הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 250, 2017-06-28 09:00

איל בן ראובן: בוקר טוב, היום יום רביעי, 28 ביוני 2017, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

איל בן ראובן: הנושא המוגדר הוא בקשה לחוות דעת מבקר המדינה בנושא טיפול רשויות המדינה במבקשי מקלט מאפריקה.

איל בן ראובן: אנחנו פה בישיבת מעקב.

איל בן ראובן: בוקר טוב לחבר הכנסת דב חנין, נדמה לי שאתה היחידי בינתיים, ולנציגי מבקר המדינה, מוזמני הגופים וצוות הוועדה.

איל בן ראובן: קודם כל, אני רוצה להגדיר את סדר הדיון, כדי שהוא יהיה ברור לחלוטין.

איל בן ראובן: הדיון הזה יסתיים בעשר וחצי, כלומר, ב-10:20 אני מסכם.

איל בן ראובן: דבר שני וחשוב, אני יודע שיש בדיון פה אמוציות וכו'.

איל בן ראובן: אצלי בדיון אין התפרצויות.

איל בן ראובן: מי שיתפרץ, לא יהיה פה.

איל בן ראובן: אני אומר את זה בצורה חדה וברורה, כדי שלא יהיו אחר שאלות למה, כמה ואיך.

איל בן ראובן: מי שמתפרץ ולא מדבר ברשות, יכול לבד לקום וללכת.

איל בן ראובן: הדבר השלישי שאני מבקש פה - למרות התחושות, אני מבקש לכבד אחד את השני.

איל בן ראובן: יש דעות, יש נושאים כאלה ואחרים, אני מאוד מאוד מבקש לכבד האחד את השני.

איל בן ראובן: לכבד האחד את השני, בראש ובראשונה זה להקשיב.

איל בן ראובן: זה להקשיב ואחר כך להביע עמדה.

איל בן ראובן: כל מי שרוצה להתבטא ולדבר יקבל רשות, למעט במגבלת הזמן, ויוכל לדבר.

איל בן ראובן: אני מבקש להירשם פה.

איל בן ראובן: אני רוצה לפתוח פתיחה קצרה לפני שאני מעביר את שרביט הדיבור לנציגת מבקר המדינה, לחברי הכנסת ולאחר מכן נתחיל לשאול את השאלות.

איל בן ראובן: היום אנחנו מקיימים דיון מעקב לדיון שנערך ב-23 בינואר 2017, כלומר לפני כמעט חצי שנה.

איל בן ראובן: דיון מעקב - להבנתי מטרתו לקחת את הסיכום הקודם, הסיכום שהיה ב-23 בינואר, לעבור על הבקשות כפי שהתבקשו הגופים לענות; הדבר השני שצריך לעשות בדיון מעקב זה לנסות ולבדוק – בכל זאת עברה חצי שנה – ולהבין מה קרה מאז, אם התקדמנו, הלכנו אחורה.

איל בן ראובן: אני רוצה לפתוח ולעבור על סיכום הישיבה הקודמת, על הדברים הבסיסיים.

איל בן ראובן: הוועדה מבקשת לקבל ממשרד המשפטים תוך חודש, עד ליום 23 בפברואר, את מסקנות המשרד מבדיקת המקרה בו דוח של רשות האוכלוסין לא הוצג בבתי-המשפט.

איל בן ראובן: למי שהיה בדיון הקודם וזוכר, זו היתה העילה של חברי הכנסת להגשת הבקשה לדיון מהיר.

איל בן ראובן: מי נציג משרד המשפטים?

<חנה פריידין: על זה קיבלנו תשובה.

איל בן ראובן: יפה, קיבלנו את התשובה וזה בסדר.

איל בן ראובן: הוועדה קובעת שמדינת ישראל מחויבת על-פי הדין הבין-לאומי לביצוע בדיקה רצינית ומלאה לגבי בקשות המקלט; הוועדה קובעת כי מדינת ישראל חייבת לפרסם מדיניות ברורה בנושא הטיפול במבקשי המקלט.

איל בן ראובן: מדיניות; הוועדה מבקשת מרשות האוכלוסין וההגירה לקדם תוך זמן קצר את אלפי בקשות מבקשי המקלט; הוועדה תערוך דיון מעקב שבו רשות האוכלוסין תתבקש להציג נתונים מלאים אודות מבקשי המקלט, מספר הבקשות שהוצאו לקבלת מעמד פליט ואופן הטיפול בהם; הוועדה מבקשת לקבל מרשות האוכלוסין בתוך שבועיים, עד ליום 6 בפברואר 2017, את המדיניות המוצהרת של הרשות לטיפול בבקשות מקלט.

איל בן ראובן: אני אומר פה – התייחסות לבקשת הוועדה יכולה להיות גם אין מדיניות, יש מדיניות.

איל בן ראובן: ההתעלמות, שום דבר – לא מקובל.

איל בן ראובן: לא מקובל.

איל בן ראובן: אני אומר את זה כבר עכשיו.

איל בן ראובן: לצערי הדיון היום, דיון המעקב הזה, מצביע על זלזול מוחלט של גופים מסוימים בוועדה ובכנסת.

איל בן ראובן: לפחות מבחינתי זה כנראה גם מצביע על צורת הטיפול בנושא כולו.

איל בן ראובן: אני לא מתכוון לעבור על כך לסדר היום.

איל בן ראובן: הדבר הזה יועבר לידיעת השר, לידיעת יושב-ראש הכנסת, ואנחנו נשקול מה עושים כאשר גוף מרשה לעצמו פשוט לזלזל, לא לענות, שום דבר, למרות בקשות חוזרות ונשנות.

איל בן ראובן: יש גבול למה שאנחנו מוכנים לעבור עליו.

איל בן ראובן: פשוט לא מכובד, לא רציני ולא ענייני.

איל בן ראובן: השבוע נכחתי בדיון בוועדת הפנים שהיה בהשתתפות שר הפנים.

איל בן ראובן: בעיני הדיון הציג בצורה מאוד בהירה שכאשר אין מדיניות ברורה, בעצם אין מדיניות.

איל בן ראובן: המצב שנוצר הוא בעצם שדה קרב בין תושבי דרום תל-אביב לבין מבקשי המקלט למיניהם.

איל בן ראובן: מתוך האין-מדיניות הזה אני יכול לראות בסופו של דבר שהמדיניות מצד אחד לעשות רע ככל האפשר למבקשי המקלט על מנת שיצאו החוצה, מבלי לנסות ולעשות מבחן אמיתי למי כן ולמי לא.

איל בן ראובן: עוד פעם, אני לא נכנס לשאלה איך מטפלים ומה צריך לעשות עם אלה שלצורך העניין לא מגיעה להם הזכות להיות פה.

איל בן ראובן: חידוש אחד מעניין שכן היה בוועדת הפנים לפני שבוע, שאולי הוא נותן לנו בכל זאת איזשהו רקע קצת שונה, היתה אמירת שר הפנים שלפחות הוא מבין שלגבי 3,000 יוצאי דרפור, כנראה הם כן זכאים לזכויות פליט.

יעל גרמן: עכשיו הוא בודק את זה עם איזושהי חברה - - -

איל בן ראובן: כרגע אני מתייחס לאמירה שלו בדיון, שהיא חידוש לצורך העניין.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד שהרגשתי מאוד לא נוח, כאחד שישב בדיון, שכשנציגי מבקשי המקלט ביקשו להגיד משהו, התגובה היתה העפה החוצה ללא שום התייחסות.

איל בן ראובן: זה לא יקרה פה היום.

איל בן ראובן: כל מי שירצה לדבר, במגבלת הזמן, יקבל את האפשרות לדבר.

איל בן ראובן: אני מקווה שתרגישו קצת אחרת.

איל בן ראובן: בהמשך לדיון הקודם, אני חוזר ואומר שהדיון איננו דן בשאלה מיהו פליט ואם ראוי לקלוט פליטים במדינת ישראל.

איל בן ראובן: אנחנו כאן בעיקר בכדי לבחון מה המציאות, מה יש, וכדי לנסות ולתקן שגיאות שנעשו בטיפול, הן בבקשות המקלט, הן במבקשי המקלט והן בתושבי דרום תל-אביב.

איל בן ראובן: הנושא בהחלט כואב, מלא אמוציות וחשוב לי להזכיר לכולנו מי אנחנו.

איל בן ראובן: אנחנו עם שלפני לא הרבה שנים, 70 שנה, אנשים מהעם שלנו ניסו בכל כוחם לבקש איזושהי זכות לנשום במקומות מסוימים באירופה, ולא קיבלו אותה.

איל בן ראובן: לכן אני חושב שאנחנו, לפחות מבחינת הרוח שלנו, הרוח הזאת מחייבת אותנו לנסות ולעזור ולהושיט יד, מתוך ציווי - שאני מקווה שאנחנו כל כך מאמינים בו – של "ואהבת לרעך כמוך", ולנסות ולעזור ככל שרק אפשר, גם כאנשים, גם כמדינה יהודית ודמוקרטית וגם כחברים באיזשהו חבר עמים שמאמין בזכויות אדם.

איל בן ראובן: מבחינתי הנחת הדיון היא שישנם אזרחי ישראל בדרום תל-אביב שמגיע להם טיפול ותמיכה אחרים ממה שהם מקבלים עד היום והם סובלים סבל קשה ממה שהתפתח במרחב שלהם.

איל בן ראובן: ישנם אנשים, לפחות חלקם או בוודאי חלקם, ראויים להגדרת פליט או הגדרה אחרת שתאפשר להם לחיות כבני אדם במקום שבו הם נמצאים היום.

איל בן ראובן: והיום הם נמצאים כאן, במדינת ישראל.

איל בן ראובן: מי שביקר – ויש פה אנשים שגרים, אנשים שנמצאים ויש אנשים שביקרו בדרום תל-אביב, אני מניח שכולנו מבינים למה הדיונים האלה מתקיימים כאן בכנסת, הן מבחינת תושבי דרום תל-אביב והן מבחינת מבקשי המקלט.

איל בן ראובן: אני מוכרח לומר שבעיני התקדמות לעבר איזשהו פתרון מצוי במדיניות שתתקן את המצב הקיים, תטפל הן במבקשי המקלט, אלה שמגיע להם טיפול ותעשה מה שצריך, והן גם תטפל בתושבי דרום תל-אביב.

איל בן ראובן: בדיון הקודם ציינתי את דברי בית-המשפט העליון בנוגע למדיניות רשות האוכלוסין וההגירה בנושא, בכל נושא בקשות המקלט.

איל בן ראובן: אני מעלה זאת כאן בשנית, גם היום, מפני שנראה שלא נעשה הרבה, לא עד הדיון הקודם ולא מאז הדיון הקודם.

איל בן ראובן: בית-המשפט העליון, שאני סומך עליו מאוד, התבטא במילים: אוזלת יד מדהימה, אם לא מכוונת, בטיפול בבקשות המקלט.

איל בן ראובן: ב-16 בפברואר 2015 ראש המינהל לטיפול במבקשי מקלט ברשות האוכלוסין, מר יוסי אדלשטיין, הצהיר בבית-המשפט כי בתוך שנה יינתנו תשובות בנוגע לכל בקשות המקלט.

איל בן ראובן: עד היום, גם מאז 2015 וגם לאור שני הדיונים, למיטב הבנתי עדיין לא קיבלנו את תשובת הרשות, לא בנוגע למדיניות ואופן הטיפול בבקשות, ושלא לדבר על הטיפול הענייני, הממשי.

איל בן ראובן: כמו שאמרתי, כמו גם בקשה לתגובה מכובדת לבקשת הוועדה, שכן לא קיבלנו שום דבר ממכם.

<נירית אלקלעי: יש לנו אישור של מייל שהועבר שלוש פעמים לאיל מרכז הוועדה ויש לנו אישור קבלה שלו.

<נירית אלקלעי: שלוש פעמים, האחרון שבהם מהשבוע האחרון.

איל בן ראובן: זה ייבדק מייד.

איל בן ראובן: אני בדקתי את זה מספר פעמים והתשובה היתה שלא הגיעה שום תגובה.

איל בן ראובן: אם הגיעה תגובה – את כל מה שאמרתי באשר לנושא הזה אני אקח חזרה וגם אתנצל אם אכן אני טועה.

איל בן ראובן: איל, תבדוק ותן לי תשובה.

איל בן ראובן: שר הפנים הצהיר שמבקשי המקלט מדרפור נחשבים כמבקשי מקלט שכנראה זכאים, על-פי בדיקה, לטיפול.

איל בן ראובן: יחד עם זאת, הוא אישר – למיטב הבנתי – 200 אישורים בלבד לאנשים שכן יקבלו מטעמים הומניטריים זכויות כאלה ואחרות.

איל בן ראובן: הוא אמר שזה תלוי בהחלטת בית-המשפט העליון שמחכים לה.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד שאני לא כל כך מבין את הקשר להחלטת בית-המשפט העליון, שעניינה בעיקר דיון בנושא המדינה השלישית.

