו לנגב ועל כל מה שקשור למערכת החינוך, אנו חייבים לצערי הרב, עדיין כאן לתת דגשים יותר חזקים לישובים בנגב.

טלי פלוסקוב: אגב, מה שאנחנו מדברים על הנגב, אנחנו מדברים על אותם דברים שקשורים בצפון, כי אנו יודעים שיש לנו מדינת תל-אביב, ששם קורים דברים מסוימים, ומעבר לגבולות מדינת תל-אביב, יש דברים שאנחנו מאוד-מאוד רוצים לשפר.

טלי פלוסקוב: לכן היום – גם בוועדה הזו וגם באחרות – אנחנו דנים בנושאים האלה, מעלים אותם לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: אנחנו מציגים את התוכניות למשרדי הממשלה עם בקשות מיוחדות.

טלי פלוסקוב: למשל, דוגמה שדיברנו בוועדת העבודה והרווחה לפני שנה על תוספת 108 מיטות אשפוז – יש מחסור מאוד גדול, והתוצאה, שהיום מנהל בית חולים כבר מדווח על כך שהמיטות האלה כבר קמו.

טלי פלוסקוב: זה אומר שלכנסת ישראל, לחברי הכנסת יש כוח לא מבוטל, בקידום דברים כאלה.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו כאן גם בנושא החינוך נתרכז בנושאים שקשורים לחינוך, כדי לחזק את הרשויות ואת ראשי הרשויות שנמצאים היום כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני, ובוודאי נשמע את כל השותפים.

חיים ילין: תודה.

חיים ילין: חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: אני רוצה לשמוע קצת מהנגב.

עודד פורר: לנו יש מספיק הזדמנויות לדבר.

חיים ילין: ראש העיר אילת, בבקשה.

חיים ילין: אילת ואילות – שכנות טובה.

מאיר יצחק הלוי: גם אתייחס לזה.

מאיר יצחק הלוי: ראשית, אני רוצה לשוב ולברך את חברי הכנסת טלי פלוסקוב ומאיר כהן על היוזמה הברוכה.

מאיר יצחק הלוי: טלי, אני בא לכאן כראש עיר גאה בעירו.

מאיר יצחק הלוי: אני בטוח שגם ידידי, ד"ר חנן גינת, מרגיש כך.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להתייחס לחשיבות החינוך בעיר ובאזור הפריפריאלי ביותר במדינת ישראל.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו יודעים לומר היום באופן ודאי, שהשדרוג של העיר אילת יכול לבוא רק אם תהיה תעסוקה איכותית.

מאיר יצחק הלוי: לא ניתן להישען רק על תעשיית המלונאות, וזה ברור לנו לחלוטין.

מאיר יצחק הלוי: עלינו באחרונה מאשכול 5 לאשכול 6.

מאיר יצחק הלוי: הגזבר שלי בוכה...

מאיר יצחק הלוי: אנחנו כל יום מקבלים מכה על הראש על זה שאנחנו משתדלים.

חיים ילין: הציבור לא תמיד יודע – ככל שהסוציו אקונומי של מקום מסוים עולה, כך התקציבים שהוא מקבל, יותר נמוכים.

חיים ילין: כלומר יכול להיות מצב כמו סביון, סוציו אקונומי הכי גבוה – אין להם איך לחבר את התושבים לביוב.

מאיר יצחק הלוי: אז אנחנו עולים מרמה 5 לאשכול 6.

מאיר יצחק הלוי: באותו יום אני משתדל לעודד את הגזבר, שהוא עם בכי ונהי קורע לב, אבל השאיפה שלי, להגיע לאשכול 8 ולא לאשכול 4, ואני יכול להצטער צער גדול מאוד אם יש ראשי רשויות ששמחים על דברים כאלה, אבל כנראה שמדינת ישראל מאלצת אותנו להפעיל את סף הדמעות שלנו, ולא ניתן שזה יקרה.

מאיר יצחק הלוי: כמה דברים שקשורים לאזור.

מאיר יצחק הלוי: לכן כשאנחנו מדברים על נושא התעסוקה, ברור שאם רוצים להביא תעסוקה איכותית, אתה חייב לפתח את המשאב האנושי המקומי שלך.

מאיר יצחק הלוי: לא עוד להישען רק על אוכלוסיית הייבוא, אגדיר את זה.

מאיר יצחק הלוי: והתקבלו החלטות בעיר אילת, החלטות אסטרטגיות של מדינת ישראל, גם להקמת אקדמיה – קמפוס בן-גוריון באילת, ואני אומר את זה פה בצורה הברורה ביותר – אנשי המל"ג נמצאים פה?

מאיר יצחק הלוי: חיים, עודד, אם יש פה אנשים מבן-גוריון – מפריעים לנו להתפתח ולהתקדם מבן-גוריון בבאר-שבע.

מאיר יצחק הלוי: כנראה, אנחנו אתגר כבד וקשה, ואני פונה אליכם חברי הכנסת – עשו מעשה לסייע לנו בחיזוק האקדמיה בנקודה הדרומית ביותר.

מאיר יצחק הלוי: יש לנו דברים שיכולים להיות ברמה אקדמית בין-לאומית – כל הנושא של חקר הים ושל מלונאות, תיירות ונופש, וכל הנושא של אנרגיה סולרית וחקר המדבר.

מאיר יצחק הלוי: יש מספיק נושאים, ואל נא תעקרו לרגע אחד – שמישהו יחשוב שיעקור את האקדמיה מתוך העיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: לא תהיה עיר איכותית בלי שיש בה אקדמיה איכותית.

מאיר יצחק הלוי: בלווינסקי בשבוע שעבר חילקנו לכמעט 20 סטודנטים, סטודנטיות תואר שני.

מאיר יצחק הלוי: פעם זה היה חלום – היום זו מציאות.

מאיר יצחק הלוי: צריך להאמין, לעשות, ואני מפנה מבט גם לבאר-שבע וגם למועצה להשכלה גבוהה בירושלים, להבין שהאזור הזה – גם מועצה אזורית חבל אילות וגם ערבה תיכונה וגם אנחנו נשענים על האקדמיה, ומבקשים שתיתנו התייחסות ראויה.

מאיר יצחק הלוי: דבר אחרון.

מאיר יצחק הלוי: עד לפני כמה שנים קיבלנו – אנחנו כרשויות הקצה – ממשרד החינוך תוספת מרחק על בניית מוסדות חינוך.

מאיר יצחק הלוי: הגדירו את האזור כאזור ח', ערבה תיכונה, אילות, אילת.

מאיר יצחק הלוי: אגב, 19% משטחה של מדינת ישראל – שלא נתבלבל – הגדירו אותנו כאזור ח'.

מאיר יצחק הלוי: לפני כמה שנים ישבו שני פקידים – האחד ממשרד החינוך והשני מהתקציבים, ופשוט החליטו לבטל את אזור ח'.

מאיר יצחק הלוי: החלטה.

מאיר יצחק הלוי: הביטול הזה עולה לנו כל שנה מיליוני שקלים, בהחלטה שרירותית, שערורייתית.

מאיר יצחק הלוי: אני אומר שחיים להבין – ואני לא אומר עם נהי ובכי אלא כאזורים גאים, רוצים בהחלט לקבל השוואת תנאים.

מאיר יצחק הלוי: זה כל מה שאני רוצה, בדיוק כמו בטיולים ובדיוק כמו בכל דבר אחר.

מאיר יצחק הלוי: אני מנצל את הבמה כדי לבקש מכם את התמיכה ואת הגיבוי כדי שהאזורים שלנו יקבלו אותם דברים שמקבלים אזורים אחרים.

מאיר יצחק הלוי: תודה רבה.

חיים ילין: בבקשה.

<חנן גינת: ד"ר חנן גינת, ראש מועצה אזורית חבל אילות.

<חנן גינת: מסכים עם כל מה שעמיתי אמר, ואנחנו יחד בהרבה מאוד דברים, כולל במדע ובחינוך המדעי.

<חנן גינת: גילוי נאות – אני גם איש חינוך הרבה שנים, לצד המדע.

<חנן גינת: אני חושב שהתפישה, מבחינתנו, המשותפת צריכה להיות שיש לחזק את החינוך מרמת הגן ועד רמת האקדמיה, שאנחנו עסוקים בזה הרבה.

<חנן גינת: ישבנו פה בוועדת החינוך – לצערי לא התקדמנו מאז – כדי להציל את אותה אקדמיה שנבנתה בשנים האחרונות בנגב, שלא תלך לאיבוד.

<חנן גינת: אני חושב שהאתגרים גדולים.

<חנן גינת: האתגר הראשון הוא החיבור והזיקה למקום.

<חנן גינת: כן, אנחנו פריפריה, הפריפריה של הפריפריה, חבל אילות ואילת, וזיקה למקום זה אומר למדבר, אצל מאיר גם לים.

<חנן גינת: זה אומר לחקלאות, לתעשייה.

<חנן גינת: אני מאוד מברך על היום הזה, שמפה גם נלך לחקלאות ולתעשייה שצריך לפתח, כי במדינת ישראל 19% מהשטח שמאיר הציג, אם נוסיף את רמת נגב, אנחנו כמעט 50% מהשטח של מדינת ישראל, ואנחנו עובדים יחד, ראשי רשויות, וזה לא מספיק.

<חנן גינת: לשמחתי הרבה, אנחנו לא עלינו למעמד סוציו אקונומי 6; נשארנו ב-5.

<חנן גינת: זה ציני שאני אומר את זה כמובן, אבל מבחינת מדינת ישראל, צריך לראות את הפריפריה ולחזק אותה כדי לחזק את המדינה.

