ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 213, 2017-06-12 10:00

אברהם נגוסה: שלום לכולם, ברוכים הבאים לוועדת עלייה, קליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: יחד איתי נמצא חבר הכנסת חסון.

אברהם נגוסה: אנחנו דנים היום בנושא: שיקום וסיוע להצלת מוזיאון "מרתף השואה" שבהר ציון.

אברהם נגוסה: החלטנו לקיים דיון בנושא זה, מפני שראינו במקום הזה כמקום מאוד חשוב, שומר את הזיכרונות של השואה, קשור לתפוצות.

אברהם נגוסה: אני ביקרתי יחד עם חברי הכנסת בערב יום הזיכרון לשואה והגבורה, ביקרנו במקום הזה ושמענו שהמדינה לא מממנת את המקום הזה, דווקא בגלל חשיבות המקום צריך להעצים אותו, לפתח אותו, לממן אותו – שום משרד ממשלתי לא תומך ולא מממן את המקום הזה.

אברהם נגוסה: המקום מתקיים בדרך של תרומות, ואנשים טובים שמסייעים בעניין.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו אמרנו בהר ציון, בירושלים, מקום שיש בו זיכרונות מהשואה צריך לקיים דיון בנושא הזה.

אברהם נגוסה: גם חבר הכנסת מלכיאלי היה ביחד אתי בביקור.

אברהם נגוסה: יש צורך לשאול את משרדי הממשלה מדוע?

אברהם נגוסה: למה משרדי הממשלה לא מממנים את המקום הזה?

אברהם נגוסה: ולכן זו הסיבה שאנחנו מקיימים היום את הדיון.

אברהם נגוסה: אני שמח שנציגי משרד הממשלה הגיעו, הם נמצאים פה.

אברהם נגוסה: נמצאים אתנו משרד החינוך והתרבות.

אברהם נגוסה: נמצאים אתנו המשרד לשוויון חברתי.

אברהם נגוסה: משרד התיירות, הבטיחו לנו שיהיו פה.

אברהם נגוסה: המשרד לענייני ירושלים והמורשת, וכן מוזמנים אחרים.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע ממשרדי הממשלה למה מקום כזה חשוב לא זכה במימון המדינה?

אברהם נגוסה: נשמע קודם כל מהרב גולדשטיין, יו"ר המוזיאון – יישר כוח, עושים עבודה טובה שם.

אברהם נגוסה: תסבירו לנו למה חשוב להחזיק את המקום הזה?

אברהם נגוסה: למה צריך לממן את זה?

אברהם נגוסה: מדוע עכשיו לא מימנו את זה?

אברהם נגוסה: נשמע, ואז נפנה למשרדי הממשלה שנמצאים פה, אלא אם כן, בשלב הזה, חבריי חברי הכנסת אתם רוצים להתייחס עכשיו או יותר מאוחר.

אברהם נגוסה: בבקשה, חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להודות לך, כבוד היושב-ראש, על הדיון החשוב והמיוחד הזה.

אכרם חסון: אני לפני שבוע ביקרתי במוזיאון מרתף השואה, ונפגשתי עם כבוד הרב יצחק גולדשטיין והצוות המיוחד שלו שעושים עבודת קודש.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לכם שזה לא סוד שאני התרגשתי שם, אני בן מיעוטים, אני דרוזי.

אכרם חסון: גם סיפרתי לרב שביקרתי בדכאו בעברי וגם באושוויץ, זו העיר התאומה שלי כשהייתי ראש עיר, זה עיר היהודים לודג' בפולין.

אכרם חסון: אני התביישתי כאשר נודע לי שהמקום הזה לא מקבל שום תמיכה.

אכרם חסון: זה מוזיאון יחידי במינו בעולם.

אכרם חסון: הוקם בשנת 1949, אחרי קום המדינה בשנה.

אכרם חסון: יש יותר מ-200 אלף מצבות שם.

אכרם חסון: זה מרתף שהקימו אותו ניצולי שואה בעצמם והמשפחות.

אכרם חסון: אני שאלתי אם מינהל התרבות למשל, כי זה גם מוזיאון, אם מינהל התרבות מתקצב, אמרו לי לא.

אכרם חסון: שאלתי אם משרד הדתות מתקצב?

אכרם חסון: כי זה מקום דתי גם, אמרו לי לא.

אכרם חסון: שאלתי אם עיריית ירושלים מתקצבת?

אכרם חסון: כי עיריית ירושלים צריכה להתגאות שיש כזה דבר שמנציח את זכרם של כל היהודים בעולם, וזה נמצא בעיר הקודש וקרוב למקומות הכי חשובים לנו בירושלים, אמרו לי לא.

אכרם חסון: לכן התביישתי, ואמרתי, זה לא רק שלא מתאים, זה דבר אכזרי ביותר לא לתמוך, ולא לקדם, ולא לפתח, ולא לשבץ מקום כזה שמביא הרבה בני נוער, הרבה חיילים, הרבה ילדים שלא ישכחו את העבר, ויידעו בדיוק על ההיסטוריה של העם היהודי.

אכרם חסון: אישית, גם לימדתי את זה, וגם חיזקתי את התלמידים הדרוזים ללמוד.

אכרם חסון: אני חושב שזו חובה מוסרית על כל יהודי לתמוך ולקדם, בעיקר האנשים שהם מושכים בחוטים.

אכרם חסון: אני אופתע אם יגידו לי משרדי הממשלה סיבות למה לא תומכים במקום כזה?

אכרם חסון: השאלה שלי גם מי ביקר שם?

אכרם חסון: חלק מחברי הכנסת לא מכירים, לא ביקרו שם.

אכרם חסון: למה לא כל סיעות הבית הולכות ומקיימות ישיבות?

אכרם חסון: לסיעות שלנו, אני הצעתי ואני גם אציע את זה היום, כי היום המפגש שלנו של סיעת כולנו.

אכרם חסון: אני אבקש מראש הסיעה שלנו, השר כחלון, שאנחנו נקיים ישיבת הזדהות ותמיכה ברב ובכל העשייה שלכם שם.

אכרם חסון: אני מוריד את הכובע, ומעריך מאוד את העשייה שלכם.

אכרם חסון: הבטחתי, אם תהיה בעיית תקציב – אנחנו נעשה את הכול, אדוני היושב-ראש, ביחד עם חברי הכנסת המכובדים שאכפת להם, ושהחבר'ה האלה יקבלו את מה שמגיע להם בזכות ולא בחסדים של אף אחד אחר.

אכרם חסון: תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: זה לא מקרה שחברי הכנסת מהקואליציה כולם פה.

אברהם נגוסה: נציג שר האוצר פה, נציג שר הדתות פה, נציג ראש הממשלה פה.

אברהם נגוסה: אני חושב שאם שלושתנו נוסיף עוד, נוביל את זה, נשיג את המטרה.

אכרם חסון: בהחלט.

אברהם נגוסה: בזה אני אופטימי.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך, חבר הכנסת אכרם חסון מכולנו.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

אברהם נגוסה: בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה אדוני-היושב ראש, האמת, מגיע לך הרבה תודות.

מיכאל מלכיאלי: היינו ביחד בסיור שם, ואתה ישר הרמת את הכפפה ואמרת, אני הולך לקיים על זה דיון.

מיכאל מלכיאלי: שמעתי את דבריו של ידידי אכרם חסון, באמת, מביש כפי שהוא ציין, דרוזי, לא יהודי, שמרגיש בושה שהממשלה לא נמצאת.

מיכאל מלכיאלי: לתת לבן-אדם, מר גולדשטיין, שהוא ראש ישיבה, זה לא צוין בהתחלה – אדם שהוא מעמיד תלמידים מכל העולם, הוא ואבא שלו, משפחה מאוד חשובה שהעמידו דורות שלמים של תלמידי חכמים של אנשי רוח.

מיכאל מלכיאלי: אני פונה מפה גם למשרדי הממשלה השונים, ולך, אדוני היושב ראש, דבר שאני רוצה שגם יעלה כאן לדיון, כי לדעתי, זה אחד הדברים שלי הכי מפריע.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שמדברים היום במדינה שואה, אז אוטומטית זה "יד ושם".

מיכאל מלכיאלי: "יד ושם" יש לו מקום של כבוד בהנחלת זיכרון השואה.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני רוצה לדבר דווקא כאדם חרדי, כאדם דתי שזה לא סוד שהרבה אנשים מהציבור החרדי לא מגיעים ל"יד ושם" מכל מיני סיבות.