איל בן ראובן: לכן, אם מישהו מגיע לו, אז מה זה קשור למדינה השלישית, שכן הוא כנראה לא יעזוב.

איל בן ראובן: לכן לא ברור לי כל כך הקשר.

איל בן ראובן: הבנתי גם ששר הפנים הציב בפני ראש המינהל מועד להצגת קריטריונים, נדמה לי עד ה-17 ביולי , לקבל אשרה.

איל בן ראובן: אני אשמח לשמוע התייחסות לעניין הזה.

איל בן ראובן: אני גם ארצה לשמוע מה הקריטריונים לגבי ה-200 האלה.

איל בן ראובן: כלומר, איך נקבעו ה-200 האלה ולא 200 אחרים מתוך החבילה הכל כך גדולה של אנשים שמחכים לתשובה.

איל בן ראובן: כמו שאמרתי, אנחנו בדיון מעקב ואנחנו ניגש לדוברים.

איל בן ראובן: ראשית, אני מבקש התייחסות של נציגת מבקר המדינה, בבקשה.

<דגנית שי: אנחנו נמצאים בביקורת.

<דגנית שי: זה אומר שכרגע אנחנו בודקים את נושא הטיפול במבקשי מקלט, בדגש על הטיפול בבקשות מקלט.

<דגנית שי: הבדיקה שלנו נעשית במסגרת הדוח השנתי של מבקר המדינה.

<דגנית שי: זה אומר שבהנחה שיש ממצאים שמצדיקים דוח, בסביבות אוקטובר אנחנו מעבירים טיוטה לתגובת מבוקרים, מקבלים חזרה ומפרסמים את הממצאים יחד עם הדוח השנתי של מבקר המדינה.

איל בן ראובן: אם יש תוצאות, מתי אנחנו אמורים לראות את התוצאות האלה?

<דגנית שי: הדוח השנתי כולו מוגש למשרד ראש הממשלה ובו צפוי להיות גם פרק בנושא שלנו.

<דגנית שי: זה מוגש למשרד ראש הממשלה באמצע פברואר, הממשלה נותנת את תגובתה, והדוח יחד עם תגובת הממשלה מתפרסמים ביחד, עשרה שבועות לאחר מכן, בדרך כלל זה במהלך מאי.

<דגנית שי: כלומר, מאי 2018.

איל בן ראובן: כלומר, יש כרגע ביקורת שמתבצעת על הנושא הזה.

<דגנית שי: כן.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, תודה לך גם על רשות הדיבור ותודה על הדברים החשובים שאמרת בפתיחת הדיון הזה.

דב חנין: אני מצטרף לכל דבריך.

דב חנין: יען היא חיה שידועה בזה שהיא מסוגלת לטמון את ראשה בחול, אבל גם כשהיא טומנת את ראשה בחול, המציאות לא נעלמת.

דב חנין: זה מאוד עצוב שהמציאות לא נעלמת, אבל היא לא נעלמת.

דב חנין: ממשלת ישראל מתנהגת כיען לאורך שנים, אבל המציאות הקטסטרופלית של מה שקורה בדרום תל-אביב, לא נעלמת.

דב חנין: מהמציאות הזאת יש הרבה הרבה שסובלים.

דב חנין: האנשים האלה שסובלים מגיעים לכאן ומשמיעים צעקה, בין אם אלה תושבי דרום תל-אביב הוותיקים, בין אם אלה מבקשי המקלט.

דב חנין: אבל הצעקה הזאת לא מצליחה להביא לשינוי ואותה מדיניות של יען שטומנת את ראשה בחול ונותנת לבעיות להצטבר, להחמיר ולהגיע למצבים בלתי אפשריים, אותה מציאות נמשכת.

דב חנין: מה המדיניות שקיימת לממשלה ביחס לדרום תל-אביב וביחס למבקשי המקלט?

דב חנין: ישנה טענה שלממשלה אין מדיניות.

דב חנין: אני אומר שעוגה נבחנת באכילתה ולכן אני לא כל כך מתרשם מהמכתבים שנקבל או לא נקבל מרשות ההגירה, כי אני רואה את המדיניות בפועל, בשטח.

דב חנין: המדיניות בפועל, בשטח, היא לא לטפל בבעיה.

דב חנין: זו המדיניות.

דב חנין: המדיניות היא לא לטפל בבעיה.

דב חנין: זה נכון שמידי פעם פוליטיקאים דמגוגיים מנסים להפריח סיסמאות באוויר שאין להן שום קשר עם המציאות, כמו נגרש ונעיף ונעשה, זה בעיקר בכדי לזרות חול בעיני התושבים הוותיקים בדרום תל-אביב, שבאמת סובלים מקשיים מאוד מאוד גדולים, ולרמות אותם, וככה זה עובד, ואולי גם לקושש קצת קולות בדרך.

דב חנין: זו טרגדיה.

דב חנין: זו פשוט טרגדיה מה שקורה שם.

דב חנין: אני רוצה להתייחס, אדוני היושב-ראש, לכמה מההתפתחויות שקרו בתקופה האחרונה.

דב חנין: קודם כל, האמירה של שר הפנים שהאנשים שמגיעים מחבל דרפור ברחו מזוועות שמתנהלות שם, היא אמירה נכונה.

דב חנין: בחבל דרפור מתנהל רצח עם, יש שם טיהור אתני, יש שם רדיפות חמורות, הדברים האלה מוכרים.

דב חנין: אני לא מחדש פה שום דבר לאף אחד.

דב חנין: אצלנו נמצאים כ-3,000 פליטים מחבל דרפור שהם חלק קטן מהמוני האנשים שעזבו את חבל דרפור לכל מיני מקומות.

דב חנין: חלק קטן מאוד.

דב חנין: מתוכם שר הפנים רוצה לתת מעמד של תושב ארעי עם זכויות מסוימות ל-200.

דב חנין: אני מברך על ה-200 האלה, אבל אני רוצה לשאול למה 200?

דב חנין: מה, זו איזושהי מכסה?

דב חנין: לפי מה היא הוחלטה?

דב חנין: ומה קורה עם ה-201?

דב חנין: אולי ה-201 מצבו כמו 199?

דב חנין: אז למה זה ייעצר ב-200?

דב חנין: זו איזושהי שיטת הרולטה הרוסית?

דב חנין: לא ברור העניין הזה.

דב חנין: יש כמובן את השאלה של מה קורה עם אלה שהגיעו לכאן מאריתריאה.

דב חנין: גם באריתריאה יש שלטון רודני שמייצר רדיפות גם על רקע פוליטי, גם על רקע דתי, בעיקר של נוצרים, גם על רקע של נטייה מינית וזהות מגדרית, גם על רקע של איזושהי דרישה של שירות אין-סופי בצבא.

דב חנין: לכן בעולם אנשים שבורחים מאריתריאה זוכים להכרה כפליטים בשיעורים מאוד מאוד גבוהים.

דב חנין: אבל אצלנו הבקשות שלהם כלל לא נבחנות.

דב חנין: דרך אגב, כשאני אומר שהבקשות כלל לא נבחנות, צריך להבין, זה לא עובד רק לצד אחד.

דב חנין: כשבקשות לא נבחנות זה גם יכול להיות שיש מצבים של אנשים שממש לא זכאים למעמד של פליטים ומבקשי מקלט, אבל כיוון שהבקשה לא נבחנת הם נמצאים בתוך אותה קטגוריה.

דב חנין: אני, בוודאי כחבר כנסת, אין לי את הכלים לבחון פרטנית בקשה של אף אחד ולהביע דעה על בקשה של אף אחד, אני רק יכול לשאול שאלות.

דב חנין: אתן לכם דוגמה של שאלה, שדווקא מכוונת בכיוון השני.

דב חנין: כאשר בקשות לא נבחנות, לא נבחנים גם מצבים שבהם למשל יש בקרב קהילת האנשים שהגיעו מאריתריאה גם אנשים שהם פעילים של המשטר ולמען המשטר באריתריאה.

דב חנין: על פני הדברים, אני אומר בזהירות, זה כמובן צריך להיבדק.

דב חנין: לא נראה שהאנשים האלה הם אנשים שסובלים מרדיפה באריתריאה, כי הם תומכים במשטר שנמצא באריתריאה.

דב חנין: אז למה לא בודקים?

דב חנין: מה המדיניות הזאת של לא להתעסק בזה?

דב חנין: כל התיק הזה נשאר מין תיק שלא נוגעים בו.

דב חנין: תבדקו, ואם יש אנשים שלא זכאים, אחרי בדיקה פרטנית, תתייחסו אליהם כאל אנשים שלא זכאים.

דב חנין: זו דרישה כל כך אלמנטרית.

דב חנין: אם יש אנשים שאחרי שתבדקו תראו שהם כן זכאים, תתייחסו אליהם כאנשים שהם כן זכאים.

דב חנין: אבל זה שתעצמו את העיניים ותמשיכו להסתפק בסיסמאות ריקות מתוכן, זה משאיר את כולנו עם בעיה בלתי אפשרית.

דב חנין: כנראה שאתם לא נמצאים בדרום תל-אביב, אתם לא רואים את המצוקה של האנשים שם, לא של התושבים הוותיקים ולא של מבקשי המקלט ולא של אף אחד – מה קורה כאן?

דב חנין: איפה המדינה?

דב חנין: המדינה לא אמורה לטפל בבעיה שהיא בעיה כל כך קשה, כל כך כואבת, כל כך רצינית?

דב חנין: אני רוצה לסכם ולומר, אדוני היושב-ראש, שאני חושב שהבעיה אינה עם נציגי הרשויות שנמצאים כאן מולנו.

דב חנין: אני חושב שהדג פה מסריח מהראש.

דב חנין: כשאני אומר "דג מסריח מהראש", זה מגיע עד ראש הממשלה.

דב חנין: אני חושב שבעיה כזאת אינה רק בעיה של תל-אביב, והיא לא רק בעיה של דרום תל-אביב, והיא לא רק בעיה של תושבי דרום תל-אביב, והיא לא רק בעיה של מבקשי מקלט.

דב חנין: היא בעיה של מדינה.

דב חנין: אלה שאלות של חיים, ועל שאלות כאלה ראש הממשלה צריך לתת את התשובה, צריך לתת את הדין וצריך לתת את התשובות.

דב חנין: זו הכתובת העיקרית לביקורת שצריכה להינתן כאן.

דב חנין: תודה רבה.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: אני מאוד מעריכה את המחויבות וההתמדה ואת זה שאנחנו מקיימים במועד את הבדיקה ואת המעקב אחרי הנושא.

יעל גרמן: אני רוצה להתחיל בשאלה.

יעל גרמן: היום קראתי ב"הארץ", כתב אילן ליאור, שהמדינה הזמינה דוח לעדכון עמדתה על אריתריאה מאיזשהו ארגון הפועל לגירוש מבקשי מקלט, והיא עשתה זאת ללא מכרז.

יעל גרמן: הייתי רוצה לבקש קודם כל תשובה, כי ביד אחת ובפה אחד אנחנו שומעים את שר הפנים שאומר שהוא מכיר בדרפור ואולי בחלק מאריתריאה, וביד שנייה מזמינים איזשהו דוח בצורה מפוקפקת וכנראה שלא על-פי המינהל התקין.

יעל גרמן: הייתי רוצה לקבל תשובה על כך בדיון הזה.

יעל גרמן: אני רוצה לדבר גם על דבר אחר.

יעל גרמן: לפני שבוע ישבנו כאן – ועדת הפנים היא זו שניהלה ואתה סיפרת על הדרך שבה נוהל הדיון.

יעל גרמן: כאילו שהדיון נוהל מזווית הראייה אך ורק של התושבים.

יעל גרמן: היום מתנהל דיון, שמשתדל להיות אובייקטיבי ולדון גם בבעיה של התושבים וגם בבעיה של הפליטים, אבל בוודאי שהוא מנסה להאיר את הבעיה של הפליטים.

יעל גרמן: ואין שתי אמיתות - זו לא אמת אחת של תושבי דרום תל-אביב ואמת אחרת של התושבים, המהגרים, או איך שקוראים להם פליטים או מסתננים.

יעל גרמן: יש אמת אחת, והאמת הזאת מדברת על כך שהמצוקה היא של שניהם, והמצוקה היא משולבת, והמצוקה נובעת מחוסר המעש, מחידלון האישים של הממשלה.

יעל גרמן: לממשלה טוב ונוח, זה נפלא לסכסך בין התושבים לבין הפליטים.

יעל גרמן: איזה יופי.

יעל גרמן: אז במקום שהתושבים יבואו בטענות לממשלה למה היא הזניחה אותם שנים, הרי דרום תל-אביב והשכונות שם לא נולדו כאשר הגיעו הפליטים.

יעל גרמן: המצוקה נולדה הרבה הרבה קודם.

יעל גרמן: היום היא החריפה, אבל היא לא נולדה אז.