<חנן גינת: המדינה גדולה, מספר האוכלוסין פה ב-2050 יגיע ללפחות פי שניים מהיום, ואם לא נפתח את הפריפריה, שמאפשרת את המגורים, בתנאי שתאפשר את התעסוקה – וזה יבוא דרך החינוך – לא נגיע למקום הזה.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: עודד.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: ברוכים הבאים למי שיזם את היום, למאיר.

עודד פורר: אל"ף, אני חושב שהדיון הזה הוא חשוב.

עודד פורר: אדוני, זה אחד הנושאים שהייתי שמח שייצאו מפה בקריאה.

עודד פורר: לי יש מחלוקת בנושא של אילת עם שר התיירות, כי שר התיירות אמר בזמנו שצריך לחשוב, צריך קזינו באילת או להוביל תהליך כזה – זה מה שיציל את התיירות באילת.

עודד פורר: אני חולק על זה לחלוטין.

עודד פורר: אני חושב שמה שמדינת ישראל יכולה לתרום לעולם זה דברים אחרים – לאו דווקא קזינו.

עודד פורר: אני חושב שדווקא אילת, עם דף היבשת המיוחד שיש שם, שלא קיים כמעט בשום מקום אחר, שאתה יכול להגיע לחקר בעומקים משמעותיים, בלי להתרחק כל כך מהחוף – במרחק קצר מהחוף אתה יכול לחקור מה קורה בעומקים משמעותיים, ושם נמצא העתיד.

עודד פורר: אתה דיברת, ראש העיר, על הקמפוס של בן-גוריון.

עודד פורר: מה שצריך זה החלטת ממשלה להרחבת – יש שם חלק של חקר ימים ואגמים אצלכם, אבל הוא מאוד קטן – להקים שם מרכז מחקר וכנסים עולמי לחקר הים, לעומק, בשיתוף פעולה עם חבל אילות.

עודד פורר: אני חושב שהטווח הזה שאתה עובר מהים למדבר בכזה קצב, זה העתיד, או העתיד של המזון, שעליו מדברים, ושל שילוב של תעשייה וחקלאות, ואז כשיבואו לפה הרבה מאוד מדענים, לחקור את הים, הם גם יהיו בבתי המלון, וזה מה שלדעתי בסוף יוסיף הרבה יותר לתעשיית התיירות, אבל זו ההשקעה הכי משמעותית שמדינת ישראל יכולה וצריכה לעשות, וזה גם לדעתי יעשה את השינוי המשמעותי ביותר בכל הנגב הדרומי.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: מאיר כהן.

מאיר כהן: שלום לכולם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ברוכים הבאים, תושבי דימונה.

מאיר כהן: יצאתי ב-05:30 מדימונה.

מאיר כהן: מתי אתם?

מאיר כהן: ב-10:00.

מאיר כהן: אני גאה כל יום לחזור הביתה ולצאת מהבית שלי.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת חיים ילין הטוב, ותודה רבה לעודד פורר, שאמנם גר ברחובות, אבל לבו ונשמתו נמצאים בכל מקום- - -

עודד פורר: פעם אנחנו היינו הדרום.

מאיר כהן: בכל מקום שצריך חיזוק, והוא שותף מרתק למה שקורה פה, וטלי, שהחליפה אותי בבריאות.

מאיר כהן: אנחנו בוועדה המקבילה מדברים על סורוקה ומקבלים נתונים ממשרד הבריאות – מה הם מתכננים.

מאיר כהן: תודה רבה לכל האורחים.

מאיר כהן: היום הזה, גם בנושא חינוך – אל"ף, ביום הזה אני רוצה לקבל את הערתו של ראש עיריית אילת, וחשוב מאוד לומר את זה כל פעם – אילת היא כל חיי.

מאיר כהן: עליתי ב-1962 ממרוקו לירוחם, אחרי זה לדימונה.

מאיר כהן: כל חיי אילת היתה חלק מהנגב.

מאיר כהן: על זה אין ויכוח.

מאיר כהן: ודאי שאילת היא חלק מהנגב.

מאיר כהן: בנושא החינוך, יש בישובים שלנו יכולות יוצאות מן הכלל, גם של מנהיגות, גם של מורים טובים, גם של תרבות מאוד חזקה, ובכל זאת כשאנחנו בודקים את הנתונים, אנחנו לא נמצאים במקום טוב.

מאיר כהן: כשאתמול אגודת הסטודנטים מפרסמים את הנתונים של כמה תלמידים מהפריפריה יכולים להגיע לאקדמיה מול כמה תלמידים ממרכז הארץ – זה דבר שצריך להדליק אצלנו אור אדום.

מאיר כהן: אבל יחד עם זה, אני מאלה שתמיד אומרים, ששום מקום לא יכול לטפל בבעיות שלו, אם בצמתים מסוימים הוא לא לוקח את ההישגים ושם אותם על השולחן, כי בסופו של דבר, אם לא נחשוף פה את היכולות של האוניברסיטה בבאר-שבע, שמגיעה להישגים ומצליחה, ואת העובדה שכמעט בכל בתי הספר בדרום יש עלייה משמעותית במספר התלמידים שלומדים מדעים מדויקים, ויש הצלחות בלימודי האנגלית, וכשאני מבקר עם מאיר בארבעת התיכונים שלו באילת, אני רואה פרויקטים שלא מביישים את הקמפוסים הטובים ביותר בעולם.

מאיר כהן: ואני יודע מה קורה בדימונה, מה קורה בירוחם, מה קורה גם בפזורה הבדואית ובמועצות האזוריות.

מאיר כהן: לכן כשאנחנו באים – ובצדק גדול – ומבקשים ממשרד החינוך – ואני רוצה שתדעו שזה הדבר שמבחינתנו, הוא החשוב ביותר – חינוך, חינוך, חינוך.

מאיר כהן: כי כשאנשים רוצים לבוא לדימונה וירוחם, אדוני היושב-ראש, ולבאר-שבע ואליך, לעוטף, הם שואלים שני דברים: האם יש רופא טוב, והאם יש מורה טוב.

מאיר כהן: הורים לא יגיעו למקום שאין בו רופא טוב ואין בו מורה טוב.

מאיר כהן: לכן העיסוק של ועדת החינוך ושל השדולה שבראשה אני עומד, של צמצום הפערים, הוא איך אנו יכולים בוודאות לתת לאנשים שהחליטו לעשות ציונות בפריפריה, לתת להם את הדבר הטוב ביותר כדי לחנך את ילדיהם.

מאיר כהן: אנחנו ערים לפערים האלה.

מאיר כהן: אנחנו חיים אותם יום-יום.

מאיר כהן: משרד החינוך היום – כבר מ-2013 התחיל בחלוקה דיפרנציאלית, כי אנחנו חושבים שזה דבר מאוד נכון, לתת לילד בירוחם וילד בדימונה וילד בפזורה הבדואית וילד באילת – לתת לו יותר.

מאיר כהן: לא שאנחנו לוקחים מהעשירים ונותנים לעניים – אגב, זה לא, חלילה.

מאיר כהן: ילד בתל-אביב צריך לקבל, אבל כשהמדינה מחליטה על כמה מקבל ילד בתל-אביב, ראוי שהיא תחליט שבדימונה ילד יקבל קצת יותר.

מאיר כהן: כך ברפואה ובכל הנושאים, ובזה אנחנו עסוקים כאן בכנסת יום-יום – איך להפוך את הפריפריה למקום לא רק שקולט את האנשים, אלא שדואג שהאנשים יישארו שם, כי מבחינה ציונית, שמישהו יגיד לי שהפריפריה היא מיותרת.

מאיר כהן: הנרטיב הציוני היום עומד על הפריפריה.

מאיר כהן: אז אל"ף, תודה רבה שבאתם.

מאיר כהן: בי"ת, אנחנו מאוד גאים ביום הזה גם להציג – פורר – את נקודות החוזק של הנגב, ויש דברים טובים בנגב.

מאיר כהן: אנחנו תושבי הנגב.

עודד פורר: גם אלה הנקודות שצריך להעצים.

מאיר כהן: תושבי הנגב גאים במקום שלהם, ולמה אנחנו לא עוזבים את דימונה?

מאיר כהן: בגללכם.

מאיר כהן: כי כיף לנו לחזור לעיר הזאת.

חיים ילין: תודה.

חיים ילין: אנחנו מתחילים בדיון פתוח.

חיים ילין: אני מבקש להקפיד – שלוש דקות.

חיים ילין: בבקשה, ד"ר ציונה אלקיים מאוניברסיטת בן-גוריון.

חיים ילין: שלוש דקות, בבקשה.

עודד פורר: גם תסבירי לנו על העיכוב בפתיחת הקמפוס.

<ציונה אלקיים: קודם אציג את עצמי, ותבינו באיזה כובע אני מגיעה.

<ציונה אלקיים: ד"ר ציונה אלקיים, מנהלת מרכז חוסידמן לנוער שוחר מדע באוניברסיטת בן-גוריון.

<ציונה אלקיים: מרכז חוסידמן לנוער שוחר מדע בבן-גוריון פיזית נחנך והוקם לפני מספר חודשים.

<ציונה אלקיים: הפעילויות שלו מתקיימות מזה מספר שנים.

<ציונה אלקיים: הרעיון של המרכז שהוקם היה בתמיכת האוניברסיטה, לבנות מקום שיכיל את כל הפעילויות שקיימות כבר לנוער באוניברסיטת בן-גוריון, אבל גם למנף.

<ציונה אלקיים: דיברתם פה על ההשוואה לעומת המרכז.

<ציונה אלקיים: הרעיון הוא שכל מה שיש במרכז, יהיה גם בנגב.

<ציונה אלקיים: אני שמחה לומר שאנחנו בדרך לגמרי לשם.

<ציונה אלקיים: אנחנו מקיימים מגוון מאוד גדול של תוכניות לטובת תלמידים מצטיינים ומצוינים, ממנפים.