מיכאל מלכיאלי: הסיבה המרכזית זה שהנושא הדתי "יד ושם" לא מספיק נותנים על זה את הדגש.

מיכאל מלכיאלי: "יד ושם" מדברים הרבה על הניצחון, על זיכרונות של דברים מהשואה, אבל דברים של קהילות הקודש, שלנו כאנשים דתיים, שאני הייתי רוצה לקחת את הבנים שלי לראות, ואת תלמודי התורה של הציבור הדתי והחרדי אין את זה ב"יד ושם".

מיכאל מלכיאלי: כמובן, אם "יד ושם" היו מוכנים לפתוח מה שנקרא אגף דתי, לא יודע אם אגף דתי, כי בשואה אין דתי ולא דתי, אבל נושא יותר של זיכרון של הקהילות והרבנים, ברור שלנו צריכים להגיע לישיבת התפוצות למוזיאון השואה של הרב גולדשטיין, היינו יכולים להגיד לו: תסגור אתה, זה מיותר, אנחנו לא צריכים את זה.

מיכאל מלכיאלי: אבל בגלל שאנחנו יודעים ש"יד ושם" לא מספקים לחלק גדול מהעם את הזיכרון של השואה בעין שאנחנו רוצים להנחיל לדור הבא, אז מגיעה השאלה – איפה הממשלה?

מיכאל מלכיאלי: ואתה נציג של ראש הממשלה, ואנחנו המשרדים השונים, למה ציבור שלם לא מגיע לו לזכור את השואה כמו הוא חושב להנחיל לילדים שלו?

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

<אפרים גיל עד: אני מנהל תחום תמיכות במשרד לשוויון חברתי.

<אפרים גיל עד: צר לי שהובא בפני אדוני וחברי הכנסת מידע שהוא מעט מוטעה.

<אפרים גיל עד: החל משנת 2016, המוסד פנה למשרד לשוויון חברתי, ומאז משנת 2016 הוא נתמך על ידינו.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: השלב הבא, נפנה ליושב-ראש המוזיאון שייתן לנו תמונה כללית.

אברהם נגוסה: אתה הקדמת, הוא עוד לא הציג לנו.

<אפרים גיל עד: אמרו כל הזמן לא נתמך על ידי משרדי הממשלה, לכן רציתי לשים את הדברים בקונספט.

<אפרים גיל עד: הם פנו אלינו - - -

אברהם נגוסה: בסדר, אתה צודק, אני אמרתי את זה.

אברהם נגוסה: כי בביקור שהיינו שם - - -

<עומר כרמי: אולי אדוני יגיד מה סכום התמיכה.

<אפרים גיל עד: 58 אלף שקלים ו-266.

<עומר כרמי: זה בדיוק למה לא הזכרנו אותו.

אברהם נגוסה: 58 אלף שקלים.

אברהם נגוסה: אני לא מזלזל בכל סכום, אבל אני לא חושב שזה 58 אלף, גם זה לא עבר.

<אפרים גיל עד: אדוני, ב-3 ליוני לפני שבוע, העמותה העבירה את הדוחות.

אברהם נגוסה: אנחנו זכינו ביושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת דוד ביטן.

אברהם נגוסה: אנחנו דנים על הנושא של מרתף השואה שאתה היית שם.

אברהם נגוסה: אנחנו בשלב שהרב גולדשטיין, הרב של המוזיאון שיציג לנו את התמונה הכללית.

יצחק גולן: שלום וברכה, בוקר טוב לכולם, באמת שמענו דברים נפלאים מהיושב-ראש, חבר הכנסת נגוסה, וחבר הכנסת אכרם מסיעת כולנו שאמר דברים נפלאים.

יצחק גולן: חבר הכנסת מלכיאלי, ועכשיו יושב-ראש הקואליציה.

יצחק גולן: הראייה הכללית היא כזאת.

יצחק גולן: נכון שמרתף השואה זה משהו אחר מה שהוא מציג.

יצחק גולן: יש שם אפר קדושים מ-20 מחנות השמדה שקברו שם, ששליש מהיישוב היהודי היה בהלוויה, וקברו את זה בהר ציון על ידי הרבנות הראשית, ושם קבעו את יום הקדיש הכללי שזה עשרה בטבת ליום תפילה.

יצחק גולן: יש שם כאלפיים מצבות עם ימי זיכרון שהקהילות קבעו שזה יום הזיכרון של יום השנה שזוכרים את הנפטרים שאין את זה באף מקום.

יצחק גולן: לעתים של כל מיני קהילות, ספרי תורה, דברים כאלו, פריטי קודש וכו'.

יצחק גולן: גם המיקום שליד קברו של דוד המלך, העיר העתיקה שמצפים לישועה, היה חורבן, רואים עתיד, עתיד הרוחני של עם ישראל - כל הדברים האלו הם מגלמים את מרתף השואה.

יצחק גולן: נכון שהמשרד לשוויון חברתי הוא הראשון, הנחשון הראשון שקפץ והציע את עצמו, ולא רק דיבר, אלא אישר, הראשון שאישר תקציב של 58 אלף שקל 200 ומשהו בצ'יינג' למרתף השואה, אבל זה רק אישר.

יצחק גולן: בפועל אני לא נכנס לפרטים למה ולא, אבל נחום באמת ראוי לשבח, שהוא הראשון שאישר, אבל כולם יודעים שכזה סכום לא באמת ישנה את המקום.

יצחק גולן: רק אתמול עמדתי ברחוב ליד שער ציון, פגשו אותי קבוצה של דור שני של ניצולים, ממש בבקשה עם דמעות בעיניים.

יצחק גולן: ניגשה אליי היושב-ראש של אותה קבוצה, אנשים דתיים מחולון, ומכל הארץ, והיא אמרה לי, מתי תוכל להשקיע בשיפוץ האותיות של המצבות?

יצחק גולן: פשוט הדיו דהוי, כבר לא רואים מה שכתוב.

יצחק גולן: אמרתי לה, אנחנו עובדים על זה, ומקווים בעזרת השם שאנחנו נוכל להשיג את זה במהרה.

יצחק גולן: אמרתי את זה בשיברון לב, כי אנחנו כבר מעל שנתיים או שלוש שנים פונים מכל מיני משרדים, אם זה משרד התרבות, או משרדים כאלו ואחרים, משרד החינוך, וכולם בטענה שאין לזה קריטריונים, זה לא נכנס בקריטריונים של מוזיאון, של מקום זיכרון וכו', ויש הרבה רצון לעזור.

יצחק גולן: אבל בפועל צריך את המקל והפטיש, את הדחיפה בפועל שזה יתוקצב.

יצחק גולן: אני לא יודע מי הזכאי הראשון, אבל שמענו הרבה הצעות, גם מחברי כנסת, וגם מכל מיני משרדים שונים.

יצחק גולן: אני מקווה בעזרת השם שהיום זה יבוא על מקומו בשלום, שזכות וכבוד הנפטרים והנרצחים יבואו על מקומם.

יצחק גולן: דבר האחרון הכי חשוב שכבר הזכירו פה.

יצחק גולן: שהמקום הוקם מיד אחרי קום המדינה על ידי הניצולים ועל ידי המדינה עצמה.

יצחק גולן: היה ויכוח גדול בין "יד ושם" שהוקם כמה שנים אחר-כך, שצריכים מקום יותר רחב, יותר גדול, ממלכתי, והקימו את זה באזור מערב ירושלים, ולמעשה לקחו את כל התקציבים, אבל המקום הזה שאי אפשר להעביר אותו, כי קבור שם אפר מהמשרפות מאותם יהודים, והמיקום שלו וכו'.

יצחק גולן: אז הייחוד שלו, שאי אפשר להוציא אותם, אבל יש לו מקום כבוד גם אם "יד ושם" עבר, וחוץ מזה שזו ראייה אחרת, זו ראייה של הניצולים עצמם איך הם ראו את המקום, ולא הדור השני או האחר שראה את המקום איך צריך להנציח את השואה.

יצחק גולן: ולכן, הדברים האלה חשובים, צריכים לתת להם כבוד.

יצחק גולן: זה מחויבות של כולנו לחתור שהדבר הזה יונצח בכבוד הראוי לו.

יצחק גולן: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה, כבוד הרב.

דוד ביטן: אני הייתי שם באמת.

דוד ביטן: המוזיאון הזה זה דבר מאוד חשוב, ואפילו קדוש הייתי אומר לאור מה שיש שם.

