ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 425, 2017-06-14 09:57

דוד אמסלם: בוקר טוב.

דוד אמסלם: אני מתנצל על האיחור.

דוד אמסלם: היינו כאן בדיון עם צה"ל בנושא הביוב במחנות צה"ל והדיון התמשך מעט.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים והגנת הסביבה בנושא הסדרת השימוש במים אפורים.

דוד אמסלם: מר קרסו, אתה רוצה להציג את העניין.

<מכבי קרסו: כן, בשמחה.

<מכבי קרסו: בוקר טוב לכולם.

<מכבי קרסו: אני רוצה להזכיר לכולם שמדינת ישראל יושבת על ארץ ישראל וארץ ישראל בהגדרתה היא מקום חצי מדברי.

<מכבי קרסו: זאת אומרת, מים זה לא בדיוק מה שיש לנו.

<מכבי קרסו: אנחנו צריכים לחפש, לייצר, לחשוב ולהמציא.

<מכבי קרסו: בכל מדינות העולם המודרני, בעיקר ביבשות, יש תהליך שבו לוקחים חלק מהשפכים של בית המגורים, מעבירים אותם תהליך קצר ואז עם המים האפורים המטוהרים משתמשים בצורה זהירה ומושכלת.

<מכבי קרסו: אני מדבר על מקומות כמו מערב ארצות הברית, אוסטרליה בכללותה ויש הרבה מאוד מדינות בעולם שהתירו בצורה חכמה ומושכלת שימוש במים אפורים אני נתקלתי לפני כעשר שנים בתופעה שאותה לא הבנתי.

<מכבי קרסו: מדינה מאוד חכמה ומאוד משכילה שיושבת בארץ שהיא על גבול המדבר אוסרת על שימוש במים אפורים.

<מכבי קרסו: לא עוצמת עין או משהו כזה אלא פשוט לא מתירה את השימוש במים אפורים.

<מכבי קרסו: לצורך זה, כדי לנסות להתמודד עם הבעיה הזאת - - -

דוד אמסלם: רגע.

דוד אמסלם: ברשותך, אני רוצה לנתב את הדיון במספר שאלות.

דוד אמסלם: ספר לנו קצת על הטכניקה של המים האפורים ולמה הכוונה.

דוד אמסלם: אנחנו מבינים שמדובר במים שבעצם הם לא בניאגרה אלא מים ששוטפים אתם כלים, שוטפים ידיים ואולי אפילו מתקלחים.

דוד אמסלם: יחסית מים לא מזוהמים יותר מדי.

דוד אמסלם: אתה בעצם מציע שנטהר אותם באיזשהו הליך ונשתמש בהם אנחנו הצרכנים.

<מכבי קרסו: נכון.

דוד אמסלם: אני מבין שכל אחד בביתו משתמש בהם.

<מכבי קרסו: נכון.

דוד אמסלם: לפי הבנתי זה דורש שני דברים.

דוד אמסלם: ראשית, מעבר למערכת טיהור - מערכת אגירה, ואני גם צריך שלכל אחד תהיה את האופציה להשתמש בזה.

<מכבי קרסו: נכון.

דוד אמסלם: אם למישהו גינה – אהלן וסהלן.

דוד אמסלם: אם אין לו גינה – ספר לנו מה הוא יעשה עם המים.

<מכבי קרסו: זה בדיוק מה שאמרתי בהתחלה.

דוד אמסלם: דבר שלישי, כמה הסיפור הזה עולה.

דוד אמסלם: בסוף אתה יודע שהבנצ' מארק שלנו במדינת ישראל היום הוא מים מותפלים.

דוד אמסלם: זה נכון שמדינת ישראל היא מדינה מדברית, הייתי קורא לה, אפילו לא חצי אלא יותר, אבל ברוך השם היום במדינת ישראל אין בעיית מים.

דוד אמסלם: פעם זה היה.

דוד אמסלם: היום לנו באופן מעשי בעיה אלא רק שאלה של מחיר.

דוד אמסלם: אנחנו גם יודעים כמה.

דוד אמסלם: אל תהנהן בראש, כי אני אספר לך שאין בעיית מים אלא זאת רק שאלה של מחיר והיום אנחנו גם יודעים מה המחירים.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך שגם היום שישים אחוזים מהמים שיש לנו בברזים הם מים מותפלים.

דוד אמסלם: אני מקבל את העניין שלך, גם אני בעמדה כזאת שלא מבזבזים סתם משאבים אם אפשר להשתמש בהם ובוודאי לא מים.

דוד אמסלם: גם בצד הערכי של המים.

דוד אמסלם: תן לנו כמה מלים איך אתה רוצה שהעסק הזה יעבוד.

<מכבי קרסו: אם אנחנו מדברים על מערכת ביתית, זאת אחת האפשרויות.

דוד אמסלם: יש כוונה לעשות משהו עירוני?

<מכבי קרסו: לא.

<מכבי קרסו: אבל יש במדינות אחרות גם מתקנים עירוניים.

<מכבי קרסו: אבל לא על זה אנחנו מדברים היום.

<מכבי קרסו: היום אנחנו מדברים על מערכת שהיא ליחידת דיור אחת, חד משפחתית.

דוד אמסלם: מר כהן גר בנווה יעקב בקומה רביעית, דירת שלושה חדרים.

דוד אמסלם: איך זה עובד?

<מכבי קרסו: בוא נתחיל קודם כל מבית על הקרקע.

<מכבי קרסו: אבל זה לא משנה, השיחה היא היינו הך.

<מכבי קרסו: אוספים את כל מה שלא בא מהשירותים וברוב המדינות שעושות את זה גם מה שלא בא מהכיור של המטבח.

<מכבי קרסו: את המים של המקלחות, של מכונת הכביסה, של כל הכיורים.

<מכבי קרסו: אוספים אותם, מעבירים אותם תהליך של טיהור.

דוד אמסלם: זה עוד בשלב הבינוי.

<מכבי קרסו: כן.

דוד אמסלם: כשאתה צריך להעביר אותם, זה בשלב הבנייה.

<מכבי קרסו: נכון.

דוד אמסלם: אתה לא תרים עכשיו מרצפות כדי לעשות את זה.

<מכבי קרסו: ללכת לעשות את זה בבתים ישנים, זה מייקר ולא על זה אנחנו מדברים.

דוד אמסלם: אני מבין מה אתה אומר לי.

דוד אמסלם: אני מבין ממך או לפחות אני מנסה להבין שאתה אומר שאתם רוצים את זה בבתים החדשים.

דוד אמסלם: הנחיות תכנון לבתים החדשים.

<מכבי קרסו: כן.

<מכבי קרסו: אבל אני הולך עוד צעד אחורה.

<מכבי קרסו: אנחנו מדברים על העיקרון.

דוד אמסלם: על העיקרון.

דוד אמסלם: ודאי.

<מכבי קרסו: אם נעשה את זה בבתים חדשים או ישנים, זה עניין של כסף.

דוד אמסלם: בוודאי, אבל אנחנו לא בחוק לפילוסופיה.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על עיקרון שהוא מעשי.

<מכבי קרסו: נכון.

דוד אמסלם: אז בוא נלך לישימות.

<מכבי קרסו: ברגע שאספת את הנוזל הזה, אתה מעביר אותו תהליך של טיהור.

דוד אמסלם: איך?

דוד אמסלם: סתם מכל אגירה?

<מכבי קרסו: לא.

<מכבי קרסו: יש מערכת של טיהור שהיא עולה מעט מאוד וזה תלוי בגודל שלה.

<מכבי קרסו: זה משהו בסדרי גודל של כמה מאות דולרים.

<מכבי קרסו: אתה מטהר את המים ואתם למעשה או שאתה משקה את הגינה אם אתה ר וצה.

דוד אמסלם: אבל אני צריך לאגור אותם.

<מכבי קרסו: לא.

<מכבי קרסו: כי אתה משקה את הגינה כל לילה.

דוד אמסלם: אתה מתכוון שזה הופך להיות רציף.

דוד אמסלם: זאת אומרת, הבן שלי מתקלח, ישר זה הולך להשקות את הגינה?

<מכבי קרסו: לא.

<מכבי קרסו: גם תהליך הטיהור לוקח שעות.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: אז כבר לקחתי את השעות בחשבון.

<מכבי קרסו: יפה.

<מכבי קרסו: אתה משקה.

<מכבי קרסו: או לחילופין אתה אוגר את המים האלה ומשתמש בהם בניאגרה וזה הפתרון של קומה שבע.

דוד אמסלם: אתה אומר בגדול שהמים האלה, אתה אוגר אותם ואתה משתמש בהם או לגינה או לניאגרה.

<מכבי קרסו: נכון.

דוד אמסלם: אני מבין שבעצם השימוש הוא חד פעמי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, השתמשת, גמרנו.

דוד אמסלם: כבר בזבזת את האופציה של המחזור מחדש.

<מכבי קרסו: ברור.

<מכבי קרסו: כי אם הם הולכים לגינה, הם הולכים לגינה.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אולי יש לך גם רעיון אחר.

<מכבי קרסו: לא.

<מכבי קרסו: אם הם בניאגרה ויורדים באסלה, הם מגיעים לביוב.

<מכבי קרסו: זה ישים.