<ציונה אלקיים: בכל תוכנית שקיימת בחתך ארצי, ומתקיימת אצלנו, אנו מנהלים אותה לא פחות טוב – ואני אומרת זאת בלשון עדינה – מאשר באזור המרכז.

<ציונה אלקיים: אין פה מקום של נחיתות.

<ציונה אלקיים: אנחנו שם לגמרי.

<ציונה אלקיים: המגוון של התוכניות הוא גדול, ואני מתחברת למה שנאמר פה – אני חושבת שזו בהחלט אבן מושכת למי ששוקל את המעבר שלו דרומה, הן לחוקרים חדשים שבאים לאוניברסיטה ובאים לא בגפם אלא עם משפחתם, וצריכים לוודא שלילדיהם יש מקומות ראויים ללמוד בהם, והן לאנשים ששוקלים לעבור דרומה מסיבות אלו ואחרות.

<ציונה אלקיים: אני מנהלת המרכז מעל שנה וחצי.

<ציונה אלקיים: אני רוצה לציין משהו שאני מניחה שאחריי יגידו גם, שייחודי לבאר-שבע: פועלים פה גופים שפועלים בסינגריה, וכל הגופים שעוסקים בחינוך בבאר-שבע פועלים בשיתוף פעולה, בהדדיות, בחיבור אדיר.

<ציונה אלקיים: זה ניכר בשטח.

<ציונה אלקיים: כלומר יש פה חיבור אדיר בין גורמים.

<ציונה אלקיים: הסיבה שחשוב לי מאוד לציין את זה, כדי לומר – אנחנו בשלים לשינוי.

<ציונה אלקיים: יש לנו התשתיות הפיזיות והאנושיות כדי לעשות שינוי.

<ציונה אלקיים: הפער קיים, כי הוא היסטורי, אבל אפשר להשלים אותו.

<ציונה אלקיים: יש לנו תוכניות אדירות בנגב, וכשציינתי את התוכניות למצוינות, ואמרתי שאנחנו נותנים פייט ראוי לכל אזור אחר בארץ, זה רק מראה שאנחנו יכולים.

<ציונה אלקיים: אם יש לנו הרוח הנכונה והתמיכה התקציבית הנכונה, אנחנו לגמרי שם.

<ציונה אלקיים: המרכז מכיל את כל התשתיות הפיזיות שהוא צריך כדי לעשות פעילויות נוספות למה שקורה בבית הספר, ולמנף ילדים ולתת להם מענה מאתגר למה שיש בבית הספר, ומעבר לזה לתת מענה למורים, ולמנף אותם ולשמור אותם מעודכנים עם כל הנושאים שבהם הם עוסקים.

<ציונה אלקיים: המרכז מקיים היום המון תוכניות, אבל אלה תוכניות שאנחנו ניגשים לקולות קוראים.

<ציונה אלקיים: אנחנו רוצים ליזום תוכניות משלנו, שייתנו מענה לייחודיות של אזור הדרום – להשלים את הפערים במגזר הבדואי, להשלים פערים בפריפריה הגיאוגרפית לבאר-שבע.

<ציונה אלקיים: לכן אנו צריכים תוכניות משלנו, שאנחנו נבנה אותן, ולא נקבל אותן כחלק ממערך ארצי פילנתרופי.

<ציונה אלקיים: לכן אנחנו צריכים את תמיכתכם, ואשמח אם אחת מישיבות הוועדה תתקיים אצלנו, שתראו בעיניים מה יש לנו להציע.

מאיר יצחק הלוי: יש לכם תקציב שמיועד גם לשלוחת אילת?

<ציונה אלקיים: אנחנו עובדים עם שלוחת אילת.

חיים ילין: תסגרו את כל העסקאות בחוץ.

חיים ילין: ..

חיים ילין: פרופ' עמרי ידלין, שהוא נשיא מכללת ספיר.

חיים ילין: זאת המכללה הציבורית הגדולה ביותר במדינת ישראל, והיא שלנו.

מאיר כהן: בעיניי היא גם אחת הטובות בארץ.

<עמרי ידלין: אני רוצה להציג בעיה שקיימת במערכת ההשכלה הגבוהה.

<עמרי ידלין: אני מצטער שאני מדבר על ההשכלה הגבוהה – כי זה אני; הכי חשוב בעיניי זה ההשכלה מהגן.

<עמרי ידלין: כמה שעולים, זה פחות חשוב, אבל זה אני, אז על זה אני מדבר.

<עמרי ידלין: אני חושב שההשכלה הגבוהה חשובה במיוחד בפריפריה באיזשהו מקום יותר מאשר בצפון, כי כשמסתכלים על מוסדות להשכלה גבוהה בפריפריה, הם עוגן לפיתוח האזור, כלומר אם אני מסתכל על בן-גוריון, מה שעשתה לבאר-שבע מה שעשתה ספיר לאזור עוטף עזה, זה לא דומה למה שאוניברסיטת תל-אביב וכן הלאה עושים למרכז.

<עמרי ידלין: זה העיקר פה, שאנחנו עוגן חברתי, כלכלי, תרבותי, טכנולוגי לאזור שלנו.

<עמרי ידלין: יש בעיה, שבאיזשהו מקום המועצה להשכלה גבוהה כפופה לעיקרון השוויון, והיא צריכה לספק לכל המוסדות באופן שוויוני.

<עמרי ידלין: השוויון הטכני הזה שם אותנו בחיסרון, ואני רוצה להסביר שלוש נקודות שבהן אנחנו בחיסרון.

<עמרי ידלין: הבעיה הראשונה היא דרישת המאצ'ינג.

חיים ילין: מנהלת הוועדה מסבירה לי שהכי פחות שוויוני- - -

<עמרי ידלין: אני אתך.

חיים ילין: אני כל כך מסכים אתה כאחד שחי 38 שנה בקיבוץ שיתופי – כולם שווים.

<עמרי ידלין: לגמרי.

<עמרי ידלין: דרישה ראשונה בעייתית היא דרישת המאצ'ינג.

<עמרי ידלין: יש לנו תקציב שמחכה לנו במועצה להשכלה גבוהה, רק שניקח אותו, אבל בתנאי שנביא מאצ'ינג משלנו.

<עמרי ידלין: זו דרישה ששמה אותנו בחיסרון לעומת המרכז.

<עמרי ידלין: התוצאה היא שהמוסדות במרכז מקבלים תקציבים יותר גדולים משלי באופן משמעותי.

<עמרי ידלין: עיוות נוסף זה מקדם פריפריה.

<עמרי ידלין: המועצה להשכלה גבוהה כן נותנת תגמול מסוים – לא קטן כל כך – לפריפריה; הבעיה היא שזה פר מוסד ולא לפי מספר סטודנטים.

<עמרי ידלין: התוצאה היא שאני, כיוון שאני המכללה הציבורית הגדולה בארץ, פר סטודנט אני מקבל פחות כסף לפריפריה מאשר, נניח, המכללה האקדמית תל-אביב-יפו, למרות שמקדם הפריפריה שלי יותר גבוה, אבל פר סטודנט אני מקבל פחות.

<עמרי ידלין: אבסורד.

<עמרי ידלין: הנושא השלישי, שהוא קריטי לעניין הנגב – הבעיה המרכזית של הנגב היא המרחקים העצומים שאדם צריך לעבור ממקום למקום.

<עמרי ידלין: במועצה להשכלה גבוהה יש כלל, שיש בו היגיון מסוים, שאומר שמוסד אקדמי לא יכול ללמד מחוץ לקמפוס.

<עמרי ידלין: יש מגבלה של 15 ק"מ סביב הקמפוס.

<עמרי ידלין: במרכז 15 קילומטר זה נורא הגיוני.

<עמרי ידלין: זה מכסה 2 מיליון איש.

<עמרי ידלין: אצלנו 15 ק"מ זה כלום.

<עמרי ידלין: אם אני רוצה ללמד באופקים, אני כבר מחוץ.

<עמרי ידלין: אופקים זה רובע שלי.

מאיר כהן: אם אתה רוצה באופקים או- - -

<עמרי ידלין: לא יכול.

<עמרי ידלין: באשכול אני לא יכול.

חיים ילין: אתן נתון, כדי שאנשים יבינו.

חיים ילין: גוש דן זה 50,000 דונם.

חיים ילין: רק מועצה אזורית אשכול היא 762,000 דונם.

חיים ילין: שתבינו את הפרופורציה, כשמדובר על מרחקים.

חיים ילין: מחוז דרום זה מאשדוד עד אילת.

חיים ילין: כל המדינה.

חיים ילין: פרופורציה, איך מה שאתה אומר כל כך נכון.

<עמרי ידלין: מה שאני מציע הוא להמיר את הקילומטראז' בזמן נסיעה.

חיים ילין: פקקים – זה יהיה בעיה.

<עמרי ידלין: זה מה שאני אומר – תמיר את זה לשעה וחצי נסיעה – אנחנו מסודרים.

<עמרי ידלין: כשחושבים על הנגב, צריך לחשוב בצורה אחרת.

<עמרי ידלין: אנחנו קוראים לזה חשיבה מדרום, שהמרכז – יש לו ההיגיון שלו.

<עמרי ידלין: אני מתחבר בזה לציונה, שיש לתת לנו משקל גם בקביעת המדיניות בחשיבה על הדברים האלה.

<עמרי ידלין: המועצה להשכלה גבוהה היום עושה מהפך, אני מוכרח לומר; הם עושים מהפך – הרבה מאוד בעניין של הבדואים.

<עמרי ידלין: יש מהפך מדהים בתקציבים ששמים שם.

<עמרי ידלין: עושים דברים מדהימים – זה משרד החקלאות, המל"ג, עושים דברים מאוד יפים, אבל יש עוד הרבה מה לעשות.