דוד ביטן: אין שום סיבה שהממשלה לא תסייע למוזיאון הזה.

דוד ביטן: זה שזה לא עומד היום בקריטריונים של המוזיאונים זו שטות, הייתי אומר, מכיוון שהמיקום שלו הוא משמעותי.

דוד ביטן: זה לא מצב שאתה צריך להקים בניין חדש ולשים את הדברים בבנייה, עצם המיקום יש לו משמעות וחשיבות, ולכן צריך לאפשר את העניין הזה למרות שהכללים של המוזיאונים הם שונים.

דוד ביטן: דיברתי עם שרת התרבות, יש שם קצת בעיה עם הנושא הזה.

דוד ביטן: אני מציע ליושב ראש הוועדה, לזמן ישיבה עם שרת התרבות ועם משרד האוצר לפה, על מנת שאפשר יהיה לעשות דיון אמתי.

דוד ביטן: ואם זה לא יעזור, אז להגיש הצעת חוק מטעם ועדת הקליטה שמתייחסת לעניין הזה.

דוד ביטן: זאת אומרת, אנחנו נגיש הצעת חוק שתאפשר למוזיאון לעבור שיפוץ וכל מה שצריך במסגרת הזאת בלי כל התנאים האלה שמציבים.

דוד ביטן: זאת ההצעה שלי.

דוד ביטן: היא תבוא שרת התרבות, הם אוסרים עליה היועצים המשפטיים משום מה להגיע למוזיאון, אני עוד לא הבנתי למה היא לא יכולה להגיע למוזיאון, אבל לא משנה.

דוד ביטן: לכן היא כן תגיע לפה אם תזמן אותה, היא תבוא עם כל הצוות שלה ויהיה אפשר לעשות דיון ענייני עם משרד האוצר לראות איך פותרים את הבעיה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת שרן השכל.

אברהם נגוסה: נשמע מה הבעיה עם המשרד לשוויון חברתי.

אברהם נגוסה: מה עמדת המשרד, אני מבין שהתחייבתם 58 אלף שקלים, הכסף עוד לא עבר, אבל למה רק 58 אלף שקלים?

אברהם נגוסה: מה הבעיה, בוא ותסביר לנו, ואחר כך נלך גם למשרד התרבות.

אכרם חסון: גם בהמשך מר אפי, האם אתה ביקרת שם?

<אפרים גיל עד: בוודאי.

אברהם נגוסה: אדוני ימשיך.

<אפרים גיל עד: בשמחה רבה אדוני.

<אפרים גיל עד: קודם כל אני אציין, היה לנו דיון, כמדומני לפני כשנה בוועדת התרבות, גם אז דיברנו על הנושא הזה.

<אפרים גיל עד: אז המשרד הודיע שאנחנו עומדים לאשר את התמיכה, ואכן אישרנו תמיכה.

<אפרים גיל עד: אני שוב פעם אומר, העמותה פנתה אלינו לראשונה בשנת 2016, התמיכה שלנו מיועדת לארגונים של ניצולי שואה, כשהמטרה הספציפית היא הנצחת השואה, זה המנדט שניתן לנו.

<אפרים גיל עד: התמיכה שלנו מורכבת מחלקים, אדוני בוודאי יודע שהמערכת של התמיכות היא לא מערכת פשוטה, ובכל מקום שבו העמותה התאימה לקריטריונים, שם היא נתמכה.

<אפרים גיל עד: הקריטריונים מטבעם הם שוויוניים, ובכל מקום שבה העמותה הציגה את הפעילות שלה, היא קיבלה את התמיכה באופן יחסי, לדוגמה, יושב-ראש הארגון ציין את הנושא של חידוש המצבות.

<אפרים גיל עד: אכן, חלק מהתמיכה, במקרה הזה, יועדה לשיפוץ המצבות.

<אפרים גיל עד: ייאמר לזכות העמותה, שגם באתר האינטרנט שלהם הם נתנו קרדיט למשרד שנתן את התמיכה, וגם זה דבר שלא מובן מאליו, אנחנו יודעים גם להכיר את התודה.

<אפרים גיל עד: בתמיכה שהם ביקשו השנה, יש המשכיות לפעילות של המצבות.

<אפרים גיל עד: המשרד גם תומך באתר האינטרנט שהם עכשיו עשו שם איזשהו תהליך שזה חלק מההנגשה.

<אפרים גיל עד: חלק מהמסקנות שהיה בדיון שהיה בוועדת החינוך והתרבות, חלק מזה היה שגם העמותה צריכה ככה לחדש את פניה וליצור מערכים, כי חלק מזה אנחנו גם תומכים באתר האינטרנט שלהם שבאמת עשה צעדים קדימה.

<אפרים גיל עד: שוב פעם, במסגרת הזאת, אנחנו לאט, לאט עם השנים נתמוך בכלל הפעילויות.

<אפרים גיל עד: אני ראיתי מדוחות הביצוע שלהם, השנה הם חידשו מצבה שלמה לגמרי, ועוד, לדעתי, 50 מצבות מ-2000.

<אפרים גיל עד: אנחנו בונים עכשיו את התהליך הרב-שנתי, כי גם כנראה זה לא יוכל להיעשות בפעם אחת.

<אפרים גיל עד: אני שוב פעם מעלה נושא שגם העלינו בשנה שעברה, מכיוון שהעיסוק שלנו עם ניצולי השואה.

<אפרים גיל עד: המשרד שלנו מעמיד לרשות הארגונים משרד רואה חשבון.

<אפרים גיל עד: בעצם מדינת ישראל מעמידה משרד רואה חשבון שמסייע לעמותות בהגשת בקשות אל המשרד שלנו.

<אפרים גיל עד: משום מה, במקרה הזה, המרתף משתמש בשירותים של מתווכים - אני מניח שהם גובים עמלה וחבל.

<אפרים גיל עד: הנושא הזה בא לידי ביטוי בוועדה הקודמת שקיימנו, וחבל, אנחנו מסייעים.

<אפרים גיל עד: העמלות האלה יכולות לשמש לפעילות וחבל שהם יילכו למתווכים למיניהם.

יצחק גולן: אמת, אבל אסור לשכוח שזה רק 58 אלף שקל, ואנחנו צריכים כספים נרחבים שאם לא נשתמש בשירותים של אנשים שיודעים להביא את האנשים לשולחן זה לא יהיה.

אברהם נגוסה: הבנתי, זו תמיכה.

אברהם נגוסה: זו תמיכה שנותנים לעמותות אחרות, זה מה שיש, ולא תקציב קבוע שלפי המסגרת התקציבית זה עובר למרתף.

אברהם נגוסה: נשמע ממשרד התרבות, גם שמענו קודם מחבר הכנסת דוד ביטן.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסו באמת מה הבעיה - זו תרבות שלנו, זה זיכרונות, ולכן למה דווקא המשרד הזה לא מממן את זה?

<שלומית נמליך: אני יועצת לענייני מוזיאונים במשרד התרבות.

<שלומית נמליך: מרתף השואה פנה אלינו כבר לפני שנים רבות, ואני מלווה את התהליך הזה בייעוץ באמת הרבה שנים.

<שלומית נמליך: אבל זה הדבר היחיד שהמשרד בשלב הזה יכול לתת, מפני שיש איזשהן תנאי סף שהמקום עדיין לא עומד בהם.

מיכאל מלכיאלי: מה למשל?

<שלומית נמליך: למשל, הסעיף הראשון תצוגה ברמה נאותה.

<שלומית נמליך: כשאני נכנסתי לשם בפעם הראשונה לפני עשר שנים, הייתה שכבת אבק אדירה על כל התצוגה, ובכלל, לא היה ראוי לשום ביקורת כלשהי.

<שלומית נמליך: מאז שנכנס דובי למקום הזה, בהחלט יש שינוי נרחב ברמת התחזוקה, הניקיון.

אברהם נגוסה: מתי היה הביקור האחרון שלך?

<שלומית נמליך: לפני שנתיים.

אברהם נגוסה: אנחנו היינו לפני חודשיים, ביום השואה, לא ראינו אבק.

<שלומית נמליך: לא, לא, כבר לא היה אבק לפני שנתיים.

<שלומית נמליך: דובי כבר יותר משנתיים, ובאמת, הוא עשה שם עבודה מאוד יסודית.

<שלומית נמליך: אבל צריך פה עבודה גם מקצועית – ליווי צמוד של בן-אדם שהוא אוצר, שזה תפקידו, שיידע מה להציג, ולהעסיק מעצב שיעצב את זה כדי שזה יוצג באופן נכון, ויואר באופן נכון, וישומר באופן נכון.