יעל גרמן: אז במקום שהתושבים יפנו את הכעס שלהם, המוצדק, כלפי הממשלה, הם באים היום ומפנים את הכעס אל הפליטים או אל הממשלה שלא מטפלת בפליטים.

יעל גרמן: האמת היא – ואני אחזור עליה שוב ושוב – שהפתרון של Win-Win situation הוא שכולם ייהנו, הוא קודם כל כשהממשלה תקבע מדיניות, שתאמר:

יעל גרמן: אנחנו רוצים לגרש אותם – שתגרש; אנחנו רוצים להשאיר חלק – שתשאיר חלק.

יעל גרמן: אבל כל עוד שהם נמצאים כאן וכל עוד שלא מגרשים אותם, וכל עוד שלא קובעים כך או אחרת, שהממשלה תבוא ותיתן להם את האפשרות לחיות בתנאים שיאפשרו להם גם לצאת מדרום תל-אביב, כי הפתרון הוא בכך שנפזר אותם, שהם לא יהיו רק בדרום תל-אביב.

יעל גרמן: שאלו אותי: את מוכנה שיגיעו להרצליה?

יעל גרמן: בוודאי.

יעל גרמן: זה יהיה נפלא שיגיעו להרצליה.

יעל גרמן: הם יטפלו באנשים סיעודיים כי היום אין לנו כוח אדם סיעודי במדינת ישראל.

יעל גרמן: חסרים 4,000 אנשים שיעבדו עם הקשישים הסיעודיים.

יעל גרמן: מה רע יהיה אם באמת ניתן יהיה לאפשר להם לעבוד כעובדים סיעודיים?

יעל גרמן: וכן, הם יגורו בהרצליה וברמת השרון ויטפלו באנשים הסיעודיים, ואני בטוחה שיחבקו אותם בכל מקום שהם יעבדו שם, כי הם כל כך זקוקים לעובדים סיעודיים.

יעל גרמן: מה רע יהיה אם הם יעברו לדרום, לאילת, או לטבריה ויעסקו בכל מקצועות המלונאות, שגם שם חסר כוח אדם.

יעל גרמן: אבל לא נותנים להם.

יעל גרמן: כשאמרתי שצריך לתת להם רישיונות עבודה, אמרו לי: את לא מבינה, הם עובדים.

יעל גרמן: בטח שהם עובדים.

יעל גרמן: במה?

יעל גרמן: כשוטפי כלים במסעדות ורוחצי רצפות.

יעל גרמן: בוודאי, כי זה הדבר היחיד.

יעל גרמן: ואיפה יש הכי הרבה מסעדות?

יעל גרמן: בתל-אביב.

יעל גרמן: אז איפה הם גרים?

יעל גרמן: בדרום תל-אביב.

יעל גרמן: אבל אם יאפשרו להם לעסוק בכל המקצועות האלה ואולי גם יכוונו אותם, אז הם לא יהיו בדרום תל-אביב, ואז נימצא נהנים מכל העולמות – גם יפתרו את הבעיה, גם יתנו להם אפשרות לעבוד, להתפרנס ולחיות כמו שצריך, ובינתיים שיבדקו באריתריאה, שיעשו מה שהם רוצים.

יעל גרמן: אבל בינתיים, עד שמגרשים או לא מגרשים, מכירים או לא מכירים, תנו להם זכויות של בני אדם, תאפשרו להם לעבוד, תאפשרו להם לשלם למשל ביטוח בריאות, מה שיחסוך למדינת ישראל מאות מיליונים שהיום היא מוציאה על טיפולים בבתי-החולים, מפני שאין ביטוח בריאות והם לא שייכים לקופת חולים, אבל הם כן מקבלים את הטיפולים.

יעל גרמן: וזה שוב win-win situation.

יעל גרמן: על כן אני חוזרת ואומרת: אין שתי אמיתות.

יעל גרמן: יש אמת אחת, והאמת האחת טובה לכל הצדדים.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, על הדיון.

מיכאל מלכיאלי: הייתי רוצה לחזק וגם להתייחס לדברים של חברת הכנסת יעל גרמן.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו בוועדה של ביקורת, אבל גם האמת צריכה להיאמר.

מיכאל מלכיאלי: אני יודע שצריך לחזק את ידי משרד הפנים ורשות ההגירה על העבודה המצוינת שהם עושים.

מיכאל מלכיאלי: לקרוא לזה היעדר מדיניות, אני חושב שמכוונים למקומות אחרים לגמרי.

מיכאל מלכיאלי: עובדים שם עובדים עד השעות הקטנות של הלילה למצוא פתרונות והם עושים עבודה שלפעמים היא לא פופולארית, לפעמים היא לא נחמדה כל כך, אבל אנחנו צריכים להודות לאנשים האלה שנוגעים בתפוח-אדמה הלוהט והכואב הזה.

מיכאל מלכיאלי: זה אחד.

מיכאל מלכיאלי: שתיים, ציינו כאן שיש שתי בעיות: בעיה אחת של הפליטים, האורחים, אלה שהגיעו למדינה בשנים האחרונות; ובעיה שנייה של תושבי דרום תל-אביב.

מיכאל מלכיאלי: האמת צריכה להיאמר, ואסור לנו להתבייש, אני חושב שבוועדה של ביקורת צריך לומר את זה, וזה מאוד מתחבר למה שאמרה חברת הכנסת גרמן: באה המדינה – אני לא יודע אם זו מדיניות של יען, כמו שאמר חבר הכנסת דב חנין – והביאה את כל אותם פליטים לדרום תל-אביב.

מיכאל מלכיאלי: לקחה את אותם אנשים שהם מסכנים גם ככה, עוד לפני שהגיעו הפליטים הם היו מסכנים, והפכו אותם לעוד יותר מסכנים.

מיכאל מלכיאלי: כל מי שמסתובב בדרום תל-אביב – אני הסתובבתי שם בלילה, ולא רק בלילה, גם ביום – פחד פחדים להסתובב שם.

מיכאל מלכיאלי: האנשים שם ברחו, עזבו דירות ריקות וברחו להתגורר במקומות אחרים.

מיכאל מלכיאלי: פה הביקורת האמיתית.

מיכאל מלכיאלי: הייתי רוצה לראות את המדינה שולחת את אותם פליטים להרצליה, ואז חברת הכנסת גרמן, שהיתה ראש עיר – איך היו מגיבים; לצפון תל-אביב, למקומות אחרים.

מיכאל מלכיאלי: אם תושבי דרום תל-אביב היו רואים שהנטל הזה – אפשר לקרוא לזה "נטל" – מתחלק שווה באוכלוסיה ולא נופל על אוכלוסיה מסכנה מאוד, אני חושב שהיחס היה אחרת.

מיכאל מלכיאלי: דבר אחרון, זה המדיניות של הממשלה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שאנחנו רואים יותר ויותר מעורבות אקטיבית של משרד הפנים.

מיכאל מלכיאלי: זה שהשר היה כאן בשבוע שעבר ואמר שבשנה האחרונה לא נכנס אף פליט למדינת ישראל, אף מהגר לא חוקי למדינת ישראל, זה מראה שהמדינה לא טומנת את ראשה בחול.

מיכאל מלכיאלי: זה מראה שהמדינה, עם כל הצער והלא-פופולריות שבזה, כן מעורבת בדבר וצריכים לברך את משרד הפנים על המאבק העיקש.

מיכאל מלכיאלי: שוב, אנשים שכן נמצאים כאן – אנחנו תמיד אומרים "חביב אדם שנברא בצלם" וצריך לכבד אדם באשר הוא אדם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא יודעים איזה מאורעות ואיזה תלאות הוא עבר בשביל להגיע לכאן.

מיכאל מלכיאלי: אבל רק אם הנטל הזה יתחלק שווה בשווה על כל מדינת ישראל ולא רק על אותם מסכנים שבכל מקרה הם מסכנים גם ככה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

<איל קופמן: ביום חמישי התקבלו כמה משפטים, ואנחנו נביא את זה בהמשך לוועדה.

<איל קופמן: אני מתנצל, כן היתה תגובה.

<איל קופמן: במהלך הדיון אנחנו גם נעמוד על התוכן ונעדכן אותך על טיבו.

איל בן ראובן: כל מה שאמרתי לגבי לא ניתנה תגובה, אני לוקח את דברי ואני מתנצל.

איל בן ראובן: עמידה בזמנים גם חשובה.

<יוסי אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, זה הועבר מספר פעמים, אבל לא חשוב.

איל בן ראובן: תודה רבה לכם, ואני לוקח את דברי בחזרה.

איל בן ראובן: אני רוצה לפנות לרשות האוכלוסין ולשאול כמה שאלות: 1.

איל בן ראובן: לאחר שהשר אמר את מה שאמר בנושא הדרפורים, אני מבקש לשמוע מה עושים עם זה.

איל בן ראובן: כלומר, האם יש היום איזשהן תוכניות פעולה בנושא הזה שהן שונות ממה שהיה עד היום מבחינת הטיפול בנושא?

איל בן ראובן: 2.

איל בן ראובן: לפי מה נקבעה רשימת ה-200?

איל בן ראובן: כלומר, מה התהליך הזה ולמה 200, למה לא יותר וכו'.

איל בן ראובן: 3.

איל בן ראובן: אני מבקש להבין מדוע אלה שכבר מגיעים ל-RSD, מדוע הם לא מקבלים תשובות?

איל בן ראובן: כמו שאמר דב, תשובה יכולה להיות טובה או לא טובה, אבל כדאי שלאנשים תהיה תשובה, אחרת הם ממשיכים להיות במין תקן כזה שלא ברור כלום.

איל בן ראובן: 4.

איל בן ראובן: שאלה אחרונה בשלב זה – מדוע ועל-פי מה הוחלט – לפחות לפי המספרים נראה שהאריתריאים הם במעמד שלכאורה נראה כאילו התשובה באשר אליהם ברורה: לא מגיע לכם.

איל בן ראובן: האם האמירה שלי היא כזאת?

איל בן ראובן: האם יש מדיניות כזאת?

איל בן ראובן: האם בודקים את זה, לא בודקים את זה?

איל בן ראובן: לפחות מהמספרים שנמצאים אצלי זה לא קורה.

איל בן ראובן: 5.

איל בן ראובן: עוד שאלה בכל זאת – לגבי הוועדה המייעצת שאמורה לקבל מה-RSD – מדוע ב-2016 היא הצליחה לדון ב-19 בקשות בעניין הזה?

איל בן ראובן: מה היא הצליחה לעשות ב-2017?

איל בן ראובן: נראה כאן משהו לא סביר מבחינת המספרים.

<דניאל סלומון: אני אתייחס למה שהוא החידוש האחרון בסוגיית דרפור ואני אבהיר בדיוק מה היתה ההחלטה, שהיא סוג של החלטת ביניים.

<דניאל סלומון: כפי שהודענו לאחרונה לבית-המשפט, לאחרונה התקיים דיון בראשותו של ראש הממשלה והוא הנחה, נוכח משך הזמן הארוך שלוקח עד שתתבהר התמונה, להעניק בשלב זה מעמד מטעמים הומניטריים ל-200 יוצאי דרפור.

<דניאל סלומון: הקריטריונים שייקבעו לאחר שבשבועות הקרובים תגיע המלצה לשר הפנים.

<דניאל סלומון: כלומר, הקריטריונים עדיין לא נקבעו, הם ייקבעו.

<דניאל סלומון: כשאני אומר "בשלב זה", האמירה לבית-המשפט היתה שהציפייה של המדינה היא שעד לחודש ספטמבר, מטעמים כאלה ואחרים, אמור להינתן פסק הדין בנושא המדינה השלישית.

<דניאל סלומון: מיד אני אסביר את הקשר.

<דניאל סלומון: לאחריה יתקבלו החלטות שנוגעות למדיניות באופן כללי, גם לעניינים של יוצאי דרפור וגם לעניינם של האריתריאים, הסודנים וכו'.

<דניאל סלומון: אני רוצה לעמוד על הקשר, כי נשאלה שאלה מה הקשר בין שתי הסוגיות – כאשר המדינה עוסקת בטיפול בבקשות מקלט – חבר הכנסת חנין הזכיר שאולי יש סוגים של אריתריאים שאפשר יהיה לבודד אותם או להשיב אותם וכו'.

<דניאל סלומון: אנחנו רואים את ההתמודדות בסוגיית האריתריאים בכל מדינות אירופה, זו סוגיה שאינה פשוטה גם בפן המעשי וגם במישור העקרוני והפוליטי-ציבורי – האמירה של המדינה בבית-המשפט היתה שהיא רואה כפתרון האולטימטיבי לעניין הזה את פתרון המדינה השלישית.

<דניאל סלומון: יש כבר יציאה למדינות שלישיות, כידוע ישראל חתמה עם אותן מדינות, אבל לא בהיקפים גדולים.

<דניאל סלומון: זה בגלל שעד היום היציאה לשם נעשית מרצון בלבד, מיוזמתם של מי שיצאו.