<עמרי ידלין: תודה רבה.

חיים ילין: תודה.

חיים ילין: אין נציג מרשות הבדואים?

וואהיד אלסאנע: בוועדה אחרת.

חיים ילין: אבל כן הגיעו.

חיים ילין: תודה.

חיים ילין: ורד גושן, רשות הנגב והגליל.

<ורד גושן: ורד גושן, מהרשות לפיתוח הנגב.

<ורד גושן: רציתי לדבר על תוכנית מיצוי הנגב, שפועלת כבר חמש שנים ב-11 רשויות בנגב.

<ורד גושן: זו תוכנית שתוקצבה במסגרת החלטת ממשלה 546, שמסתיימת השנה, בשנת 2017.

מאיר יצחק הלוי: אסור שתסתיים.

<ורד גושן: ההחלטה הזו מדברת על מינוף התשתיות האזרחיות בנגב בעקבות מעבר צה"ל לנגב.

<ורד גושן: אחד הסעיפים בהחלטה מדבר על נושא חינוך.

<ורד גושן: במסגרת הזו תוקצב פרויקט מיצוי הנגב.

<ורד גושן: זה פרויקט שהתחיל לפני כחמש שנים בבאר-שבע – מודל שנבנה שם.

<ורד גושן: ההחלטה החליטה לשכפל את התוכנית הזו לעוד רשויות, ביניהן גם רשויות בדואיות.

חיים ילין: זה תקצוב משרדי או תוספתי מהאוצר?

<ורד גושן: התקצוב היה בחלקו משרדי, אבל ברובו תוספתי מהאוצר.

<ורד גושן: התקצוב הסתיים כבר לפני שנה.

<ורד גושן: תשע"ז – שנת הלימודים הנוכחית – ותשע"ח, שנת הלימודים הבאה, המשרד לפיתוח הנגב והגליל מתקצב בהחלטת השר במלואו את התוכנית.

<ורד גושן: מדובר בסדר גודל של 8 מיליון שקל לשנה.

<ורד גושן: סך הכול עד עכשיו הושקעו כ-30 מיליון שקלים.

חיים ילין: יש פה ח"כים שקיבלו כדי לתמוך בתקציב 10 מיליון שקל, וזה כסף קצת.

<ורד גושן: זה תוכנית ל-11 רשויות.

<ורד גושן: התוכנית היא באמת כסף לא גדול, ועושה שינוי מאוד משמעותי ברשויות.

<ורד גושן: יושב פה מאיר יצחק הלוי, ראש עיריית אילת, שיכול לספר על זה.

מאיר יצחק הלוי: רק כדי לחזק את הגב' גוש – אנחנו התארגנו קבוצת ראשי רשויות, הפנינו מכתבים למשרד האוצר, אמרנו: אי-אפשר לעצור את המנגינה הזאת.

מאיר יצחק הלוי: זה פשוט מטורף.

מאיר יצחק הלוי: זה דבר מדהים.

מאיר יצחק הלוי: אצלנו עשה מהפכה בתחום המוזיקה, ואני חושב שצריך לתת פה תמיכה.

מאיר יצחק הלוי: מדובר בנזיד עדשים.

מאיר יצחק הלוי: על מה אנחנו מדברים?

<ורד גושן: מה שהתוכנית הזו עשתה – קודם כל היא נוגעת בכ-70,000 תלמידים בשנה.

<ורד גושן: זה אומר שאנחנו מדברים על נגיעה בכשליש מתלמידי המחוז - זה המון, בתקציבים האלה.

<ורד גושן: אנחנו מדברים על נגיעה מגיל גן חובה עד י"ב.

<ורד גושן: אנחנו מדברים על תוכנית שהיא אינטגרלית למערכת החינוך.

<ורד גושן: זה לא עניין של מה בכך.

<ורד גושן: יש פה השקעה בתשתיות קיימות.

<ורד גושן: אם אנחנו מדברים על מה אנחנו רוצים לתת לרשויות בנגב – האם אנחנו רוצים לתת להם חכות או דגים?

<ורד גושן: יש פה ממש לתת להם חכות לשיפור תשתיות חינוכיות.

<ורד גושן: אנחנו מדברים על חמישה תחומי דעת.

<ורד גושן: אצל מאיר באילת זה מוזיקה, יש רשויות שבחרו את המדעים, ספורט, אומנות, מנהיגות חברתית.

<ורד גושן: תוכנית שעושה שינוי משמעותי.

<ורד גושן: השנתיים האחרונות מתוקצבות ישירות מתקציב המשרד בהחלטת השר, אבל אנחנו באמת קוראים מפה לראות איך ניתן להביא את האוצר לשולחן, ולהמשיך לתקצב את התוכנית הזו, ולחשוב אף להרחיבה לתוכניות נוספות.

<ורד גושן: נמצא פה שי כהן, שהוא מנהל התוכנית בחמש השנים האחרונות.

<ורד גושן: הוא נמצא בקשר ישיר עם השטח, עם הרשויות.

<ורד גושן: יש פה תפירת חליפה לכל רשות.

<ורד גושן: כל רשות בונה לעצמה – יחד כמובן עם משרד החינוך, עם המחוז, עם הרשות המקומית את החליפה שמתאימה לה, ולכן התוכנית הזו מוכיחה את עצמה.

חיים ילין: תודה.

<ורד גושן: אפשר עוד כמה דברים?

חיים ילין: אני לא יכול.

חיים ילין: אני רוצה שנציג של כל משרד ידבר.

חיים ילין: אם יהיה זמן – תדברו.

חיים ילין: עדינה סויסה, מנכ"ל אשכול נגב.

<עדינה יאנג סויסה: שלום רב.

<עדינה יאנג סויסה: אני עוסקת באשכול נגב מערבי, שזה איגוד של רשויות בכל הנגב המערבי.

<עדינה יאנג סויסה: כדי לסבר את האוזן, מבחינת השטח, מאשכול עד הקצה של שדרות זה 2 מיליון דונם.

<עדינה יאנג סויסה: המרחקים מאוד-מאוד גדולים.

<עדינה יאנג סויסה: גם באר-שבע, עיר מטרופולין – עדיין המרחקים האלה עם מאוד גדולים.

<עדינה יאנג סויסה: אני רציתי לדבר על הנושא של ביסוס תשתיות כתשתיות אזוריות.

<עדינה יאנג סויסה: היום רשויות מאוד מקדמות את ביסוס התשתיות בתוך הרשות כרשות, ויש תקרת זכוכית, שלא תמיד מצליחים להגיע – גם כמסה קריטית של תלמידים וגם בגלל נושא של תקציבים.

<עדינה יאנג סויסה: אחד הדברים שאנחנו כאשכול מנסים לקדם זה את העשייה האזורית, ולראות איך אנחנו ממנפים את מוסדות העוגן האלה.

<עדינה יאנג סויסה: יש עשייה אזורית, יש לנו שיתופי פעולה עם ספיר.

<עדינה יאנג סויסה: יש לנו שיתופי פעולה עם מוסדות נוספים.

<עדינה יאנג סויסה: זה תחום אחד שהרעיון הוא לבסס את זה כתשתיות ולא בהכרח לבסס את זה כפרויקטים.

<עדינה יאנג סויסה: פרויקט בא והולך, והתוכניות – כמו הנושא של מיצוי הנגב, שמתקיים אצלנו בחמש רשויות בנגב המערבי, מתמודד עם השאלה הזאת – איך אנחנו ממשיכים את התוכניות האלה ומייצרים תשתית בר-קיימא, ולא עוד פרויקט שבא והולך.

<עדינה יאנג סויסה: עד שאתה מצליח להגיע להצלחה, ולהראות הצלחה – נגמר התקצוב, ושוב אנחנו מתחילים מההתחלה.

<עדינה יאנג סויסה: שני דברים נוספים זה הנושא של הקמת בית החולים השיקומי בעלי נגב, שזה אירוע מאוד חשוב.

<עדינה יאנג סויסה: יש צורך בחשיבה מאוד מעמיקה, איך אנחנו משתמשים באירוע הזה כתשתית לאומית – בטח לנגב, ויצירת מערכת סביב מערכת חינוך, סביב המוסדות האקדמיים, שימנפו את התחום של לימודי הבריאות – גם המקצועות הפארא רפואיים וגם בבתי הספר בהסללה למקצועות השיקום, שהיום יש קושי מאוד גדול.

<עדינה יאנג סויסה: הנושא של חינוך, חשוב להתחיל את ההסללה הזאת כבר במערכת החינוך.

<עדינה יאנג סויסה: היכולת, זה שאתה בונה את זה כמוסד אזורי, זה לייצר את החיבור הזה בין הרשויות, שהיום יש קושי ארגוני, שמערכת החינוך יודעת לתקצב רשות אחת; היא לא יודעת לתקצב את זה כמוסד אזורי.

<עדינה יאנג סויסה: גם שם נצטרך לתת את המענה.

מאיר כהן: את עד עכשיו אומרת מה צריך לעשות.

מאיר כהן: נסי להסתכל פנימה לתוך האשכול שלך ולומר מה חוויות ההצלחה?

מאיר כהן: אילו דברים עשיתם, שאנחנו יכולים ללמוד מהם?

<עדינה יאנג סויסה: בתחום החינוך אנחנו נמצאים די בתחילת הדרך, ואחת הסיבות שיש קושי בזה – תקציבית.

<עדינה יאנג סויסה: כשאתה לא מתקצב את זה כמענה אזורי, ואתה לא מצליח לגייס את התקציבים כמענה אזורי, יש קושי.

מאיר כהן: אבל האשכול לא נועד להעביר כספים החוצה.

<עדינה יאנג סויסה: האשכול הוא סטטוטורי כרשות מקומית.