<דוד נחום כהן: זה עולה כסף.

<שלומית נמליך: לא אמרתי שלא.

מיכאל מלכיאלי: זה ביצה ותרנגולת.

מיכאל מלכיאלי: הם מוכנים להגיע למקום הזה.

אברהם נגוסה: הסיבה זה בגלל שאין מימון, אז לא יכלו לעשות את זה.

<שלומית נמליך: זה נכון, אבל אנחנו לא יכולים לתת מימון לגוף שעדיין לא עומד ברמה הנאותה כמוזיאון.

שרן השכל: כמה דברים.

שרן השכל: יש את המוזיאונים של מדינת ישראל שמדברים על היסטוריה, על מורשת, כל מיני מוזיאונים כאלה ואחרים שבאמת המדינה באה ומסבסדת ונותנת.

שרן השכל: אבל יש פה משהו קצת יותר מיוחד, גם אם הוא לא עומד בתנאי הסף.

שרן השכל: יש פה את העניין של זיכרון השואה.

שרן השכל: יש פה איזשהו מוזיאון, גם אם הוא לא מוזיאון שניצולי השואה בעצמם הם אלו שבאו והביאו את הפריטים, והגיעו לשם כדי להיזכר.

שרן השכל: את יודעת, כל פריט ופריט יש מאחוריו סיפור אדיר של אנשי ארץ-ישראל, שהגיעו והקימו את המדינה אחרי הזוועות הללו.

שרן השכל: עכשיו נכון, הוא לא עומד אולי בתנאי סף כאלו או אחרים, אז בואו תיקחו אותם יד ביד.

שרן השכל: בגלל החשיבות האדירה של יותר מהרבה מוזיאונים אחרים גם מפוארים במדינת ישראל, בגלל החשיבות הסנטימנטלית שלנו לדבר הזה, כדי לשמר את הזיכרון גם שלהם שרובם כבר אינם בחיים, בואו, תיקחו את זה יד ביד, ותבליגו על תנאי סף האלו, ובואו ותיצרו את תנאי האלו ביחד איתם.

שרן השכל: כלומר, משרד התרבות והספורט, תהפכו את זה אז למשהו שהוא גם יאה לאיזשהו תו איכות כזה או אחר שעליו אתם מסתכלים – אבל תיקחו את הפרויקט הזה בידיים שלכם בגלל החשיבות של זה.

<שלומית נמליך: אנחנו בהחלט לוקחים את הנושא הזה ברצינות רבה, ואנחנו מלווים את התהליך הזה, אבל זה תהליך.

<שלומית נמליך: זה תהליך, זה הליכה – צעד אחרי צעד.

שרן השכל: אבל עשר שנים?

<שלומית נמליך: לא עשר שנים בין הביקור ההוא שלא היה ביקור רשמי, לבין השנתיים.

<שלומית נמליך: בשנתיים האחרונות אנחנו בהחלט מלווים.

<שלומית נמליך: אנחנו שלחנו משרד התרבות יועץ לענייני שימור שבדק את המקום, כתב דוח מה צריך לעשות.

<שלומית נמליך: צריך לעשות שם הרבה דברים שבאמת עולים כסף.

<שלומית נמליך: אבל אין לנו אפשרות לממן את העשייה של זה.

<שלומית נמליך: את הייעוץ איך לעשות את זה, אנחנו בהחלט ללוות ולעשות בלי תשלום, זאת תרומת משרד התרבות עד שהמקום ייראה כראוי למוזיאון.

אברהם נגוסה: עבר, זה עבר.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לדעת מה בעתיד?

אברהם נגוסה: מה אתם עכשיו הולכים לעשות?

<שלומית נמליך: אם המקום אכן שודרג, ואתם חושבים שהוא כבר ראוי מבחינת רמת התצוגה, תזמינו אותנו שוב, אנחנו נבוא ונראה.

<אלידור כהן: הזמנו כבר כמה פעמים ולא הגיעו.

<אלידור כהן: יכול להיות שההזמנה לא הגיעה.

<אלידור כהן: עכשיו אנחנו נזמין בצורה יותר מסודרת.

אברהם נגוסה: אני שאלתי אותה שאלה, אני רוצה לקבל תשובה ממנה, אחר-כך אתם תגיבו בתורכם.

אברהם נגוסה: אתם תזמינו אותנו, אנחנו נבוא, נתרשם, ואז אנחנו נשקול מה האפשרויות.

<שלומית נמליך: אנחנו לא יכולים לתמוך עד שהוא לא באמת עבר את תנאי הסף, לא יכולים, זה לא יעבור.

שרן השכל: אבל אם אין למקום כסף, הוא לא יכול להגיע לתנאי הסף.

<שלומית נמליך: אבל הוא לא המקום היחיד שאין לו כסף.

אברהם נגוסה: אגיד לך נקודתית מה שאמר חבר הכנסת מלכיאלי.

אברהם נגוסה: אמר שמה שמאפיין את המקום הזה – אני, כשהייתי שם מאוד התרגשתי.

אברהם נגוסה: מקום מאוד מרגש.

אברהם נגוסה: יש בו תשמישי קדושה שניצלו מהשואה.

אברהם נגוסה: ספרי תורה, סידורים, תפילין – את רואה שם את הדברים האלה וזה מאוד מרגש, וזה מה שלא רואים במוזיאון אחר.

אברהם נגוסה: גם זה זיכרונות מרגשים.

אברהם נגוסה: אבל יש פה קטע שממש מאפיין את המקום הזה במיוחד, ולכן, אם אנחנו ניתן את התקציב הראוי אז אפשר לשמר את המקום הזה כמו שצריך.

אברהם נגוסה: אם אין תקציב, אז מאיפה?

אברהם נגוסה: עכשיו אני אומר, יישר כוח לאנשים האלה שהצליחו לשמור על המקום הזה דרך תרומות.

<איילה מוזס: אני מנהלת אגף מורשת.

<איילה מוזס: אמנם אני חדשה בתפקידי.

<איילה מוזס: אין ספק שמשרד התרבות ליווה את העמותה בשנתיים האחרונות כמיטב יכולתו.

<איילה מוזס: זאת אומרת, צריך לזכור שיש לנו כלי עבודה שאיתם אנחנו יכולים לעבוד ואיתם אנחנו עושים את המקסימום.

<איילה מוזס: אין ספק שחשיבות המקום היא גדולה, ואנחנו נשמח להמשיך לעמוד ולסייע, להנחות את המקום כדי לפעול, כיצד להתקדם לכיוון שאז במסגרת הזאת נוכל לתמוך בו.

<איילה מוזס: נעשו עוד כמה בדיקות בתוך המשרד לראות אם יש בעצם אופנים אחרים לסייע במימון.

<איילה מוזס: לצערי, כרגע, שוב על אותו נושא של עניין קריטריונים שהם קריטריונים שוויוניים לכלל העמותות והגופים בארץ, כרגע המקום לא עומד בקריטריונים האלה.

<איילה מוזס: נעשתה פנייה של מנכ"ל משרד התרבות, מר יוסי שרעבי למשרד המשפטים על מנת לייצר תקנה עצמאית בדומה לתקנת ירושלים ותקנת הפריפריה, וכרגע הייתה התנגדות מצד משרד המשפטים.

<איילה מוזס: אנחנו בהחלט נשמח להמשיך וללוות ולסייע ככל שניתן בעזרת שלומית, בעזרת המחלקה למוזיאונים, ונעמוד בקשר רציף.

<איילה מוזס: נשמח לבוא שוב לביקור.

מיכאל מלכיאלי: נמצא פה נציג משרד המשפטים, זו שאלה הכי קשה, למה משרד המשפטים מתנגד לזה?

אברהם נגוסה: משרד התיירות הגעתם.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יואל רוזבוזוב, חבר הוועדה.

אברהם נגוסה: נפנה למשרד התיירות.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: למקום כזה הרבה תיירים מגיעים, נמצא בהר ציון וגם ליד קבר דוד המלך.

אברהם נגוסה: המקום מאוד תרבותי, דתי ורוחני, אלפי אנשים מגיעים למקום הזה.

אברהם נגוסה: אני בטוח שאתם גם שולחים תיירים לשם.

אברהם נגוסה: איך לא חשבתם לממן את זה, ולשדרג את המקום הזה?

אברהם נגוסה: ואיך אתם לא יכולים לממן את הדבר הזה?