<דניאל סלומון: כידוע, חלק מהיוצאים יוצאים חזרה למדינת המוצא וחלק למדינה השלישית.

<דניאל סלומון: הצעד הבא, וזה הצעד שתלוי ועומד בבית-המשפט העליון, זה אמירה של המדינה שההחלטה בסופו של דבר לא תהיה של המסתנן עצמו, אלא של המדינה שתוכל להציב לו אולטימטום שאומר: או שאתה יוצא לאותה מדינה שלישית שהוחלט עליה ושהיא בטוחה מבחינתך, או שאתה תצטרך לשבת במשמורת עד שתכבד את ההחלטה לצאת בעצמך.

<דניאל סלומון: לשלב הזה המדינה עוד לא הגיעה.

<דניאל סלומון: ההנחה של המדינה היא, וזה מה שמחכה בבית המשפט העליון, שאם בית-המשפט העליון יאשר את המדיניות הזאת, המספרים שיישארו במדינה יהיו אחרים, ואז למשל לא יצטרכו להגיע לפתרון המורכב מאוד של הבחנה בין סוגי אריתריאים שונים וכו'.

<דניאל סלומון: בהתאם לתוצאות של פסק הדין, תיקבע מדיניות.

<דניאל סלומון: כלומר, תתבהר התמונה ביחס לכמה אנשים עתידים בטווח הנראה לעין להישאר בישראל, לצאת מישראל.

<דניאל סלומון: גם סוגיית הדרפורים תתבהר, כלומר אם יש צורך לתת מעמד הומניטרי למספר גדול יותר או לא.

<דניאל סלומון: לכן זה נוגע לכלל האוכלוסיות.

איל בן ראובן: אני מתייחס שוב לנושא הקשר.

איל בן ראובן: אתה אומר שהתשובה באשר לדרפורים למשל תינתן בהתאם למספר שמדינה שלישית כן יכולה או לא יכולה לקבל.

איל בן ראובן: אבל אנחנו מדברים פה על משהו אחר.

איל בן ראובן: אני מתייחס קודם כל עניינית – האיש מגיע לו או לא מגיע לו זכויות פליט.

איל בן ראובן: אם מגיעות לו זכויות פליט, אז מגיעות לו זכויות פליט.

איל בן ראובן: זה אומר שהוא צריך לקבל את הטיפול הרפואי וכו'.

איל בן ראובן: מה זה קשור לעניין של המדינה השלישית?

איל בן ראובן: לאחר מכן, אם תחליטו, מאיזושהי סיבה, שאנחנו נצטרך עוד לדון עליה ולראות שגם אם יש לו זכויות פליט, למרות זה עדיין חושבים שצריך לגרש אותו – טפלו בזה.

איל בן ראובן: אבל מה הקשר בין אם לאדם מגיעות זכויות פליט, מגיעה לו זכות לחיות כמו בן אדם, למה צריך לחכות עכשיו עד ספטמבר?

איל בן ראובן: היום אנחנו נמצאים ביוני, אני כבר לא מדבר על זה שזה כבר אחרי עשר שנים.

איל בן ראובן: זאת אומרת, זה לא התחיל אתמול.

איל בן ראובן: זה תהליך שאני לא מבין אותו.

איל בן ראובן: זאת אומרת, מה הקשר בין שיוסי ייתן החלטה מחר לגבי הדרפורים ויגיד: יש כרגע מדיניות חדשה.

איל בן ראובן: לאור מה שקורה בעולם ולאור מה שקורה שם, אנחנו חושבים שמגיע להם.

איל בן ראובן: קדימה, לזרז את התהליך, ועדה מייעצת – ציון אמיר ואבי חימי – נא להתיישב ולהתחיל לעבוד ולסגור את הפער הזה.

איל בן ראובן: למה צריך את הגלגול הזה?

איל בן ראובן: תראו מה אתם יוצרים, איזה אווירת נכאים של החברה הישראלית בכלל.

איל בן ראובן: אני אומר לך, לא רק מי שיושב פה סובל.

איל בן ראובן: מעבר לתושבי דרום תל-אביב, האוכלוסיה הישראלית, אנשים עם לב במדינת ישראל.

איל בן ראובן: אני אומר לך איפה שאני גר, סתם ביישוב בגליל.

איל בן ראובן: אתה יודע כמה אנשים זועמים על התחושה הזאת שעולה, מין נאחס כזה, שיושבים פה אנשים אומללים ומסכנים מכל הכיוונים, ואנחנו פשוט מתעללים בהם, לא עושים את העבודה.

איל בן ראובן: אני עדיין לא מבין את הקשר בין ההחלטה של בית-המשפט לבין מה שהשר אמר.

איל בן ראובן: אם ככה הוא חושב, אז קדימה, מחר בבוקר תתחילו לעבוד.

<דניאל סלומון: אז אני אסביר.

<דניאל סלומון: אם אני לוקח את גדרי הקיצון של המחויבות של המדינה על-פי אמנת הפליטים, כל אדם שהגיש בקשה למדינת ישראל לא יורחק מישראל עד שאו שתתקבל החלטה בעניין בקשתו למקלט או פתרון אחר, או שהוא יצא מכאן בעצמו.

איל בן ראובן: אז קחו ותנו החלטות.

איל בן ראובן: אתם לא עושים את זה.

<דניאל סלומון: לא, אנחנו עושים.

<דניאל סלומון: בתוך הגדר הזאת, וראינו את זה בכל מדינות המערב, מדינות אירופה שמתמודדות עם העניין – בוא נדמיין מצב שהיו כאן עשרה מבקשי מקלט וזו היתה גודלה של הבעיה, אז יכול מאוד להיות שכשהיה יושב מי שהיה יושב כדי להכריע אם פלוני הוא פליט או לא, יכול להיות שהוא היה אומר: גודל הבעיה הוא 10, אז אנחנו נהיה רחבים יותר בפרשנות שלנו של אמנת הפליטים.

<דניאל סלומון: אבל כשהמצב הוא אחר – אנחנו רואים את זה בכל מקום.

<דניאל סלומון: יש לזה השלכה על אופן הטיפול בבעיה.

<דניאל סלומון: הבעיה הולכת ללבוש ממדים שונים בגלל פתרונות אחרים, ולכן אני אומר שפתרון הומניטרי כפי שנתן ראש הממשלה אולמרט ל-600 דרפורים ב-2007, זה הפתרון שבאופן מעשי דומה מאוד לפתרון של מי שמקבל מעמד של פליט.

<דניאל סלומון: באותה נקודת זמן בדקו איך נראו הבעיה וטיפלו בה.

<דניאל סלומון: לכן אני אומר שהמחויבות שלנו נשארת לפי אמנת הפליטים, אבל בהתאם לאופי הבעיה כפי שהיא תתבהר בקרוב יתקבלו החלטות.

<דניאל סלומון: זה לא פוגע במחויבות של המדינה לאמנת הפליטים.

איל בן ראובן: נגיד שיש החלטה בספטמבר ובמידה שבית-המשפט החליט מה שהחליט לגבי מדינה שלישית, האם אתם מתארגנים ויש מצב שאתם משנים את התוצרים לפחות, כפי שהם נראים וכפי שכולנו כל כך מתלוננים עליהם לאורך הזמן, האם היום בידיכם היכולת לקחת ולעשות משהו אחר כדי שהטיפול יתחיל להפוך להיות טיפול כמו שאנחנו מבינים – אנשים מגיעים, מבקשים, מגיעים לדיון, מחליטים כן, לא.

איל בן ראובן: אם כן – מקבלים תשובה, אם לא – מקבלים תשובה.

איל בן ראובן: אם כן – מקבלים את הנייר והולכים למקום אחד.

איל בן ראובן: אם לא – יוצאים לתהליך אחר.

איל בן ראובן: האם אתם ערוכים לדבר כזה?

איל בן ראובן: מה שנראה זה שאנחנו מדברים ומדברים, ולא ברור.

<יוסי אדלשטיין: אני אתן לך על קצה המזלג מספר נתונים שיבהירו קצת את התמונה.

<יוסי אדלשטיין: מ-2009, כשהתחלנו ברשות האוכלוסין וההגירה לטפל בסוגיית המסתננים, הוגשו כ-49,000 בקשות.

יעל כהן-פארן: איזה בקשות?

יעל כהן-פארן: בקשות מקלט?

<יוסי אדלשטיין: כן, מכל העולם, סך הכל בקשות מקלט.

<יוסי אדלשטיין: מתוך ה-49,000 האלה שהוגשו מ-2009, 30,000 הוגשו בשנתיים האחרונות.

<יוסי אדלשטיין: 30,000 הוגשו בשנתיים האחרונות.

<יוסי אדלשטיין: אתם שומעים ורואים בתקשורת שכל הזמן מתלוננים שיש אצלי ביחידה בסלמה תורים.

יעל כהן-פארן: מדוע הן הוגשו רק בשנתיים האחרונות?

<יוסי אדלשטיין: לצערי הרב, היום, המשאב האנושי שיש לי, שאמור לטפל בבקשות האלה, רובו עסוק בלקבל את הבקשות.

<יוסי אדלשטיין: אני לא מסוגל בתפנית כזאת, בתוך שנתיים, בקפיצה שהיא לא סבירה על-פי כל היגיון, להתהפך ולטפל בזה.

איל בן ראובן: מה צריך כדי שאתה כן תוכל?

יעל גרמן: אבל מה הוא עשה בשבע השנים לפני השנתיים, כשלא היו 30,000, כשהיו 19,000?

יעל גרמן: בכמה מתוך ה-19,000 טיפלת במשך שבע שנים?

<יוסי אדלשטיין: טיפלנו גם ב-19,000.

יעל גרמן: בכמה טיפלת?

יעל גרמן: היו לך 19,000 במשך שבע שנים, בכמה טיפלת?

<יוסי אדלשטיין: עד היום טיפלתי ב-21,000.

יעל גרמן: ונתת תשובות ל-21,000?

<יוסי אדלשטיין: ניתנו תשובות, בוודאי, גברתי.

<יוסי אדלשטיין: וגם לשאלתך, גם האריתריאי קיבל תשובה שלילית והוא לא יוצא מפה עם התשובה השלילית שהוא מחזיק ביד.

<יוסי אדלשטיין: זה לא שאני לוקח ונותן לו תשובה שלילית ומיד מעמיס אותו על המטוס.

יעל גרמן: כמה קיבלו תשובה שלילית?

<יוסי אדלשטיין: 21,000 מתוך ה-49,000 בסך הכל שהוגשו במשך השנים האלה, קיבלו תשובות כאלה או אחרות.

יעל גרמן: כמה קיבלו תשובות שליליות?

יעל כהן-פארן: להבנתי, למעט אחד – תקן אותי אם אני טועה – שקיבל מעמד פליט, וכל השאר או ממתינים או קיבלו תשובות שליליות.

יעל כהן-פארן: האם זה נכון?

<יוסי אדלשטיין: שמונה אריתריאים קיבלו מעמד פליט; ארבעה מחוף השנהב; חמישה מניגריה.

יעל כהן-פארן: כלומר, למעט הבודדים שמנית, כולם קיבלו תשובות שליליות או שהם עדיין ממתינים לתשובה?

<יוסי אדלשטיין: רובם קיבלו תשובות.

יעל כהן-פארן: שליליות?

מיכאל מלכיאלי: מה את רוצה שהוא ייתן תשובה לא נכונה?

מיכאל מלכיאלי: זו התשובה.

יעל כהן-פארן: אבל אני שואלת אם קיבלו תשובות שליליות, והוא לא עונה לי.

מיכאל מלכיאלי: כנראה שזה שלילי.

יעל כהן-פארן: אז שיגיד.

יעל כהן-פארן: מה, הוא פוחד להגיד?

<יוסי אדלשטיין: אני אומר לך.

יעל כהן-פארן: אז תגיד, זה הכל.

יעל כהן-פארן: תהיה ברור.

<יוסי אדלשטיין: קיבלו תשובה שלילית והם עדיין פה.

<יוסי אדלשטיין: האריתריאי קיבל תשובה שלילית והוא עדיין פה כי אנחנו לא מגרשים אותם.

<יוסי אדלשטיין: אין שום שינוי בסטטוס שלו, הוא ממשיך לבוא אלי ולקבל את האשרה 2(א)(5), והוא ממשיך לעבוד פה, למרות שיש לו תשובה שלילית.

איל בן ראובן: הבנתי לגבי ה-21,000.

איל בן ראובן: אגב, אני מבקש מחברי, הדיון בעבר הוא אולי חשוב, אבל בואו נשאיר אותו לדיון אחר.

איל בן ראובן: נפנה אולי בקשה למבקר המדינה שיסתכל מה היה ואיך היה.

איל בן ראובן: בואו נסתכל קדימה.

איל בן ראובן: כרגע הדיון הוא להסתכל קדימה, לראות איך פותרים את הבעיה.