מאיר כהן: האשכול אומר: צריך להסתכל פנימה, לקחת את כל הרשויות בתוך האשכול, לאגם את התקציבים ביניהם, להתחיל לעבוד כגוף אחד.

מאיר כהן: האם מצליחים לעשות את זה?

<עדינה יאנג סויסה: בתחומים אחרים אנחנו מצליחים לעשות את זה.

<עדינה יאנג סויסה: אמרתי – בתחום החינוך יש קושי להקצות משאבים, ורוב המשאבים – זה מורכב, נושא החינוך.

<עדינה יאנג סויסה: יש פה שינוי תפישה שיש לעשות בהסתכלות על זה כמענה אזורי.

מאיר כהן: אני בניתי בדימונה בית ספר לתיאטרון.

מאיר כהן: אני כבר יודע שמהישובים רוצים לשלוח תלמידים, ואז הם משלמים.

מאיר כהן: האם יש ניסיונות כאלה?

<עדינה יאנג סויסה: אנחנו כרגע עובדים על מודל, לפתח מודל גם מבחינה תקציבית, אבל שוב – ברגע שאתה בונה את זה כך שיש ההורדות – אנחנו רואים את זה גם בחינוך המיוחד, למרות שאנחנו מדברים על מרחב מאוד-מאוד קטן.

<עדינה יאנג סויסה: יש קושי בהקצאת המשאבים.

מאיר כהן: חיים אומר לי שצריך הסעות.

<עדינה יאנג סויסה: יש הסעות, ואז זה מייקר מאוד.

<עדינה יאנג סויסה: זה נושא שצריך לתת לו את המענה.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: ד"ר פנינה שוקרון-נגר.

<פנינה שוקרון-נגר: תודה רבה.

<פנינה שוקרון-נגר: אני רוצה לדבר על המצב של להבים כדוגמה למועצה חזקה שבה היה צריך להיות הכול נפלא, והמצב עגום ביותר.

<פנינה שוקרון-נגר: להבים מדורגת באשכול ה-9 מבחינת משרד החינוך, היא בעשירון העליון.

<פנינה שוקרון-נגר: הציון הממוצע שהיה, לפי מדלן אצלנו – 53 – ירידה של 29 נקודות תוך שלוש שנים – לעומת 90 או 100 – תלוי לפי איזה דירוג.

<פנינה שוקרון-נגר: המצב איום ונורא, ומה שהכי מזעזע הוא שכשפתחתי את הדף של משרד החינוך, ורציתי לראות איזושהי התייחסות לזה – הכול נפלא בנגב.

<פנינה שוקרון-נגר: הכול מצוין.

<פנינה שוקרון-נגר: הפערים מצומצמים, זה אומר שהמצב בבתי הספר שבהם היה רע, יותר טוב.

<פנינה שוקרון-נגר: שום התייחסות למצב המחפיר במועצת להבים.

<פנינה שוקרון-נגר: זו רק דוגמה, כי המצב במיתר ובעומר, שגם הם ישובים מאוד חזקים סוציו אקונומית, הוא רע, פחות או יותר באותה מידה.

<פנינה שוקרון-נגר: יש פה בעיות קשות, שאני אפילו לא יודעת איך לנסות להגדיר אותן.

<פנינה שוקרון-נגר: רק אומר מה אני חושבת שצריך כדי לפתור את הבעיה.

<פנינה שוקרון-נגר: צריך פיקוח הדוק מלמעלה.

<פנינה שוקרון-נגר: אם בסופו של דבר ההצלחה או הכישלון – במקרה זה הכישלון – של המועצה נובע מהיחס של ראש המועצה והיכולות שיש או אין למנהלת, אז כך נראים הדברים.

<פנינה שוקרון-נגר: אם אין פיקוח מלמעלה של משרד החינוך הארצי על מה קורה במשרד החינוך המחוזי, איך הם מכינים תוכניות, איך הם אוכפים אותן בשטח; האם הם בודקים מול המנהלת, איך קרה כזה דבר, איך קרה מחדל שתוך שלוש שנים ירידה של 29 נקודות בממוצע בבית ספר שבו שיעור המצטיינים והמחוננים גבוה מאוד-מאוד?

<פנינה שוקרון-נגר: הילדים באים מבתים משכילים, יכולות כלכליות, הולכים לשיעורים פרטיים ומגיעים לכזה ממוצע מחפיר.

חיים ילין: יש פה מישהו מהמחוז?

קריאה: משרד החינוך.

חיים ילין: המחוז זה משרד החינוך.

חיים ילין: אני מבקש ממך להשלים.

<פנינה שוקרון-נגר: כשאנחנו התאגדנו קבוצת הורים, ורצינו לדבר על הבעיות האלה, נתקלנו בסירוב מוחלט של ראש המועצה, סירוב של משרד החינוך.

חיים ילין: שני דברים: קודם כל, הדיון הוא לא על בית הספר ולא על ראש המועצה.

<פנינה שוקרון-נגר: ברור.

<פנינה שוקרון-נגר: זאת דוגמה עצובה, לכמה המצב קשה.

חיים ילין: הדיון הוא על הנגב.

חיים ילין: אני יודע באופן אישי, שזה לא המקום היחיד – לכן נתתי לך לדבר – שיש ירידה מאוד-מאוד גדולה במה שאנו קוראים מבחני המיצ"ב.

חיים ילין: מצד שני, אני חייב להסביר פה, שמי שמפרסם את זה, אלה חברות נדל"ניות שמסתתרות מאחורי זה, כדי לשווק אזורים מסוימים, למרות שהנתונים לא מסולפים, אבל הגישה שזה מופיע באזור נדל"ן ב-YNET, את מבינה בדיוק מה המטרה.

חיים ילין: לכן אני רוצה להתייחס לא למדלן, ואיך אני מביא משפחות דרך החינוך אלא לירידה.

חיים ילין: לכן אני מבקש את תשובת המחוז, לגבי מבחני המיצ"ב – לא רק סוציו אקונומי.

חיים ילין: זה חותך כמעט את כל המגזר של הנגב.

<פנינה שוקרון-נגר: רגע אעבור לכובע השני שלי, שלא בשמו באתי, אבל זאת, אני מרצה באוניברסיטת בן-גוריון.

<פנינה שוקרון-נגר: בכל הקשור למעורבות של האוניברסיטה, בסופו של דבר זה מגיע לכך שמנהל בית ספר יכול לקבל או לדחות יוזמות של האוניברסיטה.

<פנינה שוקרון-נגר: האוניברסיטה מציעה הרבה פעמים קורסים ממומנים – רק שיבואו מרצים, שהאוניברסיטה משלמת, לבתי הספר, ויעבירו פעילויות העשרה.

<פנינה שוקרון-נגר: יש מנהלים שפשוט לא רוצים לקבל את זה, ואז גם היכולת של האוניברסיטה, שהיא יכולת גבוהה מאוד לעזור ולתרום, גם היא נתקלת בדלת סגורה.

<פנינה שוקרון-נגר: תודה רבה.

חיים ילין: תודה.

חיים ילין: בבקשה.

<עדנה כהן: שמי עדנה כהן, ואני ממונה על הוראת המדעים והטכנולוגיה במחוז דרום.

<עדנה כהן: אתם שייכים בעל-היסודי למחוז ההתיישבותי, כך שהשאלה לא מופנית ישירות למחוז שלנו, אבל ארצה להתייחס באופן כללי.

מאיר כהן: להבים בהתיישבותי?

<עדנה כהן: כן.

חיים ילין: כל המועצות האזוריות והמקומיות באזור שייכים לחינוך ההתיישבותי.

מאיר כהן: אגב, מה שירד בלהבים, עלה בדימונה.

<עדנה כהן: אני רוצה להתייחס לתוצאות המיצ"ב.

<עדנה כהן: המיצ"ב, מאז שהתחילו להתפרסם התוצאות שלו ברשת, נעשה איזשהו עוול לבתי הספר ולמטרה שלשמה נוצר כל המיצ"ב הזה, שזה לעשות מדד של יעילות לצמיחה בתוך בית הספר.

מאיר כהן: אבל אתם החלטתם לפרסם.

<עדנה כהן: אנחנו החלטנו, אחר כך היתה התערבות, בקשה של הורים- - -

חיים ילין: לא, הגיעו הורים, שתהיה שקיפות.

<עדנה כהן: זה ועדי הורים שניסו ליחצ"ן את התוצאה כדי לפרסם אותה, ואז נוצרה מעין תחרות, כי בתי ספר ייחודיים מוותרים על בלעדיות מסוימת בשביל היערכות או הכנה למיצ"ב, וזה שינוי במהות של המטרה.

<עדנה כהן: אבל במחוז דרום דווקא השנה נעשה שינוי מבורך – היתה עלייה מאוד גדולה בהישגים, גם במגזר הבדואי.

<עדנה כהן: היה צמצום פערים מאוד גדול, במדע וטכנולוגיה, באנגלית.

<עדנה כהן: אם כל המדינה עלתה, נניח, ב-3 נקודות, במחוז דרום היתה עלייה של 10 נקודות, ב-29 נקודות במדע וטכנולוגיה במגזר, שזו עלייה מאוד גדולה.

<עדנה כהן: היתה עבודה, ואני חושבת שכל המשאבים ומה שניתן למחוז דרום – ואנחנו מרגישים שאנחנו בתנופה ואנו רוצים שהיא תמשיך ולא תיעצר, כי יש הרבה מאוד תומכים, אך יש גם הרבה מאוד חסמים וקשיים ואתגרים שצריך לעמוד בהם.

<עדנה כהן: אחד הדברים היותר מהותיים – ואני רוצה להתחבר לחבריי – לציונה מחוסידמן ולמיצוי הנגב, שיש תוכניות שפועלות בנגב כדי לעזור לקידום הישגי לומדים, שמספר הלומדים יגדל בהגברות מדעיות מדויקות, כדי שנראה יותר באקדמיה – גם במגזר הבדואי, גם בממלכתי וגם בממ"ד, יותר בוגרים שלנו שיגיעו להנדסות ולמדעים מדויקים באקדמיה, לפתוח את הדלתות.