<אבישי בר אושר: קודם כל תודה רבה, אני חושב שהנושא מאוד חשוב, בלי קשר לעובדה שעכשיו הוא נקלע לסיטואציה מאוד קריטי מבחינת המשך תפקוד המקום.

<אבישי בר אושר: המשרד מתעסק בהר ציון במישורים שונים.

<אבישי בר אושר: אין לנו כלים לשדרג, כמו שיושב-ראש הוועדה ביקש לשאול ולדעת את המקור כמקור.

<אבישי בר אושר: יש לנו מגבלה מבחינת הגדרת אתרי התיירות בגבול שבין מוזיאון מרכז מבקרים, לאתר תיירות.

<אבישי בר אושר: ברגע שהוא הופך להיות אתר מוזיאלי יותר מאשר אתר, יש לו כמובן ערכים היסטוריים שימוריים, וגם תיירים – תיירי פנים ותיירי חוץ משתתפים בביקור שם, זה בכל זאת אתר תיירות, אבל אין לנו אפשרות להגדיר את זה מבחינה חוקית בהגדרה של מיזם תיירותי בהיבט העסקי.

<אבישי בר אושר: מה שאני מציע זה ככה.

<אבישי בר אושר: דבר ראשון באגף שאני אמון עליו, שזה אגף לעידוד התיירות, היזמות העסקית הפרטית, שם לא נוכל להגדיר את זה, אלא אם כן, בעתיד העלאת המשרד, ויחד עם משרד האוצר יתקצבו לנו את המושג שקרוי מרכזי מבקרים, זה בהגדרה של אטרקציה תיירותית, אז אנחנו נוכל אולי להשתלב.

<אבישי בר אושר: לעת עתה, אני מציע שאני אעביר את הדברים להנהלת המשרד למנכ"ל, ולקיים איזה סוג של דיון יחד עם האגפים האחרים, כולל אגף לעידוד תיירות פנים, כולל אגף לעידוד תיירות חוץ, ובקטע הפיזי שאני אמון, אני לא רואה דרך, אלא אם כן יגדירו את האתר הזה כאתר, כעמותה – כי עמותה זה ללא מטרות רווח, אז בהגדרות של חוק עידוד השקעות הון זה לא יכול – אולי צריך לחשוב על איזשהו פתרון אחר.

<אבישי בר אושר: אני אבדוק ואני אשמח לסייע, כי זה בנפשנו.

<אבישי בר אושר: הר ציון כהר ציון ירושלים, המקום המיוחד הזה עם המוטיב של זכר אותם שישה מיליון, בכלל כל קהילות ישראל - - -

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת אורן חזן.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך אדוני, האם הם פנו אליכם בעבר בעניין לקבל מימון למשרד?

אברהם נגוסה: והאם אתם השגתם להם מה שאתה עכשיו אמרת כדי שיגיעו למעמד הזה?

אברהם נגוסה: האם אתם ניסיתם לכוון אותם ואמרתם להם, אם תעשו ככה, אז אתם תעמדו בקריטריונים – האם הייתה אינטראקציה כזו?

<אבישי בר אושר: לעניות דעתי, אני אמון על קטע מאוד ספציפי של היזמות הפרטית העסקית.

<אבישי בר אושר: אני לא נתקלתי, אבל שוב, אני אבדוק את זה.

<אבישי בר אושר: אני מוכן להיות איש קשר עם כל גורם.

<אבישי בר אושר: מעבר להיבט הלאומי וירושלים, ההיבט התיירותי בהר ציון מאוד חשוב לנו – הנוכחות של כל התיירים במגוונים השונים, במיוחד באתר הזה.

<אבישי בר אושר: אני אשמח מאוד, אני לא יודע מי יהיה איש הקשר, אבל אני אוכל לכוון אותו ואולי ללכת לקראתו.

אברהם נגוסה: הרב יצחק גולדשטיין, יושב-ראש המוזיאון.

<אבישי בר אושר: האבא, עליו השלום, את הרב מרדכי אנחנו הכרנו אישית, הם עושים שם פעולה מבורכת.

<אבישי בר אושר: אני אשמח מאוד לסייע, לפחות אפילו לכוון פנימה לתוך הדלתות.

<אבישי בר אושר: לדעתי, ככל שנוגע למשרד שלנו, אנחנו נצטרך למצוא איזשהו משהו מאוד ייחודי, כי אמרתי, זה נופל לא בהגדרה של האטרקציה התיירותית הקלאסית, יותר מוזיאלי, אבל היו בעבר.

<אבישי בר אושר: יש צורך לבדוק ולראות איך לכוון אותם.

<אלידור כהן: אולי כדאי שהמשרד עם הצוות המקצועי יגיעו לסיור במקום, יוכלו לתת רעיונות.

<אלידור כהן: בשבוע שעבר היה סיור של משרד המדע, השר עם כל הצוות המקצועי, היה סיור מאוד מעניין וגם מנכ"ל משרד המדע הציע עזרה שם.

אברהם נגוסה: זה עכשיו תלוי בכם.

אברהם נגוסה: גם משרד התרבות אמרו, תזמינו אותנו, אנחנו נבוא, נתרשם, ואנחנו נשקול אם באמת יש שינויים.

אברהם נגוסה: עכשיו זה יהיה תפקידכם לדחוף את משרדי הממשלה, ולהזמין אותם אליכם, ולהראות להם את השינויים.

אברהם נגוסה: נשמע ממורשת עיריית ירושלים.

<רחל צבעוני: בוקר טוב, אני רחל צבעוני, נציגת עיריית ירושלים.

<רחל צבעוני: אני בתפקידי מנהלת מחלקה לתיאטרון, אבל לצורך העניין, לצורך הוועדה אני נציגת העירייה.

אברהם נגוסה: את גם יועצת משפטית, כתוב לי פה.

<רחל צבעוני: לא, אני דוקטורנטית לצילום.

אברהם נגוסה: אני שאלתי רק כדי שאת תפתרי לנו את המלכודת שמשרד התרבות קודם הציגו.

<רחל צבעוני: עיריית ירושלים, התמיכות שלנו זה מאוד פשוט.

<רחל צבעוני: אנחנו תומכים לפי קריטריונים, לפי תקנות.

<רחל צבעוני: אנחנו לא יודעים לתמוך שלא לפי התקנות, או לא לפי הקריטריונים.

<רחל צבעוני: בעצם, יש שני קריטריונים מאוד בסיסיים שלפיהם אנחנו תומכים, אחד מהם קשור למשרד התרבות.

<רחל צבעוני: אם אותו מוסד, אותו מוזיאון נתמך על-ידי משרד התרבות, עיריית ירושלים מחויבת לתמוך, אין לנו את הפריבילגיה להחליט אם אנחנו רוצים או לא רוצים.

<רחל צבעוני: אנחנו מחויבים לתמוך במידה והמוסד או המקום נתמך על-ידי משרד התרבות.

<רחל צבעוני: הדבר השני שמחייב אותנו, שמחזור הפעילות שלכם יהיה מעל ל-200 אלף שקל לשנה.

<רחל צבעוני: זה שני קריטריונים נורא בסיסיים, בלעדיהם אנחנו לא יכולים לזוז גם אם אנחנו מאוד רוצים.

אכרם חסון: תסלחי לי בבקשה, יש לי שאלה, למה מינהל התרבות מחייב אתכם אם הוא מאשר, אז אתם מאשרים.

אכרם חסון: העיריות עובדות בצורה חופשית לפי קריטריונים של העירייה.

אכרם חסון: יש ועדת תמיכות בכל עירייה והיא לא קשורה באף משרד ממשלתי.

<רחל צבעוני: נכון.

<רחל צבעוני: אבל תמיכות במוזיאונים או מוסדות אנחנו כן, מה שמוכר על-ידי משרד התרבות, אנחנו מחויבים לתמוך.

<רחל צבעוני: אנחנו יכולים לתמוך בפרויקטים נפרדים - - -

אכרם חסון: אבל גם בזה אתם לא תומכים.

<רחל צבעוני: זה לא - - - היקף תמיכה כמוזיאון.

אכרם חסון: מ-49' לא מצאתם שום קריטריון כדי לתמוך במקום הזה?

<רחל צבעוני: מה היה ב-49' אני לא יודעת במידה ואותו מוזיאון יבוא ויגיד, או.

<רחל צבעוני: קיי.

<רחל צבעוני: יש לנו פרויקט מסוים – שיקום מצבות, לצורך העניין, הוא יגיש את זה כפרויקט מיוחד, יכול להיות שאנחנו נתמוך, יש ועדה.