איל בן ראובן: אתה אומר: הבעיה שלי כרגע שבשנתיים האחרונות נפל עלי הר של 30,000 איש ואני לא מסוגל כרגע לטפל בהם.

איל בן ראובן: שאלתי מה צריך לעשות, אולי אנחנו יכולים לעזור לך בצורה כזאת או אחרת כדי שכן תוכן לתת מענה, כי ברור לכולם פה בדיון שהדבר הרע ביותר זה שאנשים נמצאים באוויר, שאנשים לא יודעים כן, לא, הגישו לא הגישו.

איל בן ראובן: אני אומר לך, אני עוסק בדבר הזה כבר כמה חודשים, והראש שלי מנופח ממספרים כאלה ומספרים אחרים, וכל אחד שולח דבר כזה ואחר.

איל בן ראובן: אני שואל: מה אפשר לעשות היום מבחינתך?

איל בן ראובן: לבוא לשר הפנים ולהגיד לו: אני צריך עוד 700 אנשים, לתת להם הכשרה של שבועיים איך לעשות את העבודה, ובוא נגמור את ה-balk של ה-30,000 בתוך שלושה חודשים ונשים איזה מפת דרכים.

איל בן ראובן: יכול להיות שמתוך ה-30,000 האלה, לגבי 29,000 תחליטו שהם צריכים להיות בלבל של אלה שנוסעים למדינה שלישית.

איל בן ראובן: על זה נדון במקום אחר, לא פה.

איל בן ראובן: אני אקבל את זה.

איל בן ראובן: אבל הדבר המתנדנד הזה של לא ברור מה ומי, זה אבי אבות הטומאה.

איל בן ראובן: תראה את האנשים פה, כולם, כולם, ממוסטלים מהדבר הזה.

איל בן ראובן: הולכים בסוף לשתות בערב דרינק כדי לצאת מההיסטריה.

<יוסי אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, ברשותך אני אבהיר.

<יוסי אדלשטיין: מתוך ה-30,000 שהוגשו בשנתיים האחרונות, 17,000 הם נתיני אוקראינה וגיאורגיה.

<יוסי אדלשטיין: זו מעמסה.

איל בן ראובן: שגם הם בעיה.

איל בן ראובן: אנחנו לא שומעים אותם מספיק, אבל גם זה יהפוך לבעיה אם לא נטפל בה.

<יוסי אדלשטיין: לכן אני אומר שהבעיה היא בעיה והיא חונה אצלי.

<יוסי אדלשטיין: מבחינתי זו המאסה שאנחנו צריכים לטפל בה.

<יוסי אדלשטיין: אנחנו מחפשים פתרון מערכתי לגיאורגים והאוקראינים.

<יוסי אדלשטיין: לגבי הגיאורגים מצאנו פתרון - עשינו תיקון לנוהל והכנסנו אותם לסדר דין מהיר, מכיוון שמצאנו שגיאורגיה היא מדינה שאפשר להחזיר את הנתינים ללא שום בעיה.

<יוסי אדלשטיין: אנחנו מטפלים בהם בהליך מזורז.

<יוסי אדלשטיין: כרגע אנחנו מחפשים לקבל חוות דעת, גם ממשרד המשפטים וגם ממשרד החוץ, על מנת להגדיר גם את אוקראינה כמדינה כזאת שאפשר להוביל בה מהלך של סדר דין מהיר, על מנת שנוכל להעביר מסר, כי חלק מהדברים זה מסר.

<יוסי אדלשטיין: אני יכול לומר לך, אדוני, שיש פרסומים בעיתונות בגיאורגיה ובאוקראינה לבוא לישראל, למצוא עבודה, יסדרו להם דירה וכו'.

איל בן ראובן: זה 17,000.

איל בן ראובן: יש לנו עוד 13,000 – מה עושים איתם?

<יוסי אדלשטיין: אנחנו מטפלים בכולם, אדוני.

איל בן ראובן: אני מבין שאתם מטפלים, אבל התוצאות – גם אני ניהלתי בחיים כמה מערכות גדולות ואני אומר שכשיש בעיה נותנים לה פתרון ועושים תיקון.

איל בן ראובן: אנחנו לא יודעים לחיות עם מספרים כאלה, שכל כך הרבה זמן אנשים מגישים בקשות ולא מקבלים תשובות, לא כן ולא לא.

איל בן ראובן: איך פותרים את הבעיה הזאת?

איל בן ראובן: זה בסדר גמור לומר: אני, אצלי, בתהליכים שלי, אני לא מסוגל לתת.

איל בן ראובן: אם אתה אומר לי דבר כזה, אני יודע מה לעשות עם זה.

איל בן ראובן: אני הולך לשר הפנים, אני הולך לראש הממשלה, ואני אומר להם: רבותי, זו בעיה שלכם, בואו נמצא את הדרך להביא עוד כך וכך אנשים, כך וכך פקידים, נושיב אותם ונפתור את הבעיה.

איל בן ראובן: וננסה איכשהו לצאת מהמבוך הזה שבראש ובראשונה הכאוס כרגע הוא פשוט חוסר ידע.

איל בן ראובן: אצלנו זה חוסר ידע, אצל האנשים זה מתבטא בעליבות.

<יוסי אדלשטיין: ברמת העיקרון, לקחנו את המשאב האנושי הזה וייעדנו אותו שיעשה תיקון מזורז.

<יוסי אדלשטיין: התחייבתי בבג"ץ שניתן טיפול מזורז בכל מבקשי המקלט שהיו לנו נכון ל-2015.

<יוסי אדלשטיין: בינתיים מה שקרה זה שיש שטף של מבקשי מקלט שהציף את היחידה, גורם להעמסה בלתי נסבלת, והמשאב האנושי שיש – שגם כך הוא מצומצם – נאלץ להתמודד רק עם הקבלה של הבקשות.

<יוסי אדלשטיין: גם ככה כל פעם יש מישהו אחר שמתלונן למה הם עומדים בחוץ, למה הם עומדים בתור, למה לא מקבלים אותם, למה דוחים אותם ואלף ואחת טענות.

<יוסי אדלשטיין: עם אותו משאב שאני אמור לטפל בבקשות שקיימות, אנחנו מתמודדים עם כל השטף הזה.

איל בן ראובן: שאלתי לגבי הסוגיה של האריתריאים.

איל בן ראובן: האם יש איזשהו כיוון לגבי האריתריאים שהוא ייחודי?

<יוסי אדלשטיין: בודקים אריתריאים ואין שום כיוון - - -

יעל גרמן: מה עם הפרסום שהתפרסם היום?

יעל גרמן: היום בבוקר התפרסמה ב"הארץ" - - -

<יוסי אדלשטיין: אני לא קורא "הארץ".

יעל גרמן: הפסד שלך.

יעל כהן-פארן: כדאי לך לקרוא לפחות את הכתבות שנוגעות לעניינך.

יעל גרמן: התפרסם שהתמנתה ועדה שמטרתה לבדוק את כל הנושא של האריתריאים ללא מכרז, והעבודה ניתנה לאיזשהו ארגון שכל מטרתו לגרש את האריתריאים.

יעל גרמן: אבל לא משנה, עצם זה שזה ללא מכרז זה כבר - אתה יודע על זה?

יעל גרמן: כתוב שהרשות היא זו שמינתה.

יעל גרמן: איך אתה לא יודע?

<קריאה: זו היתה הדלפה - - -

איל בן ראובן: אם יש תשובה.

איל בן ראובן: אם אין תשובה – נבקש את התשובה.

יעל כהן-פארן: זה לא אמור להיות מודלף.

יעל כהן-פארן: הנתונים והמידע של תמיכות ממשלתיות אמורים להיות שקופים לכל אחד.

<דניאל סלומון: אני מקווה שלא רוצים להיזון מהעיתונות על השאלה אם הרשות עובדת עם או ללא מכרז.

<דניאל סלומון: זה לא נעים.

יעל גרמן: לא משנה.

יעל גרמן: רשות האוכלוסיו שכרה את שירותיו של המרכז למדיניות הגירה ישראלית?

מיכאל מלכיאלי: עיתון "הארץ" - נו, באמת.

<דניאל סלומון: אנחנו עושים הכל על-פי דין.

<דניאל סלומון: אנחנו מתקשרים עם NGO`s - - -

איל בן ראובן: אתה מכיר את הנתון הזה?

<דניאל סלומון: בוודאי שאני מכיר אותו.

<דניאל סלומון: זו התקשרות ממש מהעת האחרונה.

<דניאל סלומון: אנחנו מקושרים עם NGO`s, אגב עם בעלי אג'נדה קצת שונה בסכומים גדול פי 20 לפחות ולא שמעתי ציוץ משום עיתון.

<דניאל סלומון: כאן זה NGO`s קטן בסכום כסף שהוא מזערי – אגב, הסכום הוא מדויק.

<דניאל סלומון: מזערי ממש – לצורכי מחקר, ופתאום העיתונות קופצת.

<דניאל סלומון: אנחנו יוצרים קשרים לצורכי מחקר.

יעל גרמן: אבל יש דבר כזה.

יעל גרמן: אתם התקשרתם - - -

<דניאל סלומון: מחקר.

<דניאל סלומון: אף אחד לא כותב עבורנו דוחות, אבל מחקר.

איל בן ראובן: משרד המשפטים, אתם רוצים להתייחס?

<עמרי איתן בן צבי: אם יש שאלות, אני אשמח להתייחס, אבל אין לנו משהו.

איל בן ראובן: אין לכם כרגע משהו נוסף, אז אנחנו נעבור לשמוע את הדוברים.

איל בן ראובן: ראשונת הדוברים, שפי.

<שפי פז: תודה.

<שפי פז: בישיבה קודמת של ביקורת המדינה לא אפשרו לנו לדבר.

איל בן ראובן: הנה, אני נותן לך לדבר.

איל בן ראובן: בכבוד, מה שנקרא.

<שפי פז: תודה רבה על זכות הדיבור.

<שפי פז: אם שמת לב, השתדלתי לא לצעוק יותר מדי באמצע.

<שפי פז: אני רוצה להגיד כמה דברים ואחר כך לשאול כמה שאלות.

<שפי פז: הדבר הראשון, אני מפנה אליך – בשם תושבי דרום תל-אביב, אנחנו מבקשים להפסיק לעשות השוואות לשואה וליהודי אירופה ולגרמניה והכל.

<שפי פז: אם אתם רוצים לעשות השוואה, אז בואו נעשה השוואה לסיפור הישראלי.

<שפי פז: מדינת ישראל – היהודים, הישראלים החליטו שאנחנו לא קורבנות יותר, אנחנו נלחמים על הזכות שלנו למדינה, לחיים, לביטחון, לבית.

<שפי פז: מה שאני מבקשת זה להחליף קצת את הנרטיב בין "גם אנחנו היינו פליטים ורדפו אותנו וצריך לטפל בהם" לבין "קמנו ולקחנו את החיים שלנו בידיים".

<שפי פז: אני מבקשת, בעיקר ממתנגדי המשטר – הם אוהבים לקרוא לעצמם מתנגדי המשטר – קומו להילחם על הבית שלכם, שמדינת ישראל תעזור להם להילחם על הבית שלהם, להביא מים, להביא חשמל, לשפר את אפריקה, שיבנו להם את הגנים, את בתי-הספר, את המוסדות לטיפול בבית.

<שפי פז: זה היה משפט אחד לגבי הנרטיב, כי זה נרטיב שלגבינו הוא מטורף, הוא פשוט חולני.

<שפי פז: כל הבדיקות שאתם דורשים מרשות ההגירה, ויש לי הרבה הרבה על רשות ההגירה, לא יעזרו כל זמן שלא יהיה ערוץ הרחקה.

<שפי פז: ערוצי ההרחקה תקועים כל הזמן בבג"צים, כי כל החבר'ה האלה מגישים עתירות.

<שפי פז: אז לא יעזור, אז ברחובות שלנו מסתובבים המון אנשים שנבדקו בקשות המקלט שלהם ונדחו בקשות המקלט שלהם, והם עדיין שוכרים את כל החנויות ופותחים את כל העסקים, ומסתובבים שיכורים בלילה מרוב תסכול, כמו שאמרת, כי הם לא הרוויחו מספיק באותו יום.

<שפי פז: הם עושים את כל מה שהם עושים והורסים לנו את החיים, מחריבים לנו את הקהילה, אלה אנשים שבקשת המקלט שלהם נבדקה ונדחתה.

<שפי פז: אז מה שצריך לעבוד זה על איזשהו פתרון ואז יהיה טעם .

<שפי פז: אגב, אני מסכימה לגמרי, רשות ההגירה צריכה עוד אלף פקחים לפחות.

<שפי פז: גם אנחנו מדברים ועובדים על זה כל הזמן.

<שפי פז: זו בדיחה שיש להם 130 פקחים על כל הארץ עם כל העבודה שיש להם פה.

<שפי פז: אני רוצה לשאול את רשות ההגירה, ואני מקווה שיענו לי, כי במסדרון הוא לא ענה לי.