<עדנה כהן: התוכניות הללו עוזרות לנו להגדיל את מספר הלומדים בתוך בתי הספר.

<עדנה כהן: אבל הקושי הוא להגיע לישובים מרוחקים, הקושי הוא בתקצוב הסעות, במימון תלמידים שלא יכולים לשלם, ואני חושבת שצריך לחשוב על תקצוב דיפרנציאלי, כי מחוז דרום, בגלל שהוא כל כך מורכב, מאשדוד ועד אילת, וגם מבחינת אוכלוסייה מאוד מורכב, צריך לראות היכן נותנים עדיפות, גם בתקצוב, שיהיה מיועד למטרה המסוימת הזאת, כדי שנצליח להגיע לאוכלוסיות שלא יגיעו בלעדינו למקומות האלה.

<עדנה כהן: אם יצא קול קורא של התנסות במוזיאונים, לא ייתכן שיהיה אותו דבר בכל הארץ.

<עדנה כהן: אני לא רוצה להזניח מקומות אחרים, אבל יש לקחת בחשבון שילד מהפזורה לא יגיע למוזיאון מדע.

<עדנה כהן: אין שום סיכוי שיגיע בעזרת הוריו, בעזרת סביבתו, אם אנחנו לא נביא אותו לשם.

<עדנה כהן: צריך לתת את הדעת על כל החסמים, ואני חושבת שהאתגר התקציבי הוא אחד האתגרים שאנחנו מתמודדים אתם, תוכניות שמופעלות בחוסידמן – להגדיל מספר לומדים.

<עדנה כהן: אז הרבה פעמים למשפחות אין היכולת לממן את דמי ההשתתפות.

<עדנה כהן: צריך לעשות חשיבה.

<עדנה כהן: התוכניות האלה הן ערך תוספתי.

<עדנה כהן: מה שהמשרד נותן זה בסיס.

<עדנה כהן: הכול זה השלמה, הכול צריך להיות ערך מוסף.

<עדנה כהן: כן יש ביקורת, וכן אנחנו בודקים ורואים מה נעשה בבתי ספר שהבסיס ניתן, וכל המעבר יהיה באמת מעבר ולא במקום מה שצריך להיות.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: גילמור קשת, מנהלת אגף מדעים.

<גילמור קשת: תודה לעדנה כהן, היא מפקחת במדע וטכנולוגיה, ועושים עבודת קודש.

<גילמור קשת: הצטרפו אליי גם שני מורים.

חיים ילין: רשמתי אותם.

<גילמור קשת: בעיניי הם הלוחמים בשטח.

<גילמור קשת: הם מייצגים את המאמץ שלנו במשרד, לשים את קומת הבסיס בדמות מתמטיקה 5, ועליה לבנות את החינוך המדעי, ולהביא את הילדים, שיוכלו להגיע לאוניברסיטה.

<גילמור קשת: ראינו גם במקומות אחרים, כשגדל מספר הילדים, שגם נכנסו למתמטיקה 5 יחידות וגם התמידו שם – ואנחנו משקיעים בזה מאמצים מאוד גדולים – ראינו שבמקומות האלה גדל גם מספר הילדים שבאים ללמוד פיזיקה וכימיה, והמצב בנגב הוא הרבה פחות טוב בהשוואה למצב הארצי.

<גילמור קשת: גם במגזר היהודי יש פחות תלמידים שלומדים מתמטיקה 5 יחידות, גם פיזיקה וכימיה 5 יחידות, ובמיוחד במגזר הבדואי יש פחות תלמידים שלומדים – בין 2% ל-3% - תלמידים במתמטיקה 5, ופיזיקה וכימיה, בהשוואה ל-9.6 שיש בארצי- - -

חיים ילין: גם בחורא זה אותו דבר?

<גילמור קשת: חורא זו דוגמה מעולה.

חיים ילין: חורא זה תמיד הדגל שלנו, שאפשר אחרת.

<גילמור קשת: חורא – אפשר אחרת.

חיים ילין: לא רוצה לפגוע באף אחד, אבל כמות הרופאים והאחיות שיש בחורא, אין כמעט בשום ישוב במדינת ישראל.

<גילמור קשת: בשבוע שעבר פגשתי את ראש המועצה בחורא.

<גילמור קשת: ישבנו יחד בשולחן עגול שכינס שר החינוך לנציגי פילנתרופיה, תעשייה, היי טק, ומשרד החינוך וראשי מועצות, והוא באמת סיפר על דוגמה מרהיבה, גם של מתמטיקה 5 וגם פיזיקה – הוא הצליח לגייס מורים, והמורים האלה גם מגייסים תלמידים וגם שומרים עליהם.

<גילמור קשת: אני חושבת שיש ערך מאוד גדול, שהמקצועות הללו ייכנסו בצורה נרחבת לנגב, גם בגלל שיש בהם ערכים חשובים של חשיבה רציונלית, אבל גם סיכויי השתכרות טובים יותר ומוביליות חברתית.

מאיר כהן: אמרתי את זה ועשיתי את זה בזמנו, לפני הרבה שנים.

מאיר כהן: אמרתי את זה למנהלת הטובה של המחוז שלכם, שמגיעות לה הרבה מאוד מחמאות.

מאיר כהן: אני רוצה לומר כאחד שניהל בית ספר 25 שנה: אין שום ספק שיש דבר אחד שסביבו נסוב הכול, וזה איכות המורה שנמצא בבית הספר.

מאיר כהן: אני בזמנו הלכתי לאיש שכל חיי אזכור לו טוב – פרופ' שלמה הבא.

מאיר כהן: הוא היה איש מקסים, שעבד באוניברסיטה בבאר-שבע.

מאיר כהן: אמרתי לו: בבית הספר שלי יש שמונה חבר'ה שניגשים לפיזיקה 5 יחידות.

מאיר כהן: אומר לי: מה אתה רוצה?

מאיר כהן: אמרתי: תבוא.

מאיר כהן: כמובן שריפדנו את זה עם שכר.

מאיר כהן: באתי למשרד החינוך, אמרתי: רוצים שיבואו מורים טובים לפריפריה?

מאיר כהן: צריכים לתת חוזים אישיים.

מאיר כהן: שלמה הבא הגיע – אברהם ברוש, נכון?

מאיר כהן: אני זוכר אותו – הילדים שלו למדו.

מאיר כהן: הגיע, וראו זה פלא – אחרי שנתיים 40 חבר'ה ניגשו ל-5 יחידות פיזיקה.

מאיר כהן: ברשותך אדוני היושב-ראש, לפעמים אני יושב ורואה גיוס מאמצים וניסיונות לחשוב מחוץ לקופסה, שזה טוב וחשוב, אבל בסופו של דבר, מהניסיון שלי ושל ידידי אבי ביטן פה מאופקים – שהיינו מורים הרבה שנים – איכות המורים היא הדבר החשוב ביותר.

מאיר כהן: לכן אני תמיד מציע למשרד החינוך – אפשר לדבר ולעשות המון דברים.

מאיר כהן: אם יש ריכוז מאמץ, במקום שיהיו במשרד החינוך 500 חוזים אישיים, שבמשרד החינוך יהיו 1,500 חוזים.

מאיר כהן: מורים טובים כמו אלה שיושבים לידך, יגיעו ללמד בירוחם, במצפה רמון, אם מדינת ישראל תדע להעריך את זה שהחבר'ה האלה הלכו ועשו תואר ראשון ושני ודוקטורט, ורוצים לבוא למקומות מרוחקים, ללמד בהם.

מאיר כהן: המאמץ הקטן, שהמורים האלה לא יקבלו שכר של 6,000 שקלים כי הם לא יגיעו, ובטח לא עם המשפחות שלהם, ולמורים האלה, כמו לאנשי משרד הביטחון, צריך להכין ארגז כלים.

קריאה: כמו שעשו לרופאים.

מאיר כהן: אני אומר תמיד – כשרציתי לקבל מורים, וראיתי את זה עם קציני צה"ל, הגיעו המורים ואמרו לי: אם אתה רוצה שנבוא עם המשפחה – האם יש לך רופא ב-24:00 בלילה?

מאיר כהן: האם יש גננות טובות בגנים?

מאיר כהן: האם בשעות הפנאי יש לילדים מה לעשות?

מאיר כהן: האם יש תיאטרון בדימונה?

מאיר כהן: האם יש סינמטק בדימונה?

מאיר כהן: לכן העסק הזה מאוד-מאוד מורכב, אבל בראש ובראשונה אני חוזר לדבר הזה, גברתי המפקחת – מורים.

מאיר כהן: אני בשיח עם מנהלת המחוז, וחבל שהיא לא פה.

מאיר כהן: בעיניי היא אחד הדברים הטובים שיש במערכת החינוך, למה – כי היא מתמודדת עם אתגרים.

מאיר כהן: יש מקומות אחרים, שאין בהם אתגרים.

מאיר כהן: להיכנס לתוך מערכת החינוך במגזר הבדואי, ולעשות שם עליות משמעותיות שנה בשנה – אני רק יכול להוריד את הכובע בפניה.

מאיר כהן: סליחה שהייתי פתטי קצת בסוף.

מאיר כהן: ..

חיים ילין: יש לנו רבע שעה בדיוק, כולל סיכום, אז מורים צעירים, בבקשה.

מאיר כהן: גם עפר.

עפר שלח: אני באתי לשמוע.

<דרור חרוש: שמי דרור חרוש.

<דרור חרוש: אני במקור מקיבוץ רעים.

<דרור חרוש: אני מלמד באופקים.