<רחל צבעוני: אבל לתמוך במוזיאון כמוזיאון אנחנו לא יכולים, אנחנו לא יודעים לעשות את זה.

<רחל צבעוני: יש לנו את הקריטריונים שלנו, אנחנו עדיין לא מצאנו את הדרך.

<רחל צבעוני: יכול להיות שמכאן והלאה אנחנו נחשוב אחרת, אבל נכון לעכשיו זה הקריטריונים שלפיהם אנחנו עובדים, אנחנו לא יודעים לעבוד אחרת.

יצחק גולן: אם אפשר להעיר ברשותכם.

יצחק גולן: הגשנו בקשה מיוחד לפרויקט לשיפוץ מצבות ולא אישרו.

<רחל צבעוני: אני לא יכולה להגיד על זה, כי אני לא ישבתי בוועדה הזאת.

<רחל צבעוני: אני יכולה לבדוק, לברר, לחזור עם תשובה, אבל כאן ועכשיו אין לי תשובה, אני לא יודעת, אני מתנצלת.

<אפרים גיל עד: אדוני, אני רק מעיר, שהקריטריונים שלנו קובעים שאם מגיע כסף ממשלתי אחר לפעילות, אז אם אתם הולכים למצבות מהעירייה, לא תוכלו לקבל, קחו בחשבון.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אולי המשרד לענייני ירושלים והמורשת.

אברהם נגוסה: אולי תסבירו לנו.

אברהם נגוסה: תבהירי לנו את המלכודת המשפטית שקיימת, אולי אנחנו נפתור את זה דרך החקיקה.

אכרם חסון: אולי היא מצאה קריטריונים מול תקנות אצלם.

אברהם נגוסה: בואי ותסבירי לנו.

<אדווה אלקבץ: אז לצערי, אני לא יכולה לפתור את הפלונטר של משרד התרבות, כי הקריטריונים שלפיהם הם מודדים מוזיאון, הם דברים שהוחלטו במשרד שלהם לפי מדיניות המשרד.

<אדווה אלקבץ: אני אענה לעניין ירושלים ומורשת, ואז זו אמירה כללית לקריטריונים.

<אדווה אלקבץ: המוזיאון הגיש בקשה.

אורן אסף חזן: רק שאלה אחת לפני שאת ממשיכה.

אורן אסף חזן: המשרד עצמו קובע את המדיניות של כל קריטריון?

אורן אסף חזן: זאת אומרת, גם יכול לשנות את זה.

<אדווה אלקבץ: כן, כל משרד קובע מבחני תמיכה.

<אדווה אלקבץ: בתור התחלה, משרד רשאי להחליט האם הוא בכלל עושה מסגרת של מבחני תמיכה?

<אדווה אלקבץ: האם יש במשרד מסגרת של מבחני תמיכה?

<אדווה אלקבץ: אחרי שהמשרד החליט שהוא מעוניין לתמוך בגופים כאלה ואחרים, הוא צריך לשבת ולכתוב את מבחני התמיכה שקובעים רשימה מאוד ארוכה של פרמטרים מי זכאי ורשאי להיכנס למבחן התמיכה.

<אדווה אלקבץ: מבחן התמיכה הוא פול – תקציב מסוים שהמשרד מחליט להשקיע בפרויקט מסוים, בנושא מסוים, והוא אמור להתחלק בין כל אלה שעומדים במבחן התמיכה, זאת אומרת, זה תמיד יכסה.

<אפרים גיל עד: ואישור משרד המשפטים בפועל.

<אדווה אלקבץ: כמובן, מחלקת ייעוץ וחקיקה.

<אדווה אלקבץ: אז משרד ירושלים ומורשת, אגף מורשת באופן ספציפי פועל במסגרת של חמש שנים, זאת אומרת, אנחנו עובדים לפי תכניות חומש.

<אדווה אלקבץ: אחת לחמש שנים יוצא קול קורא שמציע לכל מי שחושב שיש לו איזשהו מיזם מורשת, איזשהו משהו שקשור למורשת, לבוא ולהציע את עצמו להיכלל במסגרת התכנית.

<אדווה אלקבץ: במאי שנה שעברה פרסמנו קול קורא.

<אדווה אלקבץ: המוזיאון, לפי מיטב ידיעתי, הגיש בקשה.

<אדווה אלקבץ: הבקשות נבחנות בימים אלו – זאת עבודה מאומצת, מקצועית, שנעשית על-ידי צוות מקצועי של הרבה מאוד ברי סמכא בתחום המוזיאון עם המורשת, עם ישראל וכו'.

<אדווה אלקבץ: אנחנו מקווים שעבודת המיון של הקול הקורא תסתיים בחודשים הקרובים, והם יקבלו תשובות כמו כולם.

אברהם נגוסה: יש לך הערכה כמה זמן ייקח?

<אדווה אלקבץ: בזהירות רבה, לדעתנו, עוד חודשיים יהיו תשובות, אבל אני אומרת את זה בזהירות, אני לא יכולה להתחייב על זה.

<אלידור כהן: על כמה הסכום מדובר?

<אדווה אלקבץ: אין סכום קבוע, זה פר פרויקט.

<אדווה אלקבץ: גם השאלה היא האם מי שהגיש את המיזם מביא תקציב מעצמו, או שכל המיזם אמור להיות במימון המדינה?

<אדווה אלקבץ: יש כל מיני אמות מידה, כל פרויקט נבחן לגופו של עניין, לגופו של פרויקט.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את משרדי הממשלה.

אורן אסף חזן: אני רק רוצה שאלה.

אורן אסף חזן: יש פה מישהו שיכול לעזור לנו להגיד איך פותרים את הבעיה ולא לספר מה הבעיה?

אורן אסף חזן: כי כל אחד אומר למה אי אפשר.

אורן אסף חזן: יש פה מישהו שיכול להגיד למה אפשר או איך אפשר, כי בסוף יש מציאות שיש מקום שיש לו גם נגיעה היסטורית, אם תרצה להגיד את זה תיירותית, תיירותית, אבל יש לו נגיעה היסטורית, הוא מלא ברגש, הוא מלא בתעצומות, הוא שייך לכולם.

אורן אסף חזן: אנחנו נמצאים גם ככה בדור האחרון שיש לו נגיעה לדור השואה לצערנו, אבל זו החובה שלנו.

אורן אסף חזן: בינתיים אני רק שומע כאילו למה לא, למה אי אפשר, או למה אם תלך להוא וההוא – מישהו יכול להגיד למה כן, או איך?

אורן אסף חזן: בין אם זה אולי אנחנו צריכים להגיש הצעת החוק - היא פשוטה, למה לדוש ולדון?

אורן אסף חזן: 50 שנה הם מחפשים, לא יום יומיים, וזה לא משהו פרטי שלהם, צריך להגיד להם בכלל תודה שבכלל עושים את זה.

אורן אסף חזן: יש פה הזיה שהיא לא ברורה לי.

אורן אסף חזן: יש אווירה מאוד כבדה, שקטה, הייתי קורא אפילו הזויה.

אורן אסף חזן: אם היה יושב פה עכשיו דיון על יד ושם, כולם היו זועקים למה הם רוצים לעזור.

אורן אסף חזן: למה פה אף אחד לא רוצה לעזור?

יואל רזבוזוב: על איזה סכומים דובר?

אורן אסף חזן: זה לא מיליארדים וגם לא מיליונים.

אורן אסף חזן: זו הזיה מה שקורא פה.

אורן אסף חזן: תסלחו לי, משהו פה לא ברור לי.

אורן אסף חזן: למה מישהו שבא לעזור לציבור לשמור על המורשת של העם היהודי, על ההיסטוריה הכואבת.

אורן אסף חזן: אני בטוח שכולכם מכירים איך המקום הזה קם, ולמה הוא קם, ומאיפה הוא קם.

אורן אסף חזן: לא נראה לי הגיוני שבגלל פוליטיקה, או בגלל אפילו שנאת חינם, לא מצליחים לעזור.

אורן אסף חזן: אני לא מאשים פה אף אחד.

אורן אסף חזן: אני רק רוצה לדעת כדי לקצר את התהליך.

אורן אסף חזן: יש פה מישהו שיודע לתת פתרונות – כן או לא?

אורן אסף חזן: מאוד פשוט.

אורן אסף חזן: לשמוע עוד אחד ועוד אחת – למה לא, ולמה אי אפשר, ואם אצלנו אז תלך לשני, ואם לשני אז תגיע לשלישי.