<שפי פז: השבוע כולנו ראינו את התמונות מהאירוע בשגרירות אריתריאה.

<שפי פז: יושב פה ג'וני שאמר אתמול ברדיו – אנחנו מדברים על לפחות 10,000 תומכי משטר רשומים.

<שפי פז: אנשים שמשלמים מסים למדינה, שיש להם קשרים לשגרירות אריתריאה, שמגיעים למסיבה של השגריר עם הזמנות סגורות באוטובוסים.

<שפי פז: ציפיתי שבאירוע הזה יגיעו ניידות של ההגירה ויאספו את האנשים האלה לבדיקות ויעיפו אותם.

<שפי פז: במקום זה היו שם פקידי רשות ההגירה כאורחים.

<שפי פז: אני לא מבינה מה קורה פה, ואל תצפו ממני – למרות מה שאומרים פה, תושבי דרום תל-אביב באמת לא מטומטמים.

<שפי פז: אנחנו מאשימים טוב מאוד את מי שצריך להאשים.

<שפי פז: זו האשמה שאני מפנה פה ואני רוצה עליה תשובות: למה יש במדינת ישראל כ-10,000 תומכי משטר, גברים, נשים, ילדים, משפחות, שכל העמותות מטפלות בהם ודואגות להם ועושים להם גנים וקייטנות והכל, מה הרציונל מאחורי זה שהם פה?

<שפי פז: אני מקווה שעכשיו יענו לי.

<שפי פז: שדה הקרב אינו בינינו לבינם.

<שפי פז: יש עימותים, אני לא אומרת שלא.

<שפי פז: שדה הקרב אינו בין התושבים לבין המסתננים ומבקשי המקלט.

<שפי פז: אנחנו שכנים, יש יחסי שכנות, יש יחסי כעס, יש יחסי שנאה, יש כל מיני מערכות יחסים.

<שפי פז: אתה יכול לראות את אותו אדם עומד ומפגין נגדם בלילה וביום יושב ומחבק את הילד של השכן.

<שפי פז: כולנו בני אדם.

<שפי פז: יש שדה קרב, אבל הוא בינינו לבין העמותות, לבין הארגונים, לבין הפעילים, לבין מה שאנחנו קוראים "הלטפנים", אלה המתנדבים שמעולם לא הגיעו לדרום תל-אביב עד שהגיעו לשם המסתננים ופתאום הם מציפים לנו את השכונות.

<שפי פז: אתמול או שלשום בית הדין האירופי לזכויות אדם הגבוה לצדק קבע שאפשר להחזיר אריתריאים הביתה.

<שפי פז: אני מקווה שאת זה כן קראת, יוסי.

<שפי פז: אני מקווה מאוד שתקלטו את המשמעות של זה.

<שפי פז: כבר מזמן אנחנו טוענים שההגירה מאריתריאה אינה פליטות.

<שפי פז: אני מסכימה שיש מאריתריאה פליטים, יש מתנגדי משטר בסכנת חיים, אבל הם מיעוט קטן.

<שפי פז: רוב רובם של האריתריאים בישראל ובעולם כולו הם מהגרי עבודה.

<שפי פז: ממשלת אריתריאה שולחת אותם החוצה לעבוד ולשלוח כסף הביתה.

<שפי פז: הגיע הזמן שנבין את זה.

<שפי פז: לגבי הדרפורים – אני מסכימה עם זה שיש דרפורים שנמצאים בסכנת חיים.

<שפי פז: לא כל הדרפורים ולא כל מי שהוא טוען שהוא דרפורי, ולא כל מי שאומר שהוא ברח מדרפור, הוא באמת דרפורי והוא בסכנת חיים.

<שפי פז: יש שם מלחמת שבטים, סודן היא מדינה גדולה ויש בה עוד מקומות.

<שפי פז: מה שאני יודעת – סיפור מאתמול – שבשכונת שפירא יש דרפורים שיש להם מספיק כסף לשלם בין 10,000 ל-14,000, אני לא יודעת בדיוק, שכר דירה לסופרמרקט שהולך להיפתח בחודש הקרוב במקום בית-כנסת.

<שפי פז: בית-הכנסת פונה על-ידי העירייה כי לא היו לו אישורים, למרות שיש לנו לפחות 20 כנסיות בשטח שכולן בלי אישורים, אבל בית-כנסת צריך אישורים.

<שפי פז: במקומו העירייה תיתן רישיון עסק לסופרמרקט של סודנים.

<שפי פז: אני יודעת ששכר הדירה שם הוא יותר מ-10,000 שקל.

<שפי פז: אז כשאתם מדברים על דרפורים וכו', אז גם שם לא כולם פליטים ולא כולם מסכנים.

<שפי פז: יש משהו שאתם חייבים להבין: יש מסתננים מבקשי מקלט עניים, יש הרבה מאוד אימהות חד-הוריות שהבעלים ברחו.

<שפי פז: אגב, גם את זה צריך לדעת, בעלים שהגיעו לפה, עשו פה ילדים, השאירו אישה וילדים מאחור – אנחנו יודעים את זה כי אנחנו שכנים שלהם.

<שפי פז: בניגוד לכולכם, אנחנו מדברים איתם, אנחנו שכנים שלהם – הגיעו לארץ, נישאו, ילדו שוב ילדים, לקחו מתישהו את כל הכסף מהבנק, לקחו את המענק, כי ההגירה לא בודקת אם הוא מפרנס.

<שפי פז: ההגירה בודקת אם הוא מפרנס בשביל לשלוח לחולות או לא לשלוח לשם, אבל היא נותנת לו לברוח.

<שפי פז: הם משאירים פה אימהות חד-הוריות עם שניים, שלושה, ארבעה ילדים.

<שפי פז: תודה רבה.

איל בן ראובן: נמרוד, בבקשה.

<נמרוד אביגאל: אני רוצה לגעת בשתי נקודות שלא דובר עליהן, ואני שמח לשמוע שמבקר המדינה עורך דוח בנושא.

<נמרוד אביגאל: אלה שתי סוגיות שחשוב לנו שייבחנו.

<נמרוד אביגאל: הסוגיה הראשונה היא סוגיה של דחיות על הסף של בקשות מקלט.

<נמרוד אביגאל: כמו שאדלשטיין סיפר, לפני שנתיים היתה עלייה בכמות הבקשות שהוגשו והפתרון של משרד הפנים היה להפעיל סעיף קטן - - -

איל בן ראובן: אתה יכול להגיד לי למה פתאום היתה העלייה הזאת לפני שנתיים?

<נמרוד אביגאל: כמה סיבות.

<נמרוד אביגאל: האחת, אנשים בתוך הקהילה התחילו לעזור לאנשים אחרים בקהילה למלא את הבקשות; השנייה, אנשים שזומנו לחולות פתאום אמרו להם שהם יכולים להגיש בקשות ואז הם פשוט קלטו שזה שהם שוחררו מהכלא כשהם נכנסו ומקבלים ויזה, לא אומר שיש להם בקשת מקלט.

<נמרוד אביגאל: היתה עלייה בבקשות שהוגשו והחליטו להפעיל סעיף בנוהל הטיפול בבקשת מקלט שלא הופעל עד אז, היה אות מתה, שאומר שאי אפשר להגיש בקשת מקלט אחרי שנה בישראל.

<נמרוד אביגאל: כלומר, צריך להגיש אותה בשנה הראשונה לכניסה לישראל ואחר כך אי אפשר.

<נמרוד אביגאל: התחילו להפעיל את הסעיף הזה ופשוט לדחות את כל האריתריאים וגם כמה סודנים שהגישו בקשות מקלט.

יעל כהן-פארן: על הסף?

<נמרוד אביגאל: על הסף, בלי לבדוק שום דבר.

<נמרוד אביגאל: הכניסו אותם לריאיון של כמה דקות, למה הגשת רק עכשיו ולא בשנים שלפני כן, ואז הם נדחו.

יעל גרמן: אלה ה-21,000 דחיות?

<נמרוד אביגאל: לא, אלה 2,000 דחיות שנדחו במהלך אותה שנה, מסוף 2015 עד סוף 2016.

<נמרוד אביגאל: פנינו במספר הליכים משפטיים לבית הדין לערערים ובית הדין אמר שאי אפשר לעשות את זה מכל מיני סיבות, כי אנשים לא ידעו שהם צריכים להגיש ולא ידעו שיש מגבלה של שנה וכו' וכו', וקיבלו את הערערים.

<נמרוד אביגאל: באיזשהו שלב משרד הפנים אמר שגם בלי החלטה של בית הדין, מי שיש לו ערר בבית-הדין, פותחים את בקשת המקלט שלו.

<נמרוד אביגאל: פנינו לחברי בייעוץ המשפטי ולמשרד הפנים ואמרנו: בסדר, טעיתם, את כל ה-2,000 בקשות שנדחו באופן זה בשנה האחרונה תעשו undo במחשב ותפתחו אותן.

<נמרוד אביגאל: כמו כן, אמרנו שבגלל שהרבה מאוד אנשים שמעו על המדיניות החדשה הזאת ולכן לא מגישים עכשיו בקשות מקלט, כי הם יודעים שהם יידחו על הסף, תודיעו בכל האמצעים שיש לכם – או כשאדם מגיע לחדש ויזה או בשלטים – שכעת אפשר להגיש בקשות מקלט בלי מגבלת השנה.

<נמרוד אביגאל: התשובה שקיבלנו היא כזאת: עכשיו, כל מי שיגיע לחדש את הוויזה, וחלק לא מגיעים לחדש את הוויזה בבני-ברק, מכל מיני סיבות, או שהם באילת או שהם בחולות או שאין להם ויזה, ישאל אותו הפקיד: למרות שביקשת בקשת מקלט, אתה אולי רוצה שהיא תישאר סגורה או שאתה רוצה שנפתח אותה?

<נמרוד אביגאל: ואז, אם האדם יגיד כן, אני רוצה שתפתחו את הבקשה שלי, אז הבקשה תיפתח.

<נמרוד אביגאל: בדקנו אחרי חודשיים – עשינו בקשת חופש מידע – ומתוך 2,000 הבקשות שנדחו על הסף, 40 נפתחו.

<נמרוד אביגאל: כך עבד המנגנון הזה.

<נמרוד אביגאל: במקום שיעשו undo במחשב ויפתחו אוטומטית את כל הבקשות, הטילו על הפקידים בבני-ברק, שבדרך כלל שואלים אותם שאלות אחרות לגמרי, לשאול אם רוצים שבקשת המקלט שלהם תיפתח.

<נמרוד אביגאל: בסוף השבוע האחרון פעל במרץ ארגון ARDC, ארגון שקם מתוך הקהילה, והתקשר לכמה מאות אנשים.

<נמרוד אביגאל: מאה אחוז מהאנשים ששאלו אותם אם הבקשה שלהם נדחתה על הסף והם רוצים שהיא תיפתח, אמרו שכן.

<נמרוד אביגאל: כי זה טריוויאלי, מי שהגיש בקשה רוצה שהבקשה תיפתח.

<נמרוד אביגאל: שלשום קיבלנו תשובה חוזרת מחברי שהמנגנון פשוט לקה בכל מיני תקלות טכניות.

<נמרוד אביגאל: עכשיו הם מבטיחים שהפקידים בבני-ברק ידעו איך לשאול את השאלה, יבהירו, ורק אם האדם אמר כן יפתחו את הבקשה שלו.

<נמרוד אביגאל: השאלה הפשוטה שלנו היא: למה?

<נמרוד אביגאל: למה צריך לעשות מנגנון נוסף, מורכב, במקום לעשות undo במחשב.

<נמרוד אביגאל: זאת הנקודה הראשונה שלי.

<נמרוד אביגאל: הנקודה השנייה היא אפילו יותר קצרה.

<נמרוד אביגאל: דובר פה הרבה על למה בקשות מקלט לא נבחנות.

<נמרוד אביגאל: כלומר, בעיקר בקשות של דרפורים, מה עושים, איך מקדמים, איך מקדמים את הטיפול בבקשות האלה.

<נמרוד אביגאל: אנחנו שואלים שאלה אחרת: מה עושים כאשר מכל מיני סיבות הבקשה לא מטופלת הרבה מאוד זמן.

<נמרוד אביגאל: את השאלה הפשוטה מאוד הזאת לקחנו גם כן לבית-הדין.

<נמרוד אביגאל: בית-הדין אמר שבקשות שמטופלות הרבה מאוד זמן, צריך לתת לאנשים האלה ב(1).

<נמרוד אביגאל: אנשים ערערו כי אמרו ש-ב(1) לא נותן לאנשים זכויות סוציאליות ואחרי הרבה שנים בארץ אנשים צריכים זכויות סוציאליות, ובית-המשפט אמר באחד המקרים: בסדר, צריך לתת א(5), ואז משרד המשפטים ומשרד הפנים דיברו ביניהם ואמרו: בואו נסגור את העניין הזה, נסתום את הפיות של כל ה-20, 30 שהגישו ערעורים למחוזי, וניצור רשימה של 200 אנשים שיקבלו א(5).