<מכבי קרסו: זה ישים בכל המדינות.

<מכבי קרסו: זה מותר בכל המדינות.

דוד אמסלם: מי המדינות?

<מכבי קרסו: למשל אוסטרליה, למשל מערב ארצות הברית.

דוד אמסלם: איפה במערב ארצות הברית?

<מכבי קרסו: במדינות היבשות.

<פול שטיינר: קליפורניה.

<פול שטיינר: אריזונה.

דוד אמסלם: יש את זה שם בבתים?

<מכבי קרסו: כן.

<מכבי קרסו: זה נושא שצריך להיכנס אליו בנפרד כי בארץ ישנן מערכות של שימוש במים אפורים.

<מכבי קרסו: באיזו מידה זה כן חוקי או לא חוקי, אפשר לדבר על זה לילות אבל אלה אנשים פרטיים שהחליטו להתנתק מהכללים של מדינת ישראל ולהגיד שמה שהמדינה מרשה או לא מרשה, זו בעיה שלה, ואני רוצה להשתמש במים האפורים שלי ואני עושה את זה, ואם יבוא שוטר, אני אתמודד אתו.

דוד אמסלם: תגיד לי, חשוב לי להיכנס לפרטים הטכניים.

דוד אמסלם: בסוף הדברים נופלים על הפרטים הקטנים.

דוד אמסלם: איזה גודל של מכל לדעתך צריך כדי להפעיל את המערכת הזאת?

דוד אמסלם: מכל ביתי.

דוד אמסלם: אני מסתכל כרגע על הסיפור הביתי.

<מכבי קרסו: אולי אני אתן לעמית לענות.

<עמית גרוס: שלום.

<עמית גרוס: אני חוקר מאוניברסיטת בן גוריון ובאוניברסיטת בן גוריון מתעסק בנושא של מחזור מים אפורים כבר 15 שנים, גם ברמה של מעבדה וגם ברמה של פיילוט למחקר בבתים.

<עמית גרוס: גודל המערכת תלוי בגודל הבית.

<עמית גרוס: אם זה בית רב קומות, הגודל יותר גדול, ואם זה בית פרטי, הגודל הוא מאוד קטן.

<עמית גרוס: זה יכול להיות גודל של חצי מטר על חצי מטר על מטר או משהו ברמה הזאת.

<עמית גרוס: אלה הגדלים.

<עמית גרוס: מאוד קטנים.

<עמית גרוס: זה תלוי מערכת.

<עמית גרוס: יש מערכות מסוגים שונים.

דוד אמסלם: אני מבין את העיקרון.

דוד אמסלם: העיקרון ברור לי.

דוד אמסלם: בסופו של דבר כשיש לך גינה, זה משהו אחר.

דוד אמסלם: בזמנו גם בנינו את אחת הגינות הקהילתיות ועשיתי דבר מהסוג הזה.

דוד אמסלם: זה יפה חינוכית.

דוד אמסלם: יש הבדל אם אנחנו עושים את זה כמשהו חינוכי קטן וחמוד.

דוד אמסלם: עולה לנו הרבה אבל זה טוב להראות את זה לחבר'ה הצעירים ולתרגם את זה לקטע הפרקטי, המעשי.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: נניח בבית יש שני תאי שירותים.

דוד אמסלם: הרי בסוף זאת לא תהיה משאבה שתדחוף את זה כי זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: אתה שם מכל למעלה, אתה מזרים אותו למעלה במשאבה והוא אמור לזרום לפי העניין כמו האסלות של פעם וגם כמו האסלה של היום.

דוד אמסלם: אתה אמור לפזר את כל שמונת הליטרים האלה או עשרים ליטרים לשני מקורות שונים בתוך הבית?

דוד אמסלם: איך זה עובד?

<עמית גרוס: ראשית, יש גינה אם זה בית בודד.

דוד אמסלם: עזוב את הגינה.

<עמית גרוס: יש שני תאי שירותים.

<עמית גרוס: אפשר לפזר את זה מהגג גרביטציונית לתוך תאי השירותים.

<עמית גרוס: הדבר הזה הוא כלכלי.

<עמית גרוס: כלומר, אני יכול להיכנס לפרטים אבל נראה לי שזה מיותר.

<עמית גרוס: יש חברות שעושות את זה ומוכנות להשקיע ואנשים שמוכנים לקנות את זה.

<עמית גרוס: זה קיים.

דוד אמסלם: למה לא עושים את זה?

<עמית גרוס: כי בארץ זה אסור.

<עמית גרוס: עושים את זה במיליוני מקומות בעולם.

דוד אמסלם: אתה אומר לי שזה אסור.

דוד אמסלם: אני בבית שלי, אם אני משוגע לעניין, אסור לי לעשות את זה?

<עמית גרוס: נכון מאוד.

<עמית גרוס: אסור לך.

<אסף הדסי: למרות זאת, 15 אלף משפחות עושות את זה.

<עמית גרוס: בדיוק.

דוד אמסלם: למה זה אסור?

<עמית גרוס: בגלל שמשרד הבריאות חושש מזיהום בגורמי מחלות בעיקר.

<עמית גרוס: יש לו עוד כמה נושאים אבל אני חושב – ויתקן נציג משרד הבריאות אחר כך אם אני טועה – שהוא חושש מפיזור מחלות או הפצה של מחלות דרך המערכת הזאת כי קשה לפקח על הנושא הזה.

דוד אמסלם: אבל אני מבין שהמערכת היא מערכת סגורה.

<עמית גרוס: המערכת סגורה אבל בעצם נושא הפיקוח הוא הנושא שמעניין את משרד הבריאות.

שרן השכל: איך מתמודדים עם זה במדינות אחרות?

<עמית גרוס: ניתן להתמודד עם הפיקוח על זה.

<עמית גרוס: שוב, אלה דברים שהם טכניים.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: משרד הבריאות חושש מזה שאותה משפחה תיפגע או שהוא חושב שאותה משפחה תפגע במשפחות אחרות?

<עמית גרוס: גם וגם.

<עמית גרוס: אם זה בית פרטי ויבוא אורח, גם הוא יכול להיפגע.

<עמית גרוס: אם זה בית משותף, המים של כולם פוגשים את כולם.

דוד אמסלם: אני מניח שיש לזה תקנים בארצות הברית.

<עמית גרוס: בארצות הברית, באנגליה, בגרמניה, בצרפת ובאוסטרליה.

<עמית גרוס: באין ספור מדינות.

<עמית גרוס: גם בישראל יש תקן.

דוד אמסלם: יש תקן?

<עמית גרוס: יש תקן שלא נחתם בגלל החשש של משרד הבריאות.

דוד אמסלם: למה אתם מתנגדים?

<דוד וינברג: אם אפשר להסביר רק בעניין של הדברים הקודמים שאמרת לגבי גודל המכל.

<דוד וינברג: זאת לא בעיה.

<דוד וינברג: כלומר, אפשר תמיד עודפים לשלוח לביוב וחוסרים להשלים במים שפירים.

<דוד וינברג: זאת לא הבעיה.

<דוד וינברג: הבעיה היא אחרת.

<דוד וינברג: הבעיה היא שמים אפורים מכילים ריכוז גבוה של מיקרו אוגניזמים פטוגניים.

<דוד וינברג: חיידקים, נגיפים, פרזיטים.

דוד אמסלם: באמריקה אני מבין שהביוב הוא שונה, אז אין להם את החיידקים האלה?

<דוד וינברג: אני אסביר.

<דוד וינברג: חשוב להגיד שמדינת ישראל הכינה את עצמה גם בהיבט של מספר אחד בעולם באחוז השבת הקולחין וגם מובן בהתפלה.

<דוד וינברג: אבל מדינות שלא עשו את זה, כמו ארצות הברית, הגיעו למצב שהם שותים קולחין.

<דוד וינברג: זאת אומרת, הם צריכים לשתות קולחין, לטפל בקולחין ולשתות אותם.

<דוד וינברג: אנחנו נערכנו כך שכבר אנחנו עושים השבה של המים בשירותים שיורדים והמים האפורים.

<דוד וינברג: יש כאן תוספת סיכון שלא צריך להסכים לה.

דוד אמסלם: אתה באת עם נאום מוכן, אבל תשמע את השאלה שלי.

דוד אמסלם: יש תקנים בארצות הברית.

דוד אמסלם: ארצות הברית היא מדינה נאורה.

דוד אמסלם: היא לא עולם שלישי.

דוד אמסלם: אם זה מסוכן, אני מניח שהם לא היו מאפשרים את זה גם אם חסר להם מים.

דוד אמסלם: הם היו אומרים לאנשים שיקנו מים מינרליים.

דוד אמסלם: אם זה לא מסוכן, לכן יש להם את התקנים שלהם.

דוד אמסלם: למה לנו זה לא מספיק?

<דוד וינברג: מדינות במשבר, באמת נאלצו לקחת את הסיכון הזה.

<דוד וינברג: אנחנו חושבים שהסיכון הזה הוא לא נכון.

<דוד וינברג: זה אחד לאחד היכן שהדברים עומדים.

דוד אמסלם: אתה בעצם אומר שאנחנו לא לוקחים את הסיכונים.