אורן אסף חזן: דיי, מספיק, כן, כן, לא, לא – פשוט מאוד.

אורן אסף חזן: הזמן של יושב-ראש הוועדה והחברים שלי, חברי הכנסת, מאוד חשוב – שלי אולי קצת פחות, אני בטוח שלכם כן, אבל יאללה – או פתרונות, חבל להמשיך פה לברבר.

<אפרים גיל עד: חבר הכנסת אורן חזן, אנחנו גם יודעים לטפל באזרחים ותיקים כחלק מהמשרד לשוויון חברתי.

<אפרים גיל עד: טרם הגיעך סיפרנו שהמשרד שלנו תומך בהם.

<אפרים גיל עד: דבר שני, חברי הכנסת, זה לא תחום עיסוקי, אבל שמעתי שבמסגרת הפירוק של החברה להשבה, יש כספים שהולכים להנצחה.

<אפרים גיל עד: אז שוב פעם, לא תחום עיסוקי, אבל שווה.

<אפרים גיל עד: יכול לבדוק ולראות איך בתוך המכלול של הפרוט שם - - -

אכרם חסון: אולי אנחנו נפנה, כחברי כנסת, כוועדה.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: תראה, זה דיון ראשון שקיימנו.

אברהם נגוסה: אנחנו שומעים את כל הצדדים.

יואל רזבוזוב: אבל יש סכום שמתבקש?

<עומר כרמי: הסכום שמתבקש כדי להעמיד את המקום על הרגליים, מה ששלומית קוראת תנאי סף, הוא שיפוץ של בערך 6.5 מיליון שקלים, אלה הצעות מחיר שקיבלנו מגורמי מקצוע שעוסקים בענייני שימור וכו', כולל ניקוי האבק.

<עומר כרמי: הסכום שמתבקש כדי להפעיל את המקום בשוטף לאורך שנים עם מדריכים וכמו שצריך, עם תצוגה נאותה, הוא בין 700 ל-900 אלף שקל בשנה לפי חישובים שעשו אנשי מקצוע מטעמנו.

אברהם נגוסה: 6.5 מיליון שקלים לשיפוץ המקום, לאחזקה שוטפת של המקום בין 700-900 אלף שקלים בשנה.

<קריאה: איך התקיימו עד עכשיו?

<עומר כרמי: ב-150 אלף שקל בשנה בצורה זוועתית ובתרומות ובכספים שהרב גולדשטיין היקר העביר מהישיבה הסמוכה למרתף על מנת להשלים חסרים וללא שום עזרה מקצועית, זו הדרך.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את משרד החינוך.

אברהם נגוסה: משרד החינוך זה מקום סופר לחינוך – זה היסטוריה, זה זיכרונות – איך משרד החינוך לא יכול לממן את המקום הזה?

<איריס ברכה מייזלס: במסגרת תפקידי, אני סגנית במטה פולין, המקום כמובן נגע לליבי, וכמובן אני מתרשמת ואשמח להגיע למקום לביקור אישי, עם הצוות כמובן, הצוות שלנו.

<איריס ברכה מייזלס: מרתף השואה הוא מוזיאון לא מוכר, ולכן הוא לא נתמך על-ידי משרד החינוך.

<איריס ברכה מייזלס: המוזיאונים הנתמכים הם בעצם על-ידי משרד התרבות.

<איריס ברכה מייזלס: ברגע שהם יתמכו על ידי משרד התרבות, אז אנחנו נוכל לעזור כמובן.

<אלידור כהן: עוד שאלה שמתבקשת על-ידי משרד החינוך לגבי ביקורים של בתי-ספר במקום זה יכול לעזור, אם תוכלו אפילו בזה.

<איריס ברכה מייזלס: אנחנו לא מונעים ביקורים.

<איריס ברכה מייזלס: אנחנו נותנים אפשרות לכל מנהל בית הספר להגיע לכל מוזיאון, ובמיוחד פה שזה נמצא בירושלים ועל כל תלמיד במערכת החינוך להגיע שלוש פעמים במהלך 12 שנות הלימוד בירושלים אז זו הזדמנות להגיע למוזיאון.

מיכאל מלכיאלי: אתם מכוונים לנושא שואה?

מיכאל מלכיאלי: למוזיאונים של שואה נקודתית?

<איריס ברכה מייזלס: אנחנו במטה פולין אחראים על מסעות בני הנוער לפולין.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: אני עכשיו פונה אליכם לסיכום, מה אתם יכולים להשיג לנו לפני שנסכם את הדיון.

<עומר כרמי: תודה רבה, אדוני היושב ראש, תודה רבה בשמי ובשם הרב גולדשטיין, על הדיון החשוב הזה.

<עומר כרמי: אני ארצה לסכם לגבי המרתף, אבל לפני כן, אני אשמח להציג מספר דברים שנאמרו כאן, אולי קצת לא בדיוק בסדר הנכון.

<עומר כרמי: קודם כל מחלקת האתר למורשת במשרד התרבות, ב-27 ליוני הייתה הגברת בטי דן, ראש המחלקה, ועשתה דיון בנושא מרתף השואה.

<עומר כרמי: אכן, בקריטריונים של מוזיאונים אנחנו לא עומדים, אבל אנחנו חשבנו שאנחנו כן עומדים בקריטריונים של אותה מורשת לפי משרד התרבות, וגם כן הצגנו מסמך מפורט שמסביר קריטריון, קריטריון, משפטית גם על ידי עורך דין מטעמנו איך אנחנו עומדים בקריטריונים.

<עומר כרמי: ישבה ועדה ב-27 ליוני 2015, של משרד התרבות, בראשות הגברת בטי דן, של אתר מורשת, והחליטה, לא נתנה לנו תשובה טלפונית שאנחנו לא עומדים.

<עומר כרמי: ביקשתי לקבל נימוק ואת הפרוטוקול של אותה ישיבה, ועד היום לא קיבלתי.

<עומר כרמי: כאשר לחצתי לבקש לקבל אותו, אמרו לי, זה לא חוקי, אני לא יודע למה, נפלא מבינתי.

<עומר כרמי: זה לגבי אתרי מורשת, את מוזמנת הגברת לבדוק את זה.

אברהם נגוסה: שמענו את הסימפטיה, זה דבר טוב, אבל זה לא פותר את הבעיה.

אברהם נגוסה: בסופו של דבר, המטרה שלנו זה למממן את המקום.

אברהם נגוסה: אני רוצה שאנחנו נדבר בשפה של לוח זמנים.

אברהם נגוסה: אתה אומר מוזמנת, אני רוצה לדעת מתי אתה מזמין אותה.

<עומר כרמי: לא, התכוונתי מוזמנת, לבדוק את הנושא שאני אומר כרגע, להיכנס למחשב במשרד התרבות, ולהסתכל מה היה בדיון הזה.

<עומר כרמי: עד היום אנחנו לא יודעים מה היה בדיון הזה ב-27 ליוני ב-2015, עד היום אנחנו לא יודעים מה התשובה האמתית.

<עומר כרמי: קיבלנו תשובה טלפונית שלא, שאנחנו לא עומדים בקריטריונים.

<עומר כרמי: ביקשנו לקבל הסבר איך אנחנו לא עומדים בקריטריונים, לעולם לא קיבלנו את ההסבר הזה, בטח שלא בכתב - זה לגבי אתר מורשת.

<איילה מוזס: אני אשמח לענות על זה, אם תרצה.

<איילה מוזס: אני לא הייתי בזמנה של בטי דן, אבל אני יכולה לומר באופן עקרוני שיש למעשה בתוך תקנת המורשת שני אופנים שהייתי יכולה לחשוב כי אולי מקום כזה יוכל ליפול באמת שוב לתוך הקריטריונים.

<איילה מוזס: כפי שאני מבינה, למעשה כל המשרדים עובדים באותה שיטה שוויונית, האחד, נושא של ארכיונים.

<איילה מוזס: שוב, יש תנאי סף מסוימים שאותם יש לעבור, לדוגמה, צוות מקצועי, כל מיני תנאי שימור פיזיים של טמפרטורה, לחות וכו', יש כל מיני קריטריונים שהופכים מקום למקום שפועל כארכיון.

<איילה מוזס: בתקנת המורשת למעשה יש שלוש רצונות שנתמכות שהן לא רלבנטיות כל כך לעיסוק כרגע כפי שהוא – מרכזי עדות, יש קריטריונים מסוימים שהמקום לפי אופי הפעילות שלו כרגע לא נתמך.