<נמרוד אביגאל: כך נסגרה הרשימה.

<נמרוד אביגאל: לכן השאלה שלי היא לא מה עושים כדי שהבקשות ייבחנו.

<נמרוד אביגאל: השאלה שלי פשוטה יותר: בנוהל הטיפול בבקשות מקלט אין שום גבול לעד מתי אפשר לבחון בקשה, ואנחנו אומרים שצריך להיות גבול כזה.

<נמרוד אביגאל: יש על זה כללים בכל העולם, על כמה זמן צריך לבחון בקשה.

<נמרוד אביגאל: אבל יותר מזה, מה עושים כשאין החלטה.

<נמרוד אביגאל: ואחרי שאין החלטה, פשוט צריך לתת מעמד, כי רק כך משרד הפנים יזיז את הרגליים וייתן החלטה בבקשות.

<נמרוד אביגאל: תודה.

איל בן ראובן: אסף, בבקשה.

<אסף וייצן: יש לי הערה לגבי הדיון היום ושאלה למשרד המשפטים.

<אסף וייצן: אני חושב שהדיון המאוד מאוד חשוב הזה שמקיימת הוועדה, לא נוגע בלב העניין, כי לב העניין אינו המשאבים המוגבלים יותר או פחות של משרד הפנים ולא כמות הבקשות שהוגשה ולא הוגשה, מטופלת או לא מטופלת, אלא לב העניין הוא שאין רצון לדרג הפוליטי לפתור את הבעיה.

<אסף וייצן: וכשאין רצון, אנחנו רואים שיהוי של שנים ואנחנו רואים דחייה .

<אסף וייצן: אני לא יודע עד כמה הוועדה מכירה, אבל אחוזי הדחייה של בקשות במדינת ישראל הם מהגבוהים בעולם, אולי הכי גבוהים בעולם.

<אסף וייצן: אריתריאים – גם במדינות שפחות מכירות בהם ושמגרשות לכאורה, מדברים על 90% הכרה או על 70% הכרה.

<אסף וייצן: אף אחד לא מדבר על 0.1% הכרה באריתריאים, בשום מקום בעולם.

<אסף וייצן: דרפורים, כנ"ל.

<אסף וייצן: העובדה שעד היום יש החלטה לתת ל-200 מבקשי מקלט מדרפור מעמד הומניטרי היא החלטה שתשנה את החיים של 200 אנשים וצריך לברך עליה, אבל ההחלטה הזאת ניתנה במענה לפניות משפטיות, לא רק הומניטריות, שדרשו לתת הכרעות בבקשות מקלט ששנים תלויות ועומדות.

<אסף וייצן: וזו השאלה למשרד המשפטים – החובה לתת החלטות בתוך פרק זמן סביר היא חובה שלא צריך להיות עליה ויכוח.

<אסף וייצן: אפשר להתווכח אם פרק זמן סביר הוא חצי שנה, אם הוא שנה, עם בקשות מקלט מורכבות אולי זה יהיה 14 חודשים.

<אסף וייצן: אין ספק שחמש שנים ושש שנים זה לא פרק זמן סביר למתן החלטה בבקשה של אדם קונקרטי שפנה וביקש והציג את עמדתו.

<אסף וייצן: כך בפרט כשניתנה התחייבות מפורשת בפני בית-המשפט העליון.

<אסף וייצן: העובדה שהיום שר הפנים – ושרי פנים התחלפו לאורך השנים בתדירות די גבוהה – מחכה להחלטה בתיק אחר, בעניין אחר, היא לא רלוונטית, בטח שהיא לא רלוונטית ברגע שניתנה התחייבות של המדינה.

<אסף וייצן: נתתם התחייבות לתשעה שופטים של בית-המשפט העליון, תכבדו אותה.

<אסף וייצן: תכבדו אותה, תכבדו את האנשים שהגישו אליהם בקשה לפני כל כך הרבה שנים ומחכים לתשובה.

<אסף וייצן: המדינה כושלת בזה לא בגלל שהיא לא יכולה, לא בגלל היעדר משאבים, בגלל היעדר רצון.

<אסף וייצן: איך אנחנו רואים את היעדר הרצון הזה – אנחנו רואים שהמדינה מבקשת להתקשר עם עמותה שהאג'נדה שלה ברורה, כדי לקבל חוות דעת שמאפשרת להרחיק אנשים לאריתריאה.

<אסף וייצן: זה הרצון של המדינה.

<אסף וייצן: קודם כל יורים את החץ, גירוש, כמה שיותר גירוש וכמה שיותר להרחיק אנשים, ואחר כך בודקים איך אפשר לעשות את זה.

<אסף וייצן: כשאי אפשר לעשות את זה, כמו למשל במקרה המובהק של הדרפורים, פשוט לא נותנים החלטות.

<אסף וייצן: זה היעדר רצון, זה לא היעדר משאבים.

איל בן ראובן: אפורקי טעמה, בבקשה.

<אפורקי טעמה: אני מאריתריאה.

<אפורקי טעמה: ברחתי מאריתריאה כי נרדפתי בגלל הדת שלי.

<אפורקי טעמה: הייתי בצבא שמונה שנים בתנאים קשה והייתי גם כמה פעמים בכלא וראיתי מה נגרם לאנשים שנרדפים בגלל דתם או נתפסים במשטר.

<אפורקי טעמה: פגשתי אותם כמה פעמים בכלא, מ-94' ועד שעזבתי את המדינה ב-2007.

<אפורקי טעמה: ראיתי את העתיד שלי ומה יהיה לי אם אני אשאר באריתריאה בדת שלי.

<אפורקי טעמה: הגעתי לישראל לפני תשע שנים והגשתי בקשת מקלט שנדחתה על הסף כי לא הגשתי אותה בזמן.

<אפורקי טעמה: עכשיו, נפתחה בקשת המקלט שלי אבל לא קראו לי לריאיון, לכן אני מבקש שיבדקו את בקשת המקלט שלי ואת זה שהסיפור שלי שאני נרדף בגלל דת.

<אפורקי טעמה: יש גם הרבה אנשים שלא הגישו את בקשת המקלט ולא יודעים מה לעשות.

<אפורקי טעמה: יש עדיין גם את הפחד, בישראל ובכל העולם, שאתה מדת אחרת או שאתה מתנגד למשטר.

<אפורקי טעמה: זו הבקשה שלי, שיבדקו את בקשת המקלט שלנו, שלי ושל האחרים.

איל בן ראובן: תודה רבה.

איל בן ראובן: לצערי אחרון הדוברים שאני יכול לתת לו, כי בעשר וחצי יש פה אירוע אחר, יהיה אנואר.

<אנואר סולימאן: תודה לכם שהזמנתם אותי לדיון הזה.

<אנואר סולימאן: אני אנואר סולימאן מדרפור ואני רוצה לדבר על כמה קשה לחיות עם הוויזה של שחרור בתנאים מוגבלים, 2(א)(5).

<אנואר סולימאן: אנחנו בארץ כמעט עשר שנים ובכל השנים האלה אנחנו חיים במעמד של 2(א)(5).

<אנואר סולימאן: אתם לא יודעים כמה פחד יש לחיות, כי המעמד הזה לא נותן אפשרות לעבוד כמו שצריך, לא נותן אפשרות ללמוד כמו שצריך.

<אנואר סולימאן: אני זוכר שב-2014, הזמן שהמדינה החליטה לשלוח אנשים למתקן חולות או ללכת לסודאן, לרואנדה או אוגנדה.

<אנואר סולימאן: אני זוכר שהלכתי לחדש את הוויזה במשרד הפנים בפתח-תקווה והעובדים של ההגירה אמרו לי: אנואר, אתה מוכן ללכת לאוגנדה או סודאן?

<אנואר סולימאן: אמרתי שאוגנדה היא לא המדינה שלי ולא מכיר אותה ואתם יודעים מה קורה בסודאן, רצח העם ממשיך בזמן שאני מדבר.

<אנואר סולימאן: יש אנשים מהאזור שלי שהורגים אותם.

<אנואר סולימאן: לפני שבועיים שמעתי בחדשות שיש אנשים שהרגו אותם באזור צפון דרפור.

<אנואר סולימאן: גם בעיתונים של האו"ם אומרים שרצח העם עדיין ממשיך באזור דרפור.

<אנואר סולימאן: בגלל זה אני לא מוכן ללכת.

<אנואר סולימאן: אמרו לי: אם אתה לא מוכן ללכת לשם, אתה יכול ללכת למתקן השהייה חולות, יש שם מיטה, יש שלוש ארוחות והכל שם בלי הגבלה.

<אנואר סולימאן: לא ידעתי מתי אפשר להשתחרר משם, פשוט הייתי בשוק, איך המדינה מתנהגת אלינו בצורה כזאת.

<אנואר סולימאן: כל העולם מכיר בנו כפליטים, למה המדינה מתנהגת אלינו כך.

<אנואר סולימאן: אמרתי: בסדר, אני הולך למתקן שהייה כמו שהמדינה החליטה ולא אתווכח עם ההחלטות של המדינה.

<אנואר סולימאן: אחרי שנה ועשרה חודשים בית-המשפט החליט לשחרר אותנו משם.

<אנואר סולימאן: באותו זמן הלכנו לחדש את הוויזה לחודשיים.

<אנואר סולימאן: אתם לא מאמינים איזה פחד יש, כי לפני 2014 לא היה לי פחד כזה.

<אנואר סולימאן: אבל עכשיו, כל חודשיים אני הולך לחדש את הוויזה ואני אומר שאולי ייקחו ממני את 2(א)(5) וישלחו אותי לחולות 2 או חולות 3 או חולות 4.

<אנואר סולימאן: בגלל זה אני חי בפחד.

<אנואר סולימאן: כל פעם יש חוק חדש - - -

איל בן ראובן: סליחה, 30 שניות ונגמר, כי אחרת אני לא אוכל לאפשר לאנשים.

<אנואר סולימאן: אני מסיים.

<אנואר סולימאן: עכשיו יש את החוק של הפיקדון, שלוקחים 20% מהמשכורת שלנו בגלל שעכשיו אנחנו חיים ב-2(א)(5).

<אנואר סולימאן: ה-20% גורם לאוכלוסיה גדולה, משפחות שיש להם מלא ילדים, ולכן אני רוצה שהמדינה תבדוק את הבקשות שלנו, תיתן לנו מעמד לחיות בכבוד.

<אנואר סולימאן: אנחנו לא מבקשים להיות פה אזרחים לתמיד, אנחנו רוצים להיות פה עד שהמצב במדינות שלנו ישתפר.

<אנואר סולימאן: תודה לכם.

איל בן ראובן: תודה.

<ג'וני גוטו: אני עובד בגן ילדים.

<ג'וני גוטו: יש לי בין 25 עד 80 ילדים עם מטפלות.

<ג'וני גוטו: המטרה שלי היא להעביר את השפה שלנו, את התרבות שלנו וגם לשמור על דרום תל-אביב, על זה שתושבים בתל-אביב מדברים וכל הזמן יש לנו את הבעיה זאת.

<ג'וני גוטו: גם בשכונת נווה שאנן.

<ג'וני גוטו: מאוד אכפת לי ומשש בבוקר ועד שבע שמונה בערב עובד מאוד קשה כדי לשנות את המצב בדרום תל-אביב.

<ג'וני גוטו: לי ולעם שלי אין חלום להישאר כאן במדינת ישראל, כי אנחנו יודעים שיש לנו מדינה שלנו.

<ג'וני גוטו: אנחנו מנסים לבנות אותה.

<ג'וני גוטו: יש לי שאלה למשרד הפנים – אנשים שתומכים במשטר, 80 דולר שולחים לאריתריאה ומחזקים אותו, איך לא יכולים לפתור את הבעיה הזאת בין המתנגדים, אלה שנגד השלטון שנמצאים כאן.

<ג'וני גוטו: למה אין את הבדיקה הזאת?

<ג'וני גוטו: כל חודשיים או שלושה חודשים אני הולך עם הנייר הזה, ואם אני מאבד אותו – כמה עולה תעודת זהות אחת, 100 שקל?

<ג'וני גוטו: אבל כאן כל אדם משלם 270 שקל או 265 שקלים.

<ג'וני גוטו: לאן זה הולך?

<ג'וני גוטו: אם אימא באה לשם עם שני ילדים, אין לה איך לחזור באוטובוס או במונית.

<ג'וני גוטו: איך היא משלמת את זה?

<ג'וני גוטו: איך לוקחים את זה על הדף הפשוט הזה?

<ג'וני גוטו: אני נמצא במדינה דמוקרטית, במדינה מתוקנת, חוקית, תודה לאל שבאתי למדינת ישראל, כי אם הייתי נשאר בסודאן, היו מחזירים לאריתריאה.

<ג'וני גוטו: אם הייתי נשאר במצרים, היו מחזירים אותי לאריתריאה.