<דוד וינברג: אני רק אוסיף שמקרים של תחלואה, כאשר מערכת כזאת נמצאת ואיזשהו שכן מחבר מערכת של מים אפורים כזאת לתוך מערכת מי השתייה, הוא בעצם מזהם לא רק את המערכת של הבית שלו אלא של כל השכונה וזה יכול לגרום לתחלואה.

<דוד וינברג: דברים כאלה קרו בעולם.

דוד אמסלם: קרו הרבה דברים.

דוד אמסלם: יש לנו הרבה תקלות כל היום מהבוקר עד הלילה.

דוד אמסלם: הדיון הקודם היה על ביוב שזורם ככה.

<דוד וינברג: המתקנים האלה לא יתוחזקו.

<עמית גרוס: כל מחקר של הערכת סיכונים, לא עבד - - -

<דוד וינברג: בבקשה לא להפריע לי.

דוד אמסלם: גם הביוב במים יכול לזרום.

דוד אמסלם: במי השתייה.

<דוד וינברג: כשאתה מכניס את הדבר הזה חזרה לתוך המבנה, יש סכנה שהדברים האלה יחוברו וחיבורים כאלה נעשו וגרמו לתחלואה.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם בדיון.

דוד אמסלם: דרך אגב, הם הפתיעו אותי.

דוד אמסלם: חשבתי שבמדינת ישראל מי שרוצה בבית שלו, אין בעיה בכלל.

דוד אמסלם: אני חשבתי שהם מבקשים בדיון לעשות משהו מערכתי והוא לחייב את כולם.

דוד אמסלם: אם בן אדם רוצה בבית שלו לעשות את הדבר הזה ואתה בא בשם הסיכונים, אני לא יודע על מה אתה נסמך.

דוד אמסלם: הרי יש סיכונים גם במים רגילים.

<דוד וינברג: אני אסביר.

<דוד וינברג: קודם כל, מים אנחנו צריכים לשתות ואנחנו דואגים או מנסים לעשות את הכול כדי לשמור עליהם.

<דוד וינברג: הדבר הזה יוסיף סיכון.

<לירון אדלר מינקה: אפשר לפקח על זה.

דוד אמסלם: אפשר לפקח על זה.

<דוד וינברג: זו השאלה.

<דוד וינברג: בדיוק.

דוד אמסלם: אני אספר לך סיפור.

<דוד וינברג: מ-2008 אנחנו מאשרים את זה.

דוד אמסלם: אני אספר לך סיפור.

דוד אמסלם: כשבירושלים רצינו להשתמש במים המושבים להשקיה, אתם, משרד הבריאות, עשיתם צרות צרורות.

דוד אמסלם: על מים מושבים לגינות.

דוד אמסלם: אני התחלתי לדון על זה אתכם לפני 18 שנים.

דוד אמסלם: אתה לא היית אז במשרד.

דוד אמסלם: להגיד לא, זה הדבר הכי פשוט.

<דוד וינברג: ב-2008 אמרנו כן למתקנים שאנחנו יכולים לפקח עליהם, בין אם זה מתקן של מים אפורים שהרשות המקומית מקימה ובין אם זה עסק טעון רישוי שיעשה את הטיפול ברמה הנדרשת.

<דוד וינברג: את זה אנחנו מאשרים.

<דוד וינברג: שזה יהיה מפוזר בכל מקום בלי יכולת פיקוח, הסיכון גדל.

<לירון אדלר מינקה: אבל יש לך פיקוח על כל מערכת אחרת שנמצאת בבית.

<לירון אדלר מינקה: אני מניחה שיש לך גם פיקוח על איך עובדות מערכות אחרות בבניינים.

<דוד וינברג: ממש לא.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש סיכוי יותר גדול שהבן אדם יתחשמל בבית.

דוד אמסלם: אז מה?

דוד אמסלם: אולי לא ניתן לו חשמל?

<עמית גרוס: או שהבית יישרף.

דוד אמסלם: או במעלית.

דוד אמסלם: אני מניח שאם זה הי התלוי בכם, כנראה גם לא היו מעליות.

<דוד וינברג: בלי חשמל ומעליות, יהיה קשה מאוד לחיות.

דוד אמסלם: בלי זה, אין בעיה.

<דוד וינברג: בלי מים אפורים, אפשר.

דוד אמסלם: נקודת המוצא שלך היא לא טובה.

דוד אמסלם: לדעתי.

דוד אמסלם: אתה כל הזמן מחפש כאילו נקודת המוצא שלך היא לא ואחרי כן בוא נראה למה להתיר.

דוד אמסלם: קשה, אין ברירה אבל אני מסתכל הפוך.

דוד אמסלם: אני רואה שיש משאב של מים במדינת ישראל שנמצא במחסור.

דוד אמסלם: בכלל, כערך, מדינת ישראל משקיעה הרבה שנים, אתה מכיר את הסרטון של הבחורה המתייבשת בטלוויזיה שגם עולה כמה לירות לעשות אותו.

דוד אמסלם: מדינת ישראל היא מדינה מדברית שמנסה לחנך את התושבים שלה לצרוך פחות מים ולחסוך.

דוד אמסלם: כאן בא איזשהו רעיון של אנשים טובים.

דוד אמסלם: אני אספר לך שהמערכת שלהם תעלה להם יותר.

דוד אמסלם: הם לא באים מהצד הכספי.

דוד אמסלם: לדעתי אם הם היו באים מהצד הכספי, לא היינו שם.

דוד אמסלם: הם באים מהצד היותר חינוכי, ערכי.

<לירון אדלר מינקה: זה גם כלכלי.

<ליאור שמואלי: יש כאן יתרון לגודל.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על הבית הפרטי.

דוד אמסלם: אתה לוקח אותי לקצה.

דוד אמסלם: אני לא מדבר כרגע על איזה בית עם עשרה דונם גינה אלא אני מדבר על בית, קומה שלישית, כמו שתיארתי קודם, בנווה יעקב, דירת ארבעה חדרים, אין גינה ואין מרפסת.

דוד אמסלם: לכן אני מסתכל על זה בהיבט הזה.

דוד אמסלם: רוצים לעשות משהו יותר ערכי בעניין.

דוד אמסלם: יכול להיות שכך אחד ישכנע את השני וכל המדינה תהיה כזאת.

דוד אמסלם: עקרונית אתה צודק.

דוד אמסלם: גם מים רגילים היום הם מים מסוכנים יחסית למים אחרים.

<דוד וינברג: למה?

דוד אמסלם: יש בהם כלור.

<דוד וינברג: ממש לא.

דוד אמסלם: אני עשיתי כאן דיון על הכלור.

דוד אמסלם: בכל השורה הזאת ישבו פרופסורים וגם כאן.

דוד אמסלם: אלה אמרו למה זה חשוב ואלה אמרו למה זה מסוכן לציבור.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך שכל סוגיה שאני נכנס אליה, יש דעות לכאן ולכאן.

דוד אמסלם: אני יכול להביא אנשים ולקיים כאן דיון על כמה נושא המים הוא מסוכן ואחרים יגידו לא.

דוד אמסלם: לדעתי כרגולטור הרעיון הוא דווקא לקחת סיכונים מחושבים שהם לא גדולים.

דוד אמסלם: אני לא רואה כל כך את העסק הזה מתחבר למערכת המים.

דוד אמסלם: זה יכול להיות אבל גם היום הביוב יכול לגלוש למים.

דוד אמסלם: אני חושב שאתה צריך לעזור לאנשים האלה שהם משוגעים לעניין, שזה דבר חיובי, דווקא לממש את החזון שלהם ולא הפוך.

דוד אמסלם: כך נראה לי הגיוני.

<דוד וינברג: אנחנו משוכנעים שהסיכון הוא רב, סיכון לא רק לבריאות של בעל המבנה הספציפי, בעל הבניין, אלא סיכון לכל האזור.

דוד אמסלם: מה זה אזור?

דוד אמסלם: עוד מעט תגיד לי לכל העיר.

דוד אמסלם: וכל זה מניאגרה אחת?

<דוד וינברג: אנחנו כבר מכירים היום מקרים גם של מטרדים שיוצרים מתקנים כאלה וגם מקרים בהם יש זרימה חוזרת מכל מיני מקורות שמזהמים את המים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: ברשותך, אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: אני שואל אותך שאלה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותך שאלה טכנית והיא איך מתקדמים בדיון.

דוד אמסלם: הרי מה יקרה כאן?

דוד אמסלם: אני אעביר את רשות הדיבור לעוד גורמים והם יגידו שלא רק שבאריזונה יש אלא גם בקליפורניה ובעוד מקומות והם יביאו עמדות מומחים וכולי ואתה עדיין תגיד שמסוכן.

דוד אמסלם: איך אתה רוצה שנתקדם בעניין?

<דוד וינברג: אנחנו נתנו ב-2008 הנחיות היכן אפשר לעשות את זה.

דוד אמסלם: היכן אפשר.

<דוד וינברג: כמו שאמרתי, בעסקים טעוני רישוי ועל ידי רשויות מקומיות.

<דוד וינברג: כלומר, כאשר רשות מקומית רוצה לעשות את זה או שעסק טעון רישוי - - -

דוד אמסלם: מה זאת אומרת רשות מקומית?

דוד אמסלם: בבית הספר מותר לעשות את זה?

<דוד וינברג: במקומות רגישים של ציבור רגיש - - -

דוד אמסלם: איפה לא רגיש?