<דרור חרוש: אני מלמד י', י"א, י"ב.

<דרור חרוש: אם אני חולה, אין פיזיקה בבית ספר באותו יום.

<דרור חרוש: אני מחזיק את המגמה מאל"ף ועד תי"ו.

<דרור חרוש: אנחנו תמיד צוחקים, שיש תיאום מצוין בין המורים לבין הרכז.

<דרור חרוש: ..

<דרור חרוש: אבל זה לא צחוק, כי רק בסוף שנה שעברה עזב מורה למדעים – לא כי לא היה לו לא טוב; לא כי לא היתה לו סביבה עוטפת או כי הוא לא אוהב ילדים; הוא אמר: יש לי משפחה, יש לי ילדים, ואין לי בית שירשתי, ואני לא יכול לפרנס את המשפחה ככה.

<דרור חרוש: אני יכול לספור את המורים למדעים בבית ספר באופקים על יד אחת, ומזה אין תוכנית או רפורמה שיכולה להוציא אותנו.

<דרור חרוש: בלי תגמול, במיוחד בנגב, למורים, הם לא יבואו, ואלה שבאו מהרצון הטוב או מתוכניות חותם, שנותנים להם כל מיני בונוסים מסביב – כשזה נגמר, הם מבינים שהובלנו אותם יפה מאוד לביצה, והם הולכים.

<דרור חרוש: זה דבר אחד.

<דרור חרוש: דבר שני, אני למדתי בבית ספר, ולי היתה הרבה בחירה בין מגמות, כשעליתי לכיתה י'.

<דרור חרוש: יכולתי לבחור פיזיקה, כימיה, קולנוע, עיצוב, גיאוגרפיה – רשימה מאוד ארוכה, וזה כי בית הספר שלנו הוא אזורי.

חיים ילין: כי זה בית ספר קהילתי שלא מחפש ציונים אלא מחפש להוציא בני אדם.

חיים ילין: לכן גם כשהיו חמישה ילדים במגמה מסוימת, המועצה שמה את הכסף לעשות את זה.

<דרור חרוש: בדיוק.

<דרור חרוש: אני מלמד היום באופקים.

<דרור חרוש: אין תלמיד אחד בכיתה שלי, שבחר פיזיקה.

<דרור חרוש: מכריחים, מי שרואים שמשקיע, ללמוד פיזיקה, ומי שלא משקיע, הולך למגמת קולנוע, וזהו.

<דרור חרוש: אף אחד לא בוחר את המגמה שלו.

<דרור חרוש: יש שם שלוש מגמות.

<דרור חרוש: מי שנופל מפיזיקה, שמים אותו בכימיה, ואני מתמודד עם זה יום-יום.

<דרור חרוש: להיות מורה זה דבר אחד, ולהיות בייביסיטר זה דבר אחר, וכשמכריחים את הילדים לבוא למגמת פיזיקה, זה הופך לגנון.

מאיר כהן: זה שיח שצריך לקיים בבית הספר שלך, היות שבדקתי את זה, ואני בא עם נתונים.

מאיר כהן: בתי הספר התיכון בנגב מצטיינים היום במניפת אפשרויות שנותנים לילדים שלהם.

מאיר כהן: זה מדהים.

מאיר כהן: כל בית ספר בבאר-שבע וכל בית ספר בירוחם וכל בית ספר באילת וכל בית ספר בדימונה.

מאיר כהן: המניפה שהוא נותן מבחינת מקצועות הגברה של 5 יחידות – נמצא פה מאיר, והייתי אצלו בתיכונים – היא מדהימה.

מאיר כהן: נקודתית צריך לבדוק מה קורה.

מאיר כהן: יושב שם אבי, מנהל אגף החינוך.

מאיר כהן: אולי יתייחס לנקודה הזאת, כי בחלק מהמקומות כן יש התופעה.

מאיר כהן: אני יכול להצביע על עוד ישוב שאני יודע ששם יש בעיה גדולה, אבל שוב – צריך להירתם בכוחות המקומיים – ראש הרשות, מנהל האגף ומנהלת המחוז, כי שם יש מקום להשקיע מאמץ ולהביא מורים למתמטיקה ולדאוג שהתחרות תישאר שם.

חיים ילין: המורה הצעיר השני.

<רנאל זיסו: אני רנאל זיסו.

<רנאל זיסו: אני מלמד בירוחם מתמטיקה שלוש שנים.

<רנאל זיסו: שנה הבאה אני עובר לאופקים, ללמד יחד עם דרור בבית הספר.

חיים ילין: למה שחררו אותך מירוחם?

<רנאל זיסו: אנחנו מתוכנית קדם עתידים.

<רנאל זיסו: אנחנו בוגרי התוכנית, והגענו לאזורי הפריפריה דרך הצבא.

<רנאל זיסו: זה דרך עתודה.

<רנאל זיסו: התוכנית הנפלאה הזאת נסגרת, לצערי הרב.

חיים ילין: עתידים לא נסגר.

<רנאל זיסו: עתידים להוראה.

חיים ילין: למה?

<רנאל זיסו: תקציבים.

<גילמור קשת: הצבא שם עכשיו פחות על תוכניות לאומיות.

עפר שלח: סליחה שאני מתערב – אני בא מדיון בוועדת חוץ וביטחון – ויהיה לנו עוד דיון בשבוע הבא – שעוסקים במעטפת של מעבר צה"ל דרומה, וזה מתחבר – על כמה כסף מדובר?

<דרור חרוש: בעתידים להוראה?

<דרור חרוש: אני לא יודע.

חיים ילין: כי עתידים לשלטון המקומי ממשיך להתקיים, ואני נותן שם הרצאות כמעט כל שלושה חודשים.

<רנאל זיסו: קדם עתידים זה תוכנית שאני מרכז כרגע בירוחם, בבית הספר שאני מלמד, וגם אני הולך לרכז שנה הבאה באופקים.

<רנאל זיסו: זו תוכנית שמתקצבת ונותנת, והתלמידים מקבלים מענה.

<רנאל זיסו: התלמידים המצטיינים מקבלים תגבורי העשרה אחר הצהריים.

<רנאל זיסו: יש קושי של מי שיעביר אותם – אין מורים שיכולים להגיע לאזור.

<רנאל זיסו: זו בעיה של הסעות.

<רנאל זיסו: אני מלמד בירוחם, ומורים לא רוצים להגיע מבאר-שבע לירוחם.

<רנאל זיסו: כנ"ל גם באופקים.

<רנאל זיסו: התוכנית של קדם עתידים ממשיכה לעבוד ולתת מענה, אבל עתידים להוראה נסגרת, והסיבה לכך – תקציבים.

<רנאל זיסו: צריך לשלם משכורות גם לאורך השנה – שירות סדיר, שירות קבע אחר כך, והצבא מעניק תואר ראשון, תואר שני, תעודת הוראה.

עפר שלח: כמה במחזור שלכם היו?

<רנאל זיסו: כעשרה.

עפר שלח: שתבינו – הצבא מתמודד במעבר צה"ל דרומה, ובעיקר, כפי שאתם יודעים, יש קריית ההדרכה, אבל גם הולך לעבור אמ"ן והתקשוב.

עפר שלח: השכל של צה"ל הולך לעבור דרומה.

עפר שלח: הוא מתחבט עם זה שהאנשים האלה, שבסופו של דבר הם אנשים מפונקים – אני אומר לא במובן שלילי – אלא יש להם הצעות בשוק האזרחי וכן הלאה – לרבים מהם לא קל לעבור דרומה, אנסח את זה כך.

עפר שלח: הפתרון של להביא אנשים מהדרום, או חלק מהאנשים שיבואו מדרום – זה נשמע כל כך טבעי, ולעזור להכשיר אותם – זה כבר נהיה חלק מהדבר הזה.

עפר שלח: אני אעלה את זה בחוץ וביטחון.

עפר שלח: אנחנו נטפל בזה.

<גילמור קשת: אולי רק כמה מילים על תוכניות שמשרד החינוך עושה כדי שהמדעים יגיעו- - -

חיים ילין: הדיון היה צריך להסתיים ב-12:00.

חיים ילין: מאיר אומר: תגנוב חמש דקות.

חיים ילין: אמרתי: כבר גנבתי עשרים.

חיים ילין: ..

חיים ילין: דקה, בבקשה.

<גילמור קשת: תיכון וירטואלי במתמטיקה ופיזיקה 5 יחידות, וכימיה ברשת גם 5 יחידות, מגמות שיכולות להיכנס לפריפריה בלמידה מרחוק.

<גילמור קשת: חבל שלא יגיעו.

חיים ילין: את לא יודעת – היינו בדיון בביקורת המדינה.

חיים ילין: את לא יודעת שבערבה ובאילת יש בעיה של תקשורת.

חיים ילין: אין פס רחב שמגיע לשם.

חיים ילין: אין אינטרנט, אין טלוויזיה ואין טלפון.

<גילמור קשת: מתנדבים, מהנדסים שמגיעים מהתעשייה הקרובה לכיתות, ללמד יחד עם מורים.

<גילמור קשת: ביקורים במוזיאונים זה קריטי, ופה ההסעות זה אבן הנגף.

<גילמור קשת: חשוב להכניס.

<גילמור קשת: שיעורים פרטיים מקוונים – שוב, אחת הדרכים שאנחנו מתמודדים עם המרחק זה באמת גם פיתוח מקצועי למורים שהוא מקוון וגם שיעורים מקוונים, אז תשתיות זה מאוד חשוב.

<גילמור קשת: יש תקצוב דיפרנציאלי מבחינתנו, מבחינת משרד החינוך, לנגב.

<גילמור קשת: כל הצטיידות המעבדות נותנת עדיפות למעמד סוציו אקונומי ולפריפריה.