<ג'וני גוטו: למה באתי לכאן?

<ג'וני גוטו: כי לאבא שלי כבר לקחו את החיים ואני לא יכול להמשיך להיות באריתריאה.

<ג'וני גוטו: אבא שלי בן 65 והוא עדיין חייל.

<ג'וני גוטו: הוא חייל עד עכשיו.

<ג'וני גוטו: אמרו שהוא יקבל פיצוי מהמדינה, לא שהוא יהיה חייל עכשיו.

<ג'וני גוטו: תודה רבה.

<ג'וני גוטו: אני אוהב אתכם וגם את עם ישראל.

<ג'וני גוטו: יש שטיפת מוח – למדתי המון דברים במדינת ישראל, תודה לכם.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שמשרד הפנים, כהרגלו, ממשיך למרוח אותנו.

יעל כהן-פארן: אני מצטערת, הדברים שנאמרו כאן על-ידי אדלשטיין לגבי כמות הבקשות ושהוא לא עומד בקצב, זה פשוט זריית חול בעינינו.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שאנחנו צריכים לדרוש מהשר תשובות יותר רציניות.

יעל כהן-פארן: השר ישב כאן, בדיוק בחדר הזה, לפני כשבוע ואמר שכל הדרפורים – לא אמר את זה במילים אלה – יכולים להיות מוכרים כפליט או כתושבי קבע.

יעל כהן-פארן: הוא לא אמר את זה במילים אלה, אבל זה בפירוש הובן מדבריו.

יעל כהן-פארן: אני שמחה שלפחות שם יש התקדמות, עדיין לא רואים את ההכרה בבקשות המקלט שלהם.

יעל כהן-פארן: לגבי אריתריאה – לא ברור לי איך כשהרודן שם מקבל אמירה של בית-הדין הבין-לאומי כמבצע פשעי מלחמה, בכלל שוקלים ונותנים לארגון שהאג'נדה שלו מאוד ברורה לבצע את הבדיקה מה המדיניות כלפי אריתריאה, כשאנחנו יודעים שבמדינות אחרות בעולם מכירים במרבית בקשות המקלט של הפליטים.

יעל כהן-פארן: נחנו צריכים לדרוש שינוי מדיניות כאן ולא עוד למריחת הזמן.

יעל כהן-פארן: מדובר כאן בפתרון שהוא לא רק הומאני והומניטרי.

יעל כהן-פארן: אנחנו, כעם ישראל, היינו גרים בארץ מצרים ונרדפנו באירופה.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים למצוא את הפתרון הזה כי הוא גם נכון וטוב לכל האזרחים במדינת ישראל, כי הבעיה בדרום תל-אביב מוכרת וידועה ולא מתעלמים ממנה.

<שפי פז: לא אכפת לך מדרפורים - - -

יעל כהן-פארן: אל תפריעי לי, גברת שפי פז.

יעל כהן-פארן: להכיר בפליטים יעזור להם לקבל שירותים בכל הארץ ואפשר יהיה להציע להם עבודות בכל הארץ.

יעל כהן-פארן: הסיבה שהם בדרום תל-אביב כי למשל רק שם יש מרפאה וקהילה שיכולה לתמוך בהם.

יעל כהן-פארן: זו אחת הבעיות וצריך להכיר בזה שהפתרון שלכם קשור בפתרון שלהם.

יעל כהן-פארן: הם צמודים, נקודה.

יעל כהן-פארן: אי אפשר להוציא אותם מהארץ - - -

<שפי פז: לא אצלנו.

יעל כהן-פארן: יעבירו אותם למקומות אחרים אם הם יקבלו כאן מעמד.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

איל בן ראובן: הנושא מורכב, ולנושא מורכב גם הפתרון מורכב.

איל בן ראובן: אין פתרונות קלים לבעיות קשות.

איל בן ראובן: לבעיות קשות צריך לתת פתרונות מורכבים, אבל החוכמה היא שכאשר נותנים פתרון מורכב, צריך לפשט אותו ככל האפשר, אחרת התוצאה היא לא טובה.

איל בן ראובן: הבעיה פה היא בהחלט בעיה ברמה של ממשלה.

איל בן ראובן: ראש הממשלה צריך להתערב בזה ואנחנו יודעים שכשהוא שם את ידו אז יש לזה משמעות.

איל בן ראובן: אני חושב שפה שר הפנים וראש הממשלה צריכים להידרש לבעיה.

איל בן ראובן: אני כן רואה איזושהי תזוזה.

איל בן ראובן: האמירה של שר הפנים לגבי הדרפורים, אני רואה בזה איזשהו אור קטן בקצה המנהרה שצריך לסמן לכל המערכות שעוסקות בנושא שצריך לבחור כרגע, צריך לשנות את דרך הפעולה.

איל בן ראובן: כלומר, אם היינו במצב של עשר שנים, שאנחנו באיזה מין סיטואציות כפי שאנחנו שומעים, אנחנו שומעים כל הזמן את הטענות מכאן ומכאן ומכאן – ברור שצריך לשנות את דרך הפעולה.

איל בן ראובן: אני בהחלט שם את זה על שולחנו של ראש הממשלה ושר הפנים ואנחנו גם נדאג להביא את זה לידיעתם.

איל בן ראובן: אמרתי בפעם הקודמת ואני אומר את זה גם פה, בראש ובראשונה נדרשת מדיניות בהירה וברורה שבעקבותיה, על בסיס המדיניות הזאת, יש תוכנית פעולה מה עושים.

איל בן ראובן: אני אומר לכם, תוכנית פעולה ברורה היא יותר טובה מהתעלמות.

איל בן ראובן: גם אם היא תוכנית לא נעימה, אבל היא תוכנית שאנשים יודעים מה לעשות.

איל בן ראובן: הדבר החמור ביותר שקרה לנו בעשר השנים האחרונות שכולם עושים כמיטב יכולתם לצורך העניין, אבל התוצר הוא תוצר רע מאוד.

איל בן ראובן: ראינו את זה לפני שבוע בדיון בוועדת הפנים ואנחנו רואים את זה בדיון הזה, וראינו את זה גם בדיון הקודם ובתקשורת.

איל בן ראובן: מה צריך יותר מאשר לשמוע את שפי ולשמוע את האנשים מדרפור, אריתריאה וכו'.

איל בן ראובן: זה תוצר רע של תהליך.

איל בן ראובן: לאור מה שאמרתי שיש איזשהו כיוון, אני מבקש מרשות ההגירה שלאחר שאתם מעבירים את הקריטריונים לגבי הדרפורים ב-17 ביולי, לאחר שהשר מאשר אני מבקש להעביר לוועדה כדי שנכיר את הקריטריונים.

איל בן ראובן: יותר חשוב מזה, בעקבות הקריטריונים הייתי מבקש לקבל מהי תוכנית הפעולה.

איל בן ראובן: אני מניח שעל בסיס הקריטריונים האלה גם מתכוונים לעשות משהו.

איל בן ראובן: כלומר זה לא רק כדי שיהיו קריטריונים, אלא כדי שיהיה משהו לעשות עם זה.

איל בן ראובן: אני מבקש לקבל תוכנית פעולה, כי בדיון מעקב שנעשה אני ארצה לשמוע גם את תוכנית הפעולה.

איל בן ראובן: לא אמרתי בתחילת הדרך, אני מברך על כך שיש ביקורת של מבקר המדינה.

איל בן ראובן: הבנתי את התהליך, יש לי קצת בעיה עם הזמן.

איל בן ראובן: אני לא מרגיש נוח עם הזמן.

איל בן ראובן: כלומר, אם אנחנו היום בביקורת ונראה את התוצרים שלה במאי בעוד שנה כמעט, אנחנו קצת בבעיה.

<דגנית שי: יש פה דחיפות, זה ברור.

איל בן ראובן: אני מתייחס לעבודת המבקר, שהיא עבודה נורא נורא חשובה, בעיקר בהקשר של מה עושים איתה.

איל בן ראובן: היות שאין לי ספק שיש הרבה מה לעשות עם העבודה הזאת, הייתי מבקש לבחון אם אפשר באיזושהי דרך, באיזשהו תהליך, לנסות ולקצר את התהליך, לזרז, לעשות משהו, כדי שזה יהיה עדיין רלוונטי.

<דגנית שי: את הטיוטה של דוח הביקורת אנחנו מסיימים באוקטובר.

<דגנית שי: נתונה הזכות לגופים המבוקרים לעיון ולטיעון והם נותנים את התשובות.

<דגנית שי: לפעמים הם מקבלים את הדוח לעיון נוסף.

<דגנית שי: אבל אני אעביר את המסר.

איל בן ראובן: אני מציע שתעבירי את המסר ליוסי ואנחנו נבדוק את האפשרות.

יעל גרמן: שמענו את שפי ובעיני זה היה מזעזע שישנם כאן 10,000 תומכי משטר.

יעל גרמן: אני לא יכולה להבין למה לא מחזירים אותם לאריתריאה והייתי מבקשת לקבל תשובה על כך.

איל בן ראובן: אוקיי.

איל בן ראובן: אני מבקש לקבל מהמבקר איזושהי התייחסות לשאלה איך ניתן לקצר את התהליך.

איל בן ראובן: הדבר הבא שאני רוצה לומר – אני בתחושה או בהבנה שהמנגנון הקיים כרגע, בנקודת הזמן הזאת, איננו מספק מבחינת מתן התשובות המהירות לפיגורים, ללחץ, ללחצים שקיימים על המערכת.

איל בן ראובן: אני מבקש מאוד, יוסי, שתעביר.

איל בן ראובן: אני מתחייב, ואני אשמח לעזור בעניין הזה.

איל בן ראובן: צריך להגיד בצורה בהירה מה צריך – צריך עוד אנשים, צריך עוד הכשרות – מוכרחים לעשות איזשהו תהליך זריז - - -

<שפי פז: - - -

איל בן ראובן: תכף תשמעי את הסיום של הדיון, רציתי להגיד מילה טובה ולכן אל תפריעי לי.

איל בן ראובן: אני מבקש מאוד לנסות לחשוב, לקדם ולהסביר מה צריך כדי להדביק את הפיגור, ויש פה פיגור.

איל בן ראובן: יש כאן החלטות של בית-משפט שצריך לתת לזה תשובות.

איל בן ראובן: אם צריך בשביל זה אדמיניסטרציה ולהגדיל באיזושהי צורה, אפילו לזמן נתון, כדי לנסות ולייצר איזושהי תמונה יותר בהירה.

איל בן ראובן: בחלומי – אני מקווה שזה לא חלום – הייתי רוצה לראות תוכנית עבודה בהירה על בסיס מדיניות שאומרת איך נותנים תשובות, אין מקבלים את הבקשות, אין נותנים תשובות בצורה מהירה, מי כן, מי לא.

איל בן ראובן: מי שצריך לקבל תשובה שלילית – אני מקווה שהחלטת בית-המשפט לגבי מדינה שלישית תהיה כזאת שמאפשרת הוצאה מכובדת, אבל מהירה, כדי לסיים את התהליך הזה עם מי שלא מגיע לו.

איל בן ראובן: אבל למי שכן מגיע, אז שידע שמגיע לו ואז נצטרך לתת לו את הפתרון בצורה כזאת ואחרת, ואלה יהיו כך וכך אנשים בסיפור הזה.

איל בן ראובן: אין לי ספק שהדבר הזה גם יביא הקלה לעניין אזור דרום תל-אביב, שאני מסכים לגמרי שגם פה המדיניות צריכה לכלול מענה לגבי הריכוז הזה של אנשים שנוצר בדרום תל-אביב.

איל בן ראובן: לדעתי צריך לפרק את הפצצה המתקתקת הזאת.

איל בן ראובן: זו פצצה מתקתקת, זה שדה קרב.

איל בן ראובן: אני קראתי לזה שדה קרב, ואני אומר שאם לא נפרק את הדבר הזה ונפריד אותו ונפזר אותו, זה ימשיך להיות שדה קרב, וחבל.

איל בן ראובן: גם בעניין הזה צריך לתקן את הנושא.

איל בן ראובן: אני רוצה לסיים בכל זאת בתקווה.

איל בן ראובן: אני חושב שאני לפחות יוצא מהדיון הזה עם איזשהן נקודות אור שאפשר וצריך להתקדם איתן.

איל בן ראובן: אני באופן אישי גם אשב עם שר הפנים ואולי נחשוב איך לעשות מפגש שיהיה מפגש יעיל.

איל בן ראובן: לא לבוא ולקטר, אלא לבוא עם רעיונות ומחשבות איך לפתור את העניין הזה.

איל בן ראובן: אני רוצה לסיים ולהודות לכל משתתפי הדיון המכובד הזה.

איל בן ראובן: אני מודה לכם, למרות האמוציות, על השמירה, על הסדר והנוהל.

איל בן ראובן: מה שנקרא, אפשר גם אחרת.

איל בן ראובן: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.