<דוד וינברג: בגני תקווה הקימו מתקן שלוקח מבתים פרטיים ומיועד להשקות את השכונה.

<דוד וינברג: באופן עקרוני זה מתקן שאנחנו יכולים לאשר אותו.

<לירון אדלר מינקה: בגלל שהפיקוח הוא יותר נקודתי.

<דוד וינברג: אנחנו יכולים לפקח על דבר כזה.

<דוד וינברג: אם יהיה מתקן בכל בית בירושלים, תל אביב ופתח תקווה – לא נוכל לפקח.

דוד אמסלם: למה אתה רוצה לפקח?

דוד אמסלם: למה אתה לא חושב שבעל הדירה, המשתמש, הוא מפקח על זה?

דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו מפקחים על עצמנו בכל אורחות החיים שלנו, מלקיחת תרופות, חשמל, נסיעה ברכב.

דוד אמסלם: אלה החיים שלנו ואנחנו אחראיים עליהם.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לשאול אותך למה הפטרנליזם הזה, אבל למה אתה רואה שם רמת סיכון מיידית כל היום כאילו הכול שם מסוכן והבן אדם לא אחראי?

<דוד וינברג: במיוחד במים אפורים קשה לראות את הסיכון.

<דוד וינברג: הם נראים צלולים והם נראים לא מסוכנים אבל הם מכילים ריכוז גבוה - - -

דוד אמסלם: אבל יש תקן.

<אתי נתן זלצמן: אין תקן.

<דוד וינברג: אין תקן ואנחנו לא מסכימים לו.

<אתי נתן זלצמן: אין תקן במדינת ישראל למים אפורים.

<קריאה: יש תקן.

<אתי נתן זלצמן: אין תקן.

<אתי נתן זלצמן: זה לא נכון.

<אתי נתן זלצמן: יש טיוטת תקן שלא אושרה.

<אתי נתן זלצמן: גל ואני עשינו אתמול שיעורי בית ובדקנו מון מכון התקנים האם יש תקן או אין תקן.

דוד אמסלם: עכשיו הבנתי את ההתלהבות שלך.

דוד אמסלם: ציפיתי שבדיון הקודם תתייחסי.

<אתי נתן זלצמן: היה לי הרבה מאוד מה להגיד.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: תקן, זה לא עשרת הדברות.

דוד אמסלם: תקן, אנחנו מייצרים כל הזמן תקנים חדשים.

דוד אמסלם: דרך אגב, דברים חדשים, יש להם תקנים.

דוד אמסלם: אנחנו עוד לא יצרנו את התקן למכונית שתיכנס בעוד שלושים שנים בטכנולוגיה שאנחנו לא מכירים אותה היום.

דוד אמסלם: זה דבר דינאמי.

דוד אמסלם: עולה רעיון, אומר הבחור שיש תקנים בארצות הברית, יש תקנים בעוד מדינות אחרות, יש תקנים בעוד מדינות אחרות באירופה והוא עשה עבודה במשך 15 שנים והוא מתפרנס מזה.

דוד אמסלם: אז אני מניח שיש כאן בן אדם שזאת המקצוענות שלו.

דוד אמסלם: בואו תבדקו אתו את העניין.

דוד אמסלם: אי אפשר להגיד כל הזמן מסוכן.

<אתי נתן זלצמן: לא אמרתי.

דוד אמסלם: וא אמר שיש תקן.

דוד אמסלם: הוא אמר שהתקן לא מאושר.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: כי זאת הביצה והתרנגולת.

דוד אמסלם: הוא לא מאשר אותו, אז אין תקן.

<דוד וינברג: האינטרסים הם אותם אינטרסים שבעצם נמצאים כאן מסביב השולחן שאנחנו לא מקבלים אותם.

דוד אמסלם: מה האינטרסים של האנשים האלה?

<דוד וינברג: אני מתאר לעצמי אינטרסים כלכליים.

דוד אמסלם: של המתקן עצמו?

דוד אמסלם: אני יכול לעשות את זה עם עצמי, בבית שלי, לבד.

<דוד וינברג: אז זהו, שלא.

<דוד וינברג: חלק ממה שמסתתר כאן גם, כשאתה רוצה לעשות מתקן כזה, כדי להגיע לאיכויות שמשרד הבריאות מאשר אותן היום בהשקיה של גן סאקר, של גנים ציבוריים, ואלה פרויקטים שמתקדמים, אתה צריך להכניס טכנולוגיה מאוד מתקדמת שהיא גם מצד אחד יקרה, מצד שני היא נתונה לכשלים.

דוד אמסלם: איך אתם רוצים שנתקדם בעסק הזה?

דוד אמסלם: או שאתם לא רוצים.

<דוד וינברג: אני חושב שזה לא נכון.

דוד אמסלם: לא להתקדם.

דוד אמסלם: להשאיר את זה כך.

<דוד וינברג: שוב, חשוב להגיד שאנחנו מדינה מספר אחת בעולם בהיקף של המחזור של מים.

<דוד וינברג: אין עוד מדינה בעולם שמתקרבת להיקף של המחזור.

דוד אמסלם: לא הבנתי מה הטענה הזאת באה לומר.

דוד אמסלם: שאנחנו יכולים לבזבז?

<דוד וינברג: לא.

<דוד וינברג: חס וחלילה.

<דוד וינברג: אני רוצה להסביר.

<דוד וינברג: כשאתה מדבר על מים במקלחת, כלומר, אתה משתמש בהם פעם אחת, פעם שנייה זה משמש בהשקיה החקלאית.

<דוד וינברג: כלומר, זה מה שקורה בישראל היום.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אני אסביר.

<דוד וינברג: הם רוצים להשתמש במים שלוש פעמים.

דוד אמסלם: ראשית, נכון.

דוד אמסלם: שנית, במדינת ישראל גם היום רוב המים הולכים למט"שים למחזור.

דוד אמסלם: הטיפול במים עולה המון כסף.

דוד אמסלם: פתח את אגרת הביוב שאתה משלם ותראה כמה אתה משלם לקוב.

דוד אמסלם: אני באמת לא בא לנושא מהזווית הכספית.

דוד אמסלם: בחיי שלא.

דוד אמסלם: יש איזה מפעל או בית שיש לו היתכנות כלכלית, זה פחות מעניין אותי.

דוד אמסלם: זה לא רוב הציבור.

דוד אמסלם: רוב הציבור גר בבית, במה שנקרא דירת שיכון, אין לו גינה של שלושה דונם אבל אני רואה את זה.

דוד אמסלם: אני מקיים את הדיון הזה בעיקר בפן הערכי.

דוד אמסלם: אני חושב שכל החיים שלנו אנחנו משכנעים לשים חסכמים, משכנעים את הילדים לא לבזבז מים ואנחנו שם.

<עמית גרוס: שוטפים את האסלה עם מים מותפלים.

דוד אמסלם: הוא אומר לך שלניאגרה הוא מבקש מים שכבר עשינו להם טיפול כזה או אחר.

דוד אמסלם: יכול להיות שאתה תגיד לו שלטיפול, מה שאתה מציע, אתה מציע להכניס עוד פילטר.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אני לא נכנס איך מטהרים את המים.

דוד אמסלם: אבל מראש אפריורי אתה פוסל את זה, זה נשמע לי לא סביר, מה עוד שבתוך האסלה יש דברים הרבה יותר חמורים ממה שהוא מציע ואתה יושב עליה.

<דוד וינברג: כשקובעים מדיניות, אתה צריך לחשוב לאן זה מוביל.

<דוד וינברג: בדיון הקודם דיברת על הכשלים במתקני טיפול שאנחנו מכירים.

<דוד וינברג: מתקנים כאלה שלא יתוחזקו כמו שצריך, לא יעבדו כמו שצריך ויסכנו את בריאות הציבור.

דוד אמסלם: יש כאן דו שיח של חירשים.

דוד אמסלם: אני שואל ברמה הפרקטית.

דוד אמסלם: אני מתחבר, אני גם לא רואה את הסיכונים שדוד מציג אותם כאן כאילו מחר נעשה מתקן כזה, כל המדינה תמות או תהיה חולה.

דוד אמסלם: אני לא רואה את זה שם.

דוד אמסלם: אני גם יודע שבבתים יש מערכות הרבה יותר מורכבות ומסוכנות שיודעים גם להגן עלינו וזה בסדר.

דוד אמסלם: גם בבתים יושבים אנשים שאכפת להם מעצמם.

דוד אמסלם: אני מניח שהם קצת אחראיים גם לגבי גורלם.

דוד אמסלם: יש תרופות בבתים, יש הרבה דברים שאפשר להשתמש בהם.

<יפית סבג: מערכת גז.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: מערכות גז.

דוד אמסלם: כל דבר כמעט בבית יכול להיות מסוכן אם משתמשים בו לא נכון או שקורית בו איזושהי תקלה.

דוד אמסלם: אני מניח שהמדינה לא באה ובודקת כל שקע בחשמל וגם לא כל שבוע באים לבדוק לי את הגז, האם המערכת שלי טובה או לא.

דוד אמסלם: מניחים הנחת עבודה שאני בן אדם אחראי ואני צריך לבדוק את זה ולא המדינה.