<גילמור קשת: יש עוד דוגמאות, אבל אלה הדברים המרכזיים.

חיים ילין: תודה.

מאיר כהן: הייתי רוצה לשמוע את פרופ' אבי בסר – אל"ף, כי הוא תושב דימונה וגדל אתי.

מאיר כהן: חשובה, עמרי ואבי, התוכנית שמתנהלת אצלכם של המגזר הבדואי.

מאיר כהן: חשוב לשמוע.

מאיר כהן: בבקשה.

<אבי בסר: קודם כל אני שמח שיש לי פרוטקציה ושאני זוכה לדבר בוועדה למרות שהגעתי רק עכשיו.

<אבי בסר: ..

<אבי בסר: התוכנית שלנו, שער לאקדמיה, פותחת את השער לסטודנטים וסטודנטיות בדואים ובדואיות לכלל מחלקות המכללה שלנו, ספיר.

<אבי בסר: המילה מכינה אינה טובה לאנשים שרוצים להתקדם.

<אבי בסר: פעם זה היה "תקדם", שזה היה מכינה – שזה גם תוכנית קידום מיוחדת, אבל זה גם להתקדם.

<אבי בסר: היום זה שער לאקדמיה.

<אבי בסר: הם מגיעים, מקבלים בצורה אינטנסיבית לימודי עברית- - -

מאיר כהן: למה צריך את התוכנית הזו?

<אבי בסר: התוכנית הזו היא חשובה, כי היא מספקת, מעבר לעניין שהיא עושה סוציאליזציה, ומאפשרת כניסה רכה, ונותנת מיומנויות וכלים להיכנס לתוך האקדמיה – היא גם מאפשרת רוב הזמן ללמוד קורסים שהם אקדמיים בצורה מדורגת, ולהיכנס יותר חלק.

<אבי בסר: היא גם מאפשרת לסטודנטים להכיר את המרחב, לעשות טעימות אקדמיות, וגם לא מסלילה אותם מראש לרב-תחומי או הוראה, אלא פותחת את האפשרות.

עפר שלח: מה גודל הפער ההתחלתי שהם באים אתו?

<אבי בסר: סטודנט בדואי בא – לא נעים לומר – בלי אף שפה: לא עברית, לא אנגלית, לא ערבית.

<עמרי ידלין: הקושי המרכזי הוא קושי של שפה.

<עמרי ידלין: צריך לשים את הדברים על השולחן.

עפר שלח: מה, הוא למד בשפת הסימנים?

<עמרי ידלין: הוא למד בערבית.

<עמרי ידלין: בעוד שהערבית הבדואית הדרומית היא אחת, המורים רובם מהצפון, כך שהבלבול בערבית כבר מתחיל שם.

<עמרי ידלין: עברית חלשה מאוד.

<עמרי ידלין: אגב, האנגלית לפעמים יותר טובה מהעברית.

<עמרי ידלין: העברית ברמה מאוד חלשה.

<עמרי ידלין: זה נובע ממערכת החינוך.

<עמרי ידלין: זה נובע מזה שהטלוויזיה – אם פעם היה ערוץ אחד, טלוויזיה בעברית, היום רואים טלוויזיה בערבית.

<אבי בסר: אבל זאת ועדת חינוך של כולם, אז אני מציע לחזק את האנגלית ואת המתמטיקה לכולם.

<אבי בסר: זו לא בעיה של אוכלוסייה אחת.

<עמרי ידלין: אבל התוכנית הזו, אם בעבר סטודנט בדואי אצלנו – בממוצע, תמיד יש חריגים – כ-20% היו מסיימים את התואר, והיה לוקח להם חמש-שש שנים, התוכנית הזו הורידה את הנשירה באופן דרמטי.

<עמרי ידלין: למרות שאנחנו מוסיפים שנה – התוכנית ארוכה בשנה מהתוכנית הרגילה – היא למעשה קיצרה את משך הלימודים, העלתה את הציונים.

<עמרי ידלין: זו השקעה אדירה של המכללה ושל המדינה במעטפת אישית.

מאיר כהן: משרד החקלאות אתכם?

<עמרי ידלין: כן.

<עמרי ידלין: אנחנו באים למל"ג, כועסים עלינו – בצחוק – כי הם טוענים שזו התוכנית הכי יקרה בארץ פר סטודנט, אבל בלי זה, זה לא יכול לעבוד.

חיים ילין: אז תגיד להם שאתה הכי זול פר קפיטה לתלמיד.

חיים ילין: תעשה את הממוצע.

<עמרי ידלין: יותר מזה – בסופו של דבר, מכיוון שהאלטרנטיבה של הסטודנטים האלה הרבה פעמים זה ללמוד בחברון, בטווח הארוך זה זול מאוד למדינת ישראל.

יהודית גידלי: כמה זה צימצם את הנשירה?

<עמרי ידלין: מ-70% ל-30% בערך.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: אני מסכם.

חיים ילין: אני יודע שהיו עוד כמה אנשים שרצו לדבר, אבל אנחנו חורגים מכל לוח הזמנים, וב-12:00 התחיל דיון על התעשייה בנגב בוועדת הכלכלה.

חיים ילין: קודם כל, אני רוצה להודות למאיר ולטלי שהרימו את היום, ואנחנו מתרוצצים.

חיים ילין: כמה נקודות: אחת, לגבי חזון הנגב.

חיים ילין: המחוז הוא מאשדוד עד אילת.

חיים ילין: זה 80% מקרקעות מדינת ישראל.

חיים ילין: זה הפוטנציאל הגדול ביותר שיש.

חיים ילין: אנחנו דנים היום לרוחב כמעט כל הנושאים המהותיים ביותר שצריכים לעשות אזור שלם למרכז של מדינת ישראל.

חיים ילין: לא אתחיל ב – קפלו את המפה של מדינת ישראל, ותראו איפה המרכז של מדינת ישראל – כולנו מכירים את הטריקים האלה.

חיים ילין: אני לא שם.

חיים ילין: מי שרוצה לבוא ולהבין שבמדינת ישראל הולכים להיות עוד 5 ו-6 מיליון אזרחים תושבים בתוך המדינה, אין להם איפה ליישב אותם במרכז הארץ, והמדינה צריכה להתכונן ולעשות את זה בנגב.

חיים ילין: זה המקום היחיד.

חיים ילין: אבל כפי שאמרתי, לא ניתן להביא את הים לנגב, אבל אפשר להביא תרבות וחינוך ותשתיות והרבה מאוד דברים, שבסופו של דבר המשפחות הצעירות יחליטו להתיישב בנגב, ולא משנה איפה בנגב.

חיים ילין: בסיסי צה"ל זה עוגן – לא מטרה.

חיים ילין: זה עוגן שצריך להביא את האנשים.

חיים ילין: יחד עם זאת, יש סתירה ניהולית בתפישה של מדינת ישראל.

חיים ילין: אי-אפשר קודם כל להביא רכבת, כי אז אנשים לא באים לגור הם ב-58 דקות נוסעים ומגיעים לבאר-שבע, ואין שום סיבה שיישארו לגור בבאר-שבע.

חיים ילין: לכן צריך לשים את התשתיות של החינוך ולסגור פערים, לשים כל מה שאנחנו יודעים בדיור, ולעודד את המשפחות האלה להגיע לשם.

חיים ילין: יש המון נושאים, אבל אם רוצים להזיז משהו – תמיד הייתי אומר למנהלים: קחו שני נושאי שאתם רוצים לקדם, ורוצו אתם.

חיים ילין: אי-אפשר לקחת את כל עשרים הנושאים שאמרתם, כי לא נצליח, אלא ניפגש פה שנה הבאה וזהו.

חיים ילין: לגבי מכללת ספיר, אנחנו רוצים שהמכללה – תהיה לה זרוע כמעט בכל מקום בדרום – מה שהיום לא מתאפשר.

חיים ילין: נלך על זה, כולל הפר קפיטה, שנראה לי הזוי לחלוטין.

חיים ילין: אין לזה שום היגיון, ונילחם על זה.

חיים ילין: עתודה להוראה – נילחם על זה, כי בלי עתודה להוראה, אין באופקים ואין בירוחם ואין בשום מקום כנראה, עתודה כמוכם, שמעל הכול אתם בני אדם.

חיים ילין: זה מה שחשוב לי.

חיים ילין: אני רוצה לראות מורים שהם בני אדם, שמחנכים לא רק 5 יחידות מתמטיקה אלא להיות בן אדם.

חיים ילין: אין 5 יחידות להומניות ולהיות בן אדם.

חיים ילין: הלוואי שנעשה את זה.

מאיר כהן: אם אפשר שתחברו ליועצים של עופר.

מאיר כהן: הוא יטפל בזה בוועדת החוץ והביטחון.

חיים ילין: ניקח את זה על עצמנו.

חיים ילין: תגמול מורים לנגב זה עוד נושא שאנחנו רוצים לקחת.

חיים ילין: אני חושב שאם נצליח לעשות את זה, עשינו המון ביום הזה.

חיים ילין: אני רוצה להזכיר לכל מי שמייצג פה את משרד החינוך – זה התקציב השני הגדול ביותר בתקציב המדינה.

חיים ילין: לא יכול להיות שאנחנו דנים פה בסוף ב-10 מיליון שקל לפה או לשם, שיכולים לשנות את כל המרחב עצמו.

חיים ילין: על מה אנחנו מדברים?

חיים ילין: אנחנו צריכים אתכם מבחינה מקצועית, שתילחמו.

חיים ילין: אנחנו ניתן לכם מתוך הכנסת את כל העזרה שאנחנו יכולים לתת.

חיים ילין: בסוף אנחנו חברי כנסת – לא ממשלה, אבל נלחץ, כי חשוב לנו הנגב.

חיים ילין: תודה רבה, הישיבה נעולה.