דוד אמסלם: אומרים לי כאן שיש תקנים עולמיים.

דוד אמסלם: מדינות רציניות.

דוד אמסלם: אנחנו לא מדברים כרגע על עולם שלישי שעושה משהו הזוי.

דוד אמסלם: ארצות הברית יכלה לפתור את הבעיה של המים בדיוק כמו שאנחנו פותרים.

דוד אמסלם: להפך, ביתר קלות.

דוד אמסלם: אצלם רק צריך לשנע את המים ממקום למקום.

דוד אמסלם: לנו אין מהיכן.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים להתפיל וגם לשנע.

דוד אמסלם: אם הם הגיעו לפתרון הזה והפתרון הזה עובד וגם שם יש אנשים וגם שם יש סכנות כפי שאתה מתאר אותן, זאת לא שאלה של לקחת סיכונים בגלל שהמדינה יבשה כי זה בכלל לא הנושא, אפשר לפתור להם את הבעיה אבל בצורה אחרת.

דוד אמסלם: זה בוודאי לא פותר את הבעיה של כל המדינה.

דוד אמסלם: אני גם לא יודע באיזה היקפי מים מדובר כאן.

דוד אמסלם: רוב המים במדינת ישראל בכלל הולכים לחקלאות.

דוד אמסלם: הדו שיח הזה לא מגיע לאף מקום.

דוד אמסלם: הוא בצורה לא נכונה.

דוד אמסלם: לכן אני חושב עם עצמי, ואם יש לכם הצעה לאיזשהו מנגנון שיביא את האנשים לאיזשהו דו שיח ובסוף גם להכריע בעניין.

דוד אמסלם: שכל אחד ימצא לו צד פה וצד שם, ובסוף בואו נעשה פיילוט.

<פול שטיינר: אני יושב ראש החטיבה למחזור מים אפורים בלשכות המסחר.

<פול שטיינר: מזה שבע שנים אני גם מנכ"ל של חברת חוליות שמייצרת מערכות כאלה ומייצאת אותן כי אסור למכור בארץ.

דוד אמסלם: לאן אתם מייצאים?

<פול שטיינר: לאירופה.

<פול שטיינר: לאסיה.

<פול שטיינר: עכשיו לפיליפינים.

דוד אמסלם: לאיזה מדינות באירופה?

<פול שטיינר: יש לנו עכשיו מערכת חדשה שהיא משווקת על ידי חברת ארדם לואל, חברה אמריקאית, והם הכניסו את זה עכשיו למכרזים ברחבי העולם ובין היתר בגרמניה, בפיליפינים.

<פול שטיינר: אני רוצה לומר שכל ניסיון קודם להסדיר את הנושא של שימוש במים אפורים נפל על הפרטים הטכניים.

<פול שטיינר: באמת הנושא מורכב כי יש רמות שונות של מים.

<פול שטיינר: משרד הבריאות מתנגד בצדק לזה שמים לא מטופלים ישמשו להדחת אסלות.

דוד אמסלם: גם אנחנו.

<פול שטיינר: בשימוש פרטי בבתים אפשר לעשות סינון קל אבל אלה לא מים שלישונים.

<פול שטיינר: להדחת אסלות צריכים להגיע למים שלישונים.

<פול שטיינר: לכן על מנת שיהיה רפרנט ברור שמסדיר את הנושאים הטכניים, נכתב איזשהו תו תקן.

<פול שטיינר: נכון, זה לא תקן כי זה לא נחתם, אבל נכתבה טיוטת תקן, תהליך של שלוש שנים, ישבה ועדת מומחים, 11 מומחים עולמיים – ואני מדבר על פרופסור עמית גרוס, על פרופסור רן פרידלר מהטכניון, מומחים שבעולם כאשר רוצים להתייעץ עם מומחה, פונים אליהם.

<פול שטיינר: הם ישבו בוועדה הזאת.

<פול שטיינר: גם נציג משרד הבריאות ישב בוועדה.

<פול שטיינר: כל ההחלטות בעניין הזה התקבלו ברוב של 11 נגד אחד שהתנגד.

<פול שטיינר: הוא מתנגד לכל דבר.

<פול שטיינר: לקחו את התקנים של ארצות הברית, של אנגליה, של כל העולם ואמרו שהתקן הבריטי הוא המחמיר מכולם.

<פול שטיינר: לקחו אותו והחמירו אותו.

<פול שטיינר: הוסיפו דרישות לניתוב רציף, לדגימה בקצב שלא ידוע בעולם שעושה את זה לא רנטבילי אבל מסדיר את זה, אימצו את ההגדרות של משרד בריאות לאיכות המים, של הלפרין אלוני.

<פול שטיינר: הלפרין היה יושב ראש יחד עם אהוד לשם.

<פול שטיינר: אלה שני עובדי משרד הבריאות לשעבר.

<פול שטיינר: הם אלה שהסדירו את השימוש במים האפורים במשרד הבריאות שדוד מדבר עליו והם היו קו-יושבי ראש של הוועדה.

<פול שטיינר: הוועדה הגיעה לתקן.

<פול שטיינר: משרד הבריאות התנגד.

<פול שטיינר: זה היה תקוע.

דוד אמסלם: אתה אומר שהם היו פעם במשרד הבריאות.

<פול שטיינר: כן.

<פול שטיינר: הם אימצו את כל ההמלצות של משרד הבריאות.

דוד אמסלם: אתה רוצה להגיד שנשאל את דוד מתי הוא מתחלף?

<פול שטיינר: לא.

<פול שטיינר: הוא אמר לי על גופתי המתה, אז אני לא יודע אפילו מה לומר על זה.

<פול שטיינר: החזירו את זה לוועדה העליונה למים שביקשה לנסות לקרב בין הצדדים ולכן קחו עוד שנה.

<פול שטיינר: לקחו עוד שנה.

<פול שטיינר: אימצו את כל ההמלצות של משרד הבריאות.

<פול שטיינר: משרד הבריאות המשיך להתנגד.

דוד אמסלם: איך זה עובד בוועדה?

דוד אמסלם: ברגע שיש התנגדות של משרד הבריאות, מה קורה?

<פול שטיינר: אני יכול לומר שהייתה הצעה למשל לנושא של הדגימה אחת לחצי שנה.

<פול שטיינר: הוא רצה אחת לשבועיים.

<פול שטיינר: החליטו על אחת לרבעון.

<פול שטיינר: הוא שינה את העמדה שלו לפעמיים בשבוע.

<פול שטיינר: אלה דברים לא הגיוניים.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: לדוד יש זכות וטו בוועדה?

דוד אמסלם: איך זה עובד?

<פול שטיינר: לא.

<פול שטיינר: אבל בגלל שהוא משרד הבריאות, המנכ"ל של מכון התקנים מסרב לחתום.

<פול שטיינר: הוא הודח ועכשיו יש מנכ"ל חדש שרוצה לקדם את זה אבל בגלל התנגדות משרד הבריאות, זה לא מקודם.

<פול שטיינר: צריך לומר שמדובר בעובד אחד של משרד הבריאות.

<דוד וינברג: הסברנו ליושב ראש.

<פול שטיינר: יש שם גם נציגים נוספים של משרד הבריאות שישבו בוועדה שחשבו כמו כולם, אבל הוא מתנגד והוא הבכיר מהם.

<פול שטיינר: השר לא יתנגד לעמדה שלו, אז הנושא תקוע.

<פול שטיינר: לכן אני מציע, אם רוצים לחשוב איך להתקדם, כי יש כבר תקן שהוא תו תקן הכי מחמיר בעולם, צריך פשוט לאמץ את תו התקן כבסיס לכל חקיקה ולהתקדם.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אני אשאל אותך רק שאלות טכניות, ברשותך.

דוד אמסלם: איך עובדת הוועדה במכון התקנים?

דוד אמסלם: אני פשוט לא מצוי בהליך.

<פול שטיינר: מגייסים ועדה של מומחים, מגייסים אנשים שהם נחשבים מומחים ומושיבים אותם.

דוד אמסלם: נניח דוד מתנגד.

דוד אמסלם: מה קורה שם?

<פול שטיינר: אני אומר שישבו לדעתי בעוד 12 ישיבות - - -

דוד אמסלם: אני לא נכנס למספר.

דוד אמסלם: לטכניקה.

<פול שטיינר: יושבים ומנסים להגיע לסיכום.

דוד אמסלם: מצביעים מי בעד ומי נגד.

<פול שטיינר: מנסים לגשר בין העמדות.

דוד אמסלם: ספרו לי איך זה עובד בוועדה.

<דוד וינברג: אני אסביר.

<דוד וינברג: ההליך כולו בוועדה הוא כזה שאישר או המליץ על התקן.

<דוד וינברג: הבעיה היא שאנחנו הסברנו להם שזה לא בסמכות שלהם.

<דוד וינברג: כלומר, לא בסמכות של מכון התקנים לקבוע תקן שמנוגד לעמדה.

<דוד וינברג: זה לא בסמכות שלהם.

<קריאה: זה פשוט לא נכון.

דוד אמסלם: רגע.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: מכון התקנים הוא מכון ששייך למדינת ישראל.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: אני מניח שהוא עושה תקנים בעוד כמה דברים.

דוד אמסלם: זה התפקיד שלו, לעשות תקנים.

דוד אמסלם: איך עושה את זה.

דוד אמסלם: אני מניח שיש לו ועדת מומחים.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: בסוף, בכלל לפי תפיסת העולם שלי, אין למישהו זכות וטו בעניין, אם יש ועדה.

דוד אמסלם: אפשר אולי להרכיב את הנושא הזה בעוד מומחים שמבינים בתחום אבל בוודאי ובוודאי אין מישהו אחד שמחליט שהוא מטיל וטו על ההחלטה והכול נעצר.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין משהו ברמה העקרונית.

דוד אמסלם: אם אין להם סמכות, למה הם בכלל דנו?

דוד אמסלם: הם יבואו, ישאלו אותך ונגמר העניין.

<דוד וינברג: לדוגמה, מכון התקנים לא יכול לתת תקן על איך לנסוע 170 קמ"ש.

דוד אמסלם: מפני שאסור.

<דוד וינברג: זה בדיוק העניין.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: זה בגלל שהכנסת החליטה על כך.

<דוד וינברג: הכנסת החליטה גם שהסמכויות - - -

דוד אמסלם: יש תקנות של משרד הבריאות שאוסרות את זה?

<דוד וינברג: יש תקנות שאומרות שמשרד הבריאות צריך לאשר מתקנים מהסוג הזה.

דוד אמסלם: אם כך, למה אנחנו צריכים תקן?

דוד אמסלם: ברגע שאתה מאשר את המתקן, זה התקן.

דוד אמסלם: הרי התקן לא יכול לסתור את עמדתך.

דוד אמסלם: אם רק עמדתך חשובה, למה אנחנו בכלל מכנסים את המומחים?

דוד אמסלם: בוא נשאל אותך ונגמור את העניין.

<דוד וינברג: קודם כל, התקן חשוב כי הוא אומר איך לעשות את המתקנים האלה במקומות שמותר.

<דוד וינברג: איך לעשות את הבנייה.

דוד אמסלם: אבל אתה לא מאשר את הנושא.

דוד אמסלם: עוד לא נכנסנו לאיך עושים.

דוד אמסלם: אתה אומר מים כאלה, אני לא מאשר.

<דוד וינברג: אני שוב אומר.

<דוד וינברג: אנחנו כן מאשרים כאלה.

דוד אמסלם: איפה?

דוד אמסלם: רק בעירייה.

<דוד וינברג: ועסקים טעוני רישוי.

דוד אמסלם: מה זה עסקים טעוני רישוי?

<קריאה: תעשייה.

<קריאה: ספורטק.

<דוד וינברג: יש ספורטק שאנשים שם מתקלחים.

דוד אמסלם: לא רק ספורטק.

דוד אמסלם: למסעדה אתה מאשר?

<יפית סבג: למשל בקאונטרי בחולון הם אישרו אבל אין היתכנות כלכלית לעסקים קטנים.

<יפית סבג: מדברים כאן על דברים שהם במסות.

דוד אמסלם: עסק טעון רישוי זאת מסעדה.

דוד אמסלם: אתה תאשר למסעדה?

<דוד וינברג: באופן עקרוני, כן.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: במסעדה יש יותר משתמשים.

דוד אמסלם: למה בבית לא?

<דוד וינברג: כי במסעדה הם מחויבים על פי חוק רישוי עסקים לעמוד בתנאים מסוימים.

<דוד וינברג: כלומר, הם יצטרכו לעשות את הבדיקות לאיכות המים ואני אוכל לעשות בקרה.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: כל הזווית שלך בנושא הזה זאת הבקרה, כלי הבקרה שלך שאין לך אותו?

<דוד וינברג: בין השאר, כן.

דוד אמסלם: אתה אומר לי, ואני רוצה להבין את העניין, שאם יש מסעדה שנכנסים אליה בערך מאה אנשים ביום עם שני שירותים, אין לך בעיה שם.

דוד אמסלם: יש לך בעיה עם בית של בן אדם בודד בדירת שלושה חדרים בנווה יעקב.

<דוד וינברג: ברור שמסעדה זה מקום שהוא לא מתאים לזה אבל אני אומר באופן עקרוני מקומות בהם יכול לפקח.

דוד אמסלם: אם הוא טעון רישוי עסק, אתה אישרת את זה והוא יעשה את זה.

<דוד וינברג: כשאתה אומר הבית הבודד, אם זה היה בית בודד, זה אחד, אבל בעצם אתה אומר שכולם יוכלו לעשות את זה.

<דוד וינברג: הרבה מאוד בתים, אף אחד לא יוכל לפקח עליהם.

דוד אמסלם: גם אתה מדבר על כל המסעדות.

דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין.

<דוד וינברג: כל מקום שהוא מבוקר.

דוד אמסלם: אבל אתה מבקר.

דוד אמסלם: נניח שעכשיו יש לך חמישה פקחים.

<דוד וינברג: אין לי כלי חוקי כדי לבקר את מה שקורה בבית.

דוד אמסלם: כן, אבל אני אספר לך סוד.

דוד אמסלם: גם במסעדה אין לך.

דוד אמסלם: כל כמה זמן אתה מגיע למסעדה?

<דוד וינברג: זה לא העניין.

דוד אמסלם: אני אספר לך.

דוד אמסלם: אתה כמעט לא מגיע.

<דוד וינברג: אני מגיע.

דוד אמסלם: אין לך מספיק אנשים.

<דוד וינברג: נכון להיום לא הותקנו כאלה דברים.

דוד אמסלם: אני מספר לך שברישוי עסקים, כל בתי עסק של המזון שדורשים רישוי עסק ודורשים רישיון עסק, משרד הבריאות כמעט לא מופיע בהם בבקרות שוטפות.

דוד אמסלם: אני מספר לך.

דוד אמסלם: אני הייתי אחראי על רישוי עסקים כאן

דוד אמסלם: ואני יודע איך זה עובד.

<דוד וינברג: אותו בעל לעסק צריך לדגום את המים שלו ולהביא אותם למעבדה.

<דוד וינברג: במעבדה בודקים אותם ומדווחים לי אם יש איזושהי בעיה.

דוד אמסלם: במעבדה.

<דוד וינברג: המעבדה מדווחת לי אם יש חריגה באיכות.

שרן השכל: למה אי אפשר לעשות את זה בבית פרטי כל רבעון?

שרן השכל: בעצם מגיעים למעבדה, בודקים את זה ושולחים לך את הבדיקות.

<דוד וינברג: כי אין דרישה בהיבט החוקי שדורשת זאת מאנשים.

שרן השכל: אבל זה בגללך, כי אתה לא מאשר את זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה מה שביקשת גם בעסקים טעוני רישוי?

<דוד וינברג: בוודאי.

דוד אמסלם: כל כמה זמן הבדיקה?

דוד אמסלם: זה נכון פעמיים בשבוע?

<דוד וינברג: נכון.

<דוד וינברג: זה מה שנעשה בכל מכון טיהור שפכים בישראל.

שרן השכל: בעסקים שאישרת להם.

דוד אמסלם: זה דומה?

<דוד וינברג: רמת הסיכון היא נקודתית אבל כדי לדעת שמתקן לא חורג מהיכולות שלו והם בקלות מאוד חורגים מהיכולת שלהם, צריך לעשות בקרה.

שרן השכל: בגני תקווה, כל כמה זמן הם עושים בדיקה של המים?

<דוד וינברג: בגני תקווה באופן עקרוני הם עדיין לא השמישו את המתקן עד הסוף אבל הם יצטרכו לעשות פעמיים בשבוע.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: אני פונה אליכם.

דוד אמסלם: אני מבין את העניין.

דוד אמסלם: אנחנו תקועים.

<פול שטיינר: אני מסביר הכול ומסביר מה אפשר לעשות בכל מצב.

דוד אמסלם: אני מבין שדוד תקע אתכם.

<פול שטיינר: את המדינה.

<פול שטיינר: לא רק אותנו.

דוד אמסלם: אתכם זה את המדינה.

דוד אמסלם: הוא לא תקע אתכם בגלל שבא לו לתקוע אתכם אלא לפי תפיסתו זה מסוכן.

דוד אמסלם: זה בסדר, זה לגיטימי שהוא יחשוב כך.

<דוד וינברג: תפיסה מבוססת.

<פול שטיינר: דוד, תביא דוגמה אחת מהעולם.

<פול שטיינר: הוא לא ידע להביא דוגמה אחת מהעולם.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם ואני צריך לסיים את הדיון כי יש לי דיון נוסף שאני מאחר אליו כבר בעשר דקות.

דוד אמסלם: אני כרגע לא יודע איך מתקדמים עם הנקודה הזאת כי אני שומע את דוד ואני שומע אתכם.

דוד אמסלם: כרגע אנחנו צריכים להחליט איך אנחנו מתקדמים.

<קריאה: לאמץ את תו התקן.

דוד אמסלם: אני בכנסת לא יכול לאמץ תו תקן.

דוד אמסלם: אתה מדבר אתי.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה לחשוב.

דוד אמסלם: תחשבו גם אתם איך אני אמור להתקדם בנקודה הזאת.

דוד אמסלם: ברמה העקרונית אני לא מקבל את זה שמישהו אחד יכול לתקוע נושא, ובכלל, לא דוד.

דוד אמסלם: גם אם הוא צודק, זה לא הגיוני שבן אדם אחד בוועדה עוצר את כל הקטר הזה בגלל שהוא החליט כך.

<דוד וינברג: זה לא אני.

<דוד וינברג: זה שר הבריאות וכל מערכת הבריאות.

דוד אמסלם: כן, אבל היא תספר לך שזה מתחבר לדיון הקודם שבסוף שר הבריאות לא יודע.

<אתי נתן זלצמן: הוא היה כאן.

<אתי נתן זלצמן: אני לא צריכה לספר לו.

דוד אמסלם: בסוף אני לא בטוח ששר הבריאות יודע מה אלה מים אפורים.

<דוד וינברג: יודע גם יודע.

דוד אמסלם: אם אתה תגיד לו שאין בעיה, הוא יגיד לך להתקדם.

<דוד וינברג: ממש לא.

דוד אמסלם: אז אני אדבר עם ליצמן.

דוד אמסלם: אתה רוצה שאני אדבר עם ליצמן.

דוד אמסלם: אם הבעיה הוא ליצמן, תגיד לי ליצמן.

דוד אמסלם: אני אשב אתו.

דוד אמסלם: אני מניח שליצמן בא ושאל אותך שתספר לו מה זה מים אפורים, כמו שאני עכשיו שואל אותם מה זה כי אני לא יודע.

דוד אמסלם: דרך אגב, בן אדם רגיל ברחוב, תעצור אותו, שאל אותו מה זה מים אפורים,.

דוד אמסלם: הוא יגיד לך מים שצובעים אותם באפור.

דוד אמסלם: הוא לא מבין בכלל על מה מדובר.

<דוד וינברג: כבוד השר שולט בדברים האלה.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: זה בגלל שהוא שאל אותך ואתה הסברת לו.

דוד אמסלם: אתה השר לטובת העניין.

דוד אמסלם: אתה לא מבין מה אני אומר.

דוד אמסלם: את השר מפעילים הפקידים ולא הוא זה שמפעיל את הפקידים.

דוד אמסלם: צריך להבין.

דוד אמסלם: הכול הפוך.

דוד אמסלם: הפקיד הוא השר.

דוד אמסלם: השר באופן פורמלי מוציא את ההחלטה קדימה כי הוא לא מבין בקטע המקצועי.

דוד אמסלם: הוא לא שם.

דוד אמסלם: נראה לך שליצמן הולך ועושה מחקר במעבדות כמה קליפורמים, מה יש שם, האם זה מסוכן או לא? לא.

דוד אמסלם: הוא שאל אותך מה אתה אומר ואתה אמרת לו שזה מסוכן, אז הוא אמר, אם זה מסוכן, זה מסוכן.

דוד אמסלם: אתה הסיפור כאן.

דוד אמסלם: אל תסתתר לי מאחורי ליצמן כי הוא לא רלוונטי לעניין הזה כרגע.

דוד אמסלם: כרגע אין לי תשובה לעניין.

דוד אמסלם: אני לא יודע איך מתקדמים.

דוד אמסלם: אתה תיתן לו עוד עשרים דוגמאות וגם אתה, אבל זה פשוט לא מקדם אותי.

דוד אמסלם: אני רוצה פתרון חכם כדי לקדם את זה באופן חוקי.

<יורג מיכאל בירווירט: אני יחד עם פול בחטיבה.

<יורג מיכאל בירווירט: אני הבנתי את הטיוטה של הצעת החוק ככזו שעוברת על כל נקודה ונקודה שעלתה בשבע השנים האחרונות במשרד הבריאות.

<יורג מיכאל בירווירט: מה שכתוב שם זה בעצם מה שמשרד הבריאות דורש.

<יורג מיכאל בירווירט: מעניינת אותי התגובה של משרד הבריאות להצעת החוק שעונה לדרישות שלנו.

דוד אמסלם: אתה בהצעת החוק מציע לבדוק את זה פעמיים בשבוע?

דוד אמסלם: נראה לך שמישהו ייקח את זה פעמייים בשבוע לבדיקה במעבדה?

<יורג מיכאל בירווירט: עד כמה שהבנתי, זאת ההצעה.

דוד אמסלם: רק הדלק יעלה לו פי עשר.

<יורג מיכאל בירווירט: העניין של הניטור שמוזכר, אני מציע שנדון בחוק או הכנסת תדון בחוק.

דוד אמסלם: אני אקרא את החוק.

דוד אמסלם: כרגע אני לא שם כי אלה לא הפרמטרים.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אתה תיכנס לי למכל האטום וכולי והכול בסדר.

דוד אמסלם: גם אם אתה מייצר מערכת שהיא סגורה באופן הרמטי, דוד אומר לא.

דוד אמסלם: זה הסיפור כרגע, שדוד אומר לא, מסוכן.

דוד אמסלם: כאן אני לא יודע איך לפרוץ את העניין הזה כרגע.

דוד אמסלם: היום.

דוד אמסלם: מה, להגיד שדוד לא משנה מה שהוא אומר ואנחנו נמשיך?

דוד אמסלם: אני באופן מעשי לא יודע איך להתקדם, גם אם אני מתחבר עם מה שאתם אומרים.

<פול שטיינר: משרד הבריאות מתנגד לשימוש בבתים פרטיים כי אי אפשר לפקח על זה.

<פול שטיינר: הם אומרים את זה בפרויקטים שאפשר להסדיר את זה ויש גוף בעל רישיון או משהו כזה.

<פול שטיינר: בבנייה רוויה יש בית ואפשר להסדיר את זה בבנייה רוויה ולהתיר – לא לחייב – שימוש במים אפורים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו מדברים רק על להתיר.

<פול שטיינר: נכון.

<פול שטיינר: בבנייה רוויה לפי תו תקן יש מספיק יזמים שמעוניינים בזה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין כאן וגם הוא מכיר את הנושא והיה שותף בעבר.

דוד אמסלם: בבקשה ואחר כך אני אסכם.

דב חנין: תודה אדוני היושב ראש, קודם כל אני מברך אותך על קיום הדיון בנושא הזה.

דב חנין: כמי שכבר בקדנציה הקודמת העברתי פעם קריאה טרומית הצעת חוק בנושא הזה, אבל באמת בגלל ההתנגדות המקצועית של משרד הבריאות זה נתקע ולא המשיך הלאה, אני מאחל לך ולוועדה בראשותך שאתם תזכו להביא את הסיפור הזה לסיום.

דוד אמסלם: מה אתה מציע?

דוד אמסלם: איך אתה מציע שנתקדם?

דב חנין: אני רוצה להעיר שתי הערות ברמה המעשית.

דב חנין: הערה ראשונה היא שאנחנו כולנו טועים מסביב לחדר הזה אם אנחנו חושבים שכאשר אין חוק, אין מים אפורים.

דב חנין: במציאות בשטח, אני אומר לכם, אנשים מתקינים כי פשוט מים עולים כסף והם רוצים לחסוך לעצמם.

דב חנין: הם רוצים גם לחסוך במים.

דב חנין: הם עושים את זה בסך הכול מתוך רצון טוב.

דב חנין: אני יכול לומר לכם באחריות שאלפי בתים בישראל היום בלי חוק, עושים את זה.

<קריאה: נכון.

<קריאה: 15 אלף.

דב חנין: אנחנו יכולים לעצום את העיניים.

דב חנין: כולנו נעצום את העיניים ונגיד שאין חוק, אז אין מים אפורים.

דב חנין: אבל זה לא המצב.

דב חנין: עדיף שיהיה חוק מסודר, ברור ושיטתי.

דב חנין: לגופו של עניין.

דב חנין: יש לי קודם כל הרבה מאוד הערכה לעמדה המקצועית של משרד הבריאות.

דב חנין: אני לא מזלזל בה.

דב חנין: אני חושב שעמדה מקצועית של משרד ממשלתי זה דבר מאוד חשוב וכולנו צריכים לקחת אותו בחשבון.

דב חנין: אבל נראה לי גם שברמה המעשית יש פתרונות.

דב חנין: למשל, הנושא של בתים משותפים והסדרה, לא בכל דירה, אתה יכול לייצר מערכת כללית של כמה בתים, אם זה בית משותף, בית דירות, מייצרים מערכת אחת.

דב חנין: אם אלה כמה בתים בקרקע, מערכת אחת שעושה את זה לכולם.

דב חנין: אנחנו יכולים לייצר פתרונות שלדעתי ייתנו מענה לשאלות האמיתיות שאתם מעלים.

דב חנין: אבל בשביל זה אני חושב שאתם צריכים גם לאמץ גישה יותר מעשית שאומרת אלה הם הדברים שהם באמת באמת חיוניים לנו אבל אם ניתן לפתור את הדברים האלה בשיטה אחרת או בדרך אחרת מאשר סתם להישאר עם המצב הקיים, אנחנו מוכנים לשקול את זה.

דב חנין: אני חושב שגישה כזאת תאפשר לכולנו להתקדם.

דב חנין: תודה רבה אדוני היושב ראש.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יובל ארבל: הערה קצרה כי נאמר כאן כמה פעמים שזה הכול אינטרס מסחרי של חברות מבורכות שמקדמות את העניין הזה.

<יובל ארבל: אני נציג עמותת צלול.

<יובל ארבל: נמצאת כאן נציגה מעמותה נוספת.

<יובל ארבל: זה עניין ציבורי חשוב.

<יובל ארבל: זה חשוב לציבור, זה חשוב למדינת ישראל.

<יובל ארבל: נאמר כאן שכל המים הולכים למחזור.

<יובל ארבל: השנה זרמו שלושים מיליון מטרים קוב של קולחין לנחלים ולים כי יש עודף קולחין במקומות מסוימים והמדינה צריכה להשקיע מאות מיליונים כדי שיהיה אפשר להשתמש בקולחין האלו.

<יובל ארבל: אפשר לחסוך את התקציבים האלו אם חלק מהמים, מהבתים, מהערים, יהיה להם שימוש נוסף חוזר בתוך הבתים ואז כמות הקולחין תמשיך לגדול אבל תמשיך לגדול בקצב קצת יותר פחות, בקצב סביר שאפשר להשתלט עליו.

דוד אמסלם: אנחנו מבינים את העניין.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני מאחר לפגישה.

דוד אמסלם: תגיד משפט ואני רוצה לסכם.

<שגיא קייזלר: עוזר ראש המועצה בשומרון, גר בבנימין.

<שגיא קייזלר: בשבוע שעבר קיבלנו מייל תזכורת למה שהיה בשנה שעברה.

<שגיא קייזלר: כולם כאן מדברים על מים.

<שגיא קייזלר: אצלכם זה מהברזים ואצלנו ביולי-אוגוסט זה כמו בנפאל.

<שגיא קייזלר: אם אני זוכר את הנתונים נכון, חסרים 15 מיליון ליטר.

<שגיא קייזלר: מה שמציעים לנו במועצה זה לקנות מי עדן, לא להפעיל מכונת כביסה ולהתקלח ביחד, שלא יהיו בכלל גינות.

<שגיא קייזלר: נראה לי שאם כולם כאן בעד ורק משרד הבריאות מתנגד, כדאי לעשות איזושהי בדיקה או לפחות שנדע מי אשם בכך שביולי-אוגוסט אנחנו במחסור.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם.

דוד אמסלם: אין לי זמן להמשיך בדיון וגם אין בו תועלת רבה.

דוד אמסלם: אנחנו כבר מבינים את העניין.

דוד אמסלם: ראשית, דוד, ביהודה ושומרון יש בעיה של מים גם לפלשתינאים וגם לישראלים.

דוד אמסלם: רק שתדע.

דוד אמסלם: אתה יכול להגדיר את האזור הזה כאזור במצוקת מים.

דוד אמסלם: אבל בלי קשר, אני כרגע לא יודע איך להתקדם.

דוד אמסלם: אני חוזר על עצמי.

דוד אמסלם: אני אעשה התייעצויות גם עם עצמי וגם עם עוד אנשים.

דוד אמסלם: גם אתם תתנו לי איזה שהם רעיונות איך אנחנו מקדמים את הנושא הזה ברמת החקיקה כי אני לא יודע כרגע לאן ללכת.

דוד אמסלם: אני לא מזלזל במשרד הבריאות אבל לפעמים אני חושב שהרעיון הוא לא להגיד לא כי הכול מסוכן.

דוד אמסלם: גם האוויר שלנו מסוכן.

דוד אמסלם: עשינו אתמול דיון על הבנזין ותחנות הדלק.

דוד אמסלם: זה מסוכן.

דוד אמסלם: הכול מסוכן.

דוד אמסלם: בכלל, בן אדם יוצא לעולם, כבר הוא מתחיל עם הסכנות.

דוד אמסלם: איך שהוא יוצא.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים לנהל חיים תחת אילוצים.

דוד אמסלם: אתה יודע, לוקחים סיכונים.

דוד אמסלם: זה גם לא סיכון שאני רואה אותו בשמים.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, בכלל בחיים המודרניים כל דבר מסוכן.

דוד אמסלם: לטלוויזיה יש קרינה, חשמל בבית, יש חומרים בבית שהם רעילים מזבנג וכולי, תרופות.

דוד אמסלם: אנחנו חיים כל היום בעולם של סכנות פוטנציאליות הרבה יותר חמורות מאשר המים האלה.

דוד אמסלם: לכן אני חושב, דוד, תחשוב על איזשהו משהו.

דוד אמסלם: אנחנו נדבר בעוד כחודש כדי לראות אם יש לנו פריצה בכיוון.

דוד אמסלם: תנסו להגיע לאיזושהי הבנה ולעמק השווה.

דוד אמסלם: באמת, לצמצם גם את הסכנות כפי שנראות לך במקסימום שאתה יכול וגם לא סתם לשפוך את המים האלה לביוב.

דוד אמסלם: חבל עליהם.

דוד אמסלם: זה משאב שחבל עליו.

דוד אמסלם: אם אפשר להשתמש בו, למה לא?

חיים ילין: דקה.

חיים ילין: החוק שלי של מים אפורים נפל ואני מנסה להעלות אותו עוד פעם לא בהצלחה כי משרד הבריאות שם רגליים.

דוד אמסלם: הנה, הוא כאן.

חיים ילין: אני חושב שאפשר להגיע לאיזושהי פשרה.

חיים ילין: אותו נושא היה בשפדן בתחילת הדרך.

חיים ילין: משרד הבריאות שם וטו על השקיית הגינות והדשאים ואז אמרו שנעשה טמון.

חיים ילין: זה נקרא טפטוף טמון וכך עשינו.

חיים ילין: היום, אחרי עשרים שנים, משקים עם השפדן את כל הגינות ומבינים שאין שום דבר.

חיים ילין: אני מבין את החשש של משרד הבריאות.

חיים ילין: אפשר להתחיל בפיילוט שהוא לא כולל את כל המערכת של הבית.

חיים ילין: לפחות ללכת על כל נושא הביוב.

חיים ילין: זה גם יעשה שכל כי בעצם מה שאנחנו נעשה, אנשים הרגו את כל הגינות ואין כבר גינות במדינת ישראל.

חיים ילין: אפשר להשקות.

חיים ילין: יש מתקנים בכל העולם.

חיים ילין: תריצו את זה.

חיים ילין: תנו לי להעביר את זה בטרומית וגם לסמוטריץ, ואז נוכל להתקדם.

חיים ילין: חבל.

חיים ילין: אני מבקש שהחוק יגיע לכאן.

חיים ילין: אין שום סיבה בעולם שלא יגיע.

חיים ילין: אני אומר לכם שזאת הפקידות ולא השרים.

חיים ילין: הפקידות ממליצה לשר והשר אומר לי שכל עוד הפקידים שלו כאלה - - -

דב חנין: הקשבת למה שהוא אמר קודם?

חיים ילין: לא.

חיים ילין: הגעתי באיחור.

חיים ילין: היינו בחוץ לארץ יחד ומאז התאהבנו.

חיים ילין: דרך אגב, הוא מבשל טוב ולא זורק את המים לביוב.

דוד אמסלם: אני מבקש ממנהלת הועדה בעוד חודש בעזרת השם לזמן אלי פגישה לחדר, גם את חיים, גם את דב וגם את שרן.

חיים ילין: גם את סמוטריץ.

דוד אמסלם: גם את סמוטריץ.

דוד אמסלם: את דוד.

<אתי נתן זלצמן: אנחנו לא הבענו התנגדות לחוק.

<אתי נתן זלצמן: היו לנו סייגים לגבי האמירות בתוך החוק אבל לא הבענו התנגדות.

דוד אמסלם: אתם תעבדו על הביובים ביהודה ושומרון.

דוד אמסלם: אנחנו נזמין רק את דוד.

<אתי נתן זלצמן: צה"ל יעבוד על הביובים ביהודה ושומרון.

<אתי נתן זלצמן: שצה"ל יחבר את עצמו למערכת הביוב.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אם אתה עושה דיון, אני דוחה את החקיקה.

דוד אמסלם: אתי, לא על כל הערה שלי צריך להגיב.

דוד אמסלם: זה בסדר.

דוד אמסלם: אני לפעמים זורק דברים בבדיחותה.

<אתי נתן זלצמן: אני רצינית ואני לוקחת כל אמירה ברצינות.

דוד אמסלם: את אומרת שאת לא צינית אלא את רצינית.

<אתי נתן זלצמן: חלילה.

דוד אמסלם: נציג של המים האפורים, מי העלה בפני את הנושא?

דוד אמסלם: קרסו, אתה?

דוד אמסלם: עמית? עמית.

דוד אמסלם: תן את מספר הטלפון שלך למנהלת הוועדה.

דוד אמסלם: גם קרסו.

דוד אמסלם: אנחנו נשב אצלי בחדר וננסה בעוד חודש להבין אם הגעתם לאיזושהי הבנה.

דוד אמסלם: אם לא, יותר נוח לי שם לחדד את הנושא.

חיים ילין: יש לי תאריך, בתחילת יולי, ואני דוחה את החקיקה.

חיים ילין: אני לא מעלה אותה.

דוד אמסלם: אנחנו נקבע פגישת עבודה של כשעה אצלי בחדר, לא בפורום ועדה כאשר אז יותר נוח לשאול את השאלות וגם לתת ביטוי לכל אחד שרוצה להתבטא.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: המשך יום טוב.