<איילה מוזס: בכל מקרה אני אשמח שוב לפתוח את זה מולכם, ואני אעביר לכם את המסמכים האלה לראות ולבדוק בשנית אם יש משהו.

אורן אסף חזן: זה נשמע כמו הביצה והתרנגולת.

אורן אסף חזן: מצד אחד - אומרים שהם לא יכולים - - - מצד שני - הם צריכים את התקציב כדי לעמוד בו, אז יש פה בעיה.

<איילה מוזס: זו סוגיה שהיא רלבנטית, אני מניחה, לא רק למרתף השואה, אלא לכל גוף וגוף ולכל עמותה שבמדינת ישראל.

<איילה מוזס: מרתף השואה, אני מניחה, לא בידינו, אלא בידי משרד המשפטים.

<איילה מוזס: זאת אומרת, משרד התרבות ומשרד החינוך והמשרד לשוויון חברתי, כולם למעשה יש להם את אותם כלי עבודה.

אורן אסף חזן: בעצם מי שיכול לקבל את ההחלטה האם להחריג אותם זה רק משרד המשפטים או בחוק.

יצחק גולן: או בחוק.

אברהם נגוסה: עניין החוק – נבחן את הנושא.

אברהם נגוסה: אני חושב שאנחנו חברי הכנסת, נריץ את הנושא הזה.

אברהם נגוסה: אבל אני לא רוצה שמשרדי הממשלה שיש להם את האפשרות לממן יסתתרו מאחורי זה שחברי הכנסת יחוקקו, ואז אחר כך ניתן.

אברהם נגוסה: אני לא רוצה לתת את הפריבילגיה הזאת למשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: לדעתי, מה שצריך לעשות עכשיו, משרדי הממשלה, אנחנו צריכים לקבוע לוח זמנים, ואתם תזמינו אותם, את משרדי הממשלה ממחר בבוקר, ומשרדי הממשלה יילכו ויבקרו את זה, יגידו כן או לא, או מה צריך לעשות.

אברהם נגוסה: אם יגידו שאין מה לעשות, אין פתרון אחר, רק חקיקה, אז אנחנו נעשה חקיקה מזורזת.

אברהם נגוסה: הצעת חוק מזורזת.

אברהם נגוסה: יושב-ראש הקואליציה היה קודם פה והוא גם תומך בעניין הזה.

אברהם נגוסה: אז אנחנו כל חברי הכנסת היינו פה, נחתום ונריץ את זה.

<עומר כרמי: ברשותך, ארצה להמשיך.

אברהם נגוסה: יש לך עדיין את רשות הדיבור.

אברהם נגוסה: מה שצריך לעשות, משרדי הממשלה, קודם כל תבחנו את האפשרות במסגרת התקנון, או החוקים הקיימים אם אתם יכולים לתת מיד כסף, כי המקום זקוק לכסף מידי - לזה אנחנו רוצים להגיע.

<עומר כרמי: המקום הזה, הבעיה הכי גדולה שלו, זה הנוחות והקלות ביכולת להתעלם ממנו.

<עומר כרמי: נורא קל להתעלם מהמקום הזה, כי אף אחד גם כך לא מכיר אותו - אף אחד לא יודע מה זה מרתף השואה.

<עומר כרמי: בגלל זה ההתעלמות לא מקימה זעקה.

<עומר כרמי: משרדי הממשלה הלוך ושוב, ואני בשמחה מקבל את דברי היושב-ראש, ואנחנו נזמין את כולם שוב, למרות שהיו הרלבנטיים מבניהם, עומדים מאחורי קריטריונים שהאמת, נקבעו אחרי שהמקום הזה הוקם, אין מה לעשות, המקום הזה יותר ישן מהקריטריונים, כך הוא קיים, וכך הוא הוקם.

<עומר כרמי: אני חושב דבר אחד שמסתתר מאחורי כל הדבר הזה, וצריך להוציא אותו החוצה, שהמקום הזה לא מסוגל לספוג את היחס.

<עומר כרמי: זאת אומרת, מקום כזה ראוי שיכבדו אותו הרבה מעבר אם הוא עומד בקריטריון, לא עומד בקריטריון.

<עומר כרמי: זאת הסיבה גם שהצעת החוק שאדוני מדבר עליה עלתה.

<עומר כרמי: אי אפשר להגיד על מקום כזה שבגלל שהוא לא עומד בקריטריונים, יש הרבה מוזיאונים אחרים שלא עומדים בקריטריונים, וזה הביצה והתרנגולת, אבל זה המצב גם לגבי מוזיאונים אחרים - אז אם זה המצב לגבי מוזיאונים אחרים.

<עומר כרמי: אפר של 200 אלף יהודים קדושים לא קבור במוזיאונים אחרים.

<עומר כרמי: עם כל הכבוד, ניצולים, וילדים של ניצולים, וילדים של ילדים של ניצולים לא באים לבכות ביום אזכרה קהילתי שלהם פעם בשנה במוזיאונים אחרים, הם באים לבכות במרתף השואה.

<עומר כרמי: וכשהם באים לבכות שם, הם נתקלים במצב מחפיר, ולא שום דבר אחר.

<עומר כרמי: יודעים אלה שיושבים בשולחן הזה והיו שם, כמה שמטפלים באופן מסור במסגרת יכולתם, הרב גולדשטיין ודודי זה מינימום, זה ניקיון, לא יותר מזה.

<עומר כרמי: יש המון מוצגים שלא יכולים להיות בכלל מוצגים שם כיוון שהתנאים לא נכונים - כיוון שאם הם יהיו שם הם ייהרסו.

<עומר כרמי: אי אפשר להתייחס למקום כזה בדפי ארבע.

<עומר כרמי: אי אפשר להגיד, קריטריונים ובזה זה נגמר.

<עומר כרמי: אני קורא באמת לכל מי שנמצא בחדר הזה להרים את הכפפה, ולעשות מה שצריך – הצעת חוק, קריטריונים, מוזיאון, לא מוזיאון, צריך לתמוך במרתף השואה.

<עומר כרמי: מדינת ישראל צריכה לתמוך במרתף השואה.

<עומר כרמי: זה מקום של ניצולים, מקום שהוקם על ידי ניצולים.

<עומר כרמי: מקום שרק מוחזק על ידי הרב גולדשטיין.

<עומר כרמי: מדינת ישראל צריכה לתמוך במרתף השואה.

<עומר כרמי: נקודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

שרן השכל: אני רק רוצה לומר מספר מלים.

שרן השכל: קודם כל חבל גם שמשרד הדתות היה צריך להיות פה והוא לא הגיע.

אברהם נגוסה: הזמנו גם את משרד הביטחון, הם אמרו שזה לא נוגע להם, למרות שאני ראיתי בעצמי שהיו הרבה חיילים שהיו מטיילים שם, וזה גם כמקום חינוך חשוב לחיילים.

אברהם נגוסה: אני לא יודע למה משרד הביטחון לא רצה לבוא, אבל בהמשך אנחנו נדבר עם משרד הביטחון.

שרן השכל: אני באמת חושבת שדווקא כאשר יש כזו מטרה שהיא באמת מטרה קדושה, יש ייחודיות קצת שונה למוזיאון הזה באמת במובן כמו שנאמר לנו פה מאנשי המוזיאון של זיכרון שאנשים מרגישים שהמשפחות שלהם עדיין נמצאות שם, בגלל שהם אלו שהגיעו לארץ, ובעצם הקימו את זה.

שרן השכל: כשהם הגיעו לפה לא היה להם כלום.

שרן השכל: הם הגיעו כפליטים ממדינות אחרי שרוב המשפחות שלהם נעלמו, הם לא ידעו מי שרד, מי לא שרד, והם מצאו את הפינה הקטנה הזו שבה הם יכולים להתאבל, או לחוש את הכאב הזה, או לבכות, או להרגיש שהם יכולים להתייחד, או שיש איזשהו מקום קבורה למשפחות שלהם.

שרן השכל: יש לזה משמעות הרבה יותר אדירה כי הם אלו שהקימו את זה מכלום.

שרן השכל: אני חושבת שבאמת אנחנו צריכים למצוא דרך שהמדינה תירתם ביחד עם כל המשרדים לבוא ולגבות את המקום הזה, הוא לא דורש הרבה.

שרן השכל: מספיק שיבואו וייקחו טיפה מפה וטיפה משם, אני בטוחה שזה יספיק למקום הזה.

שרן השכל: יש לו חשיבות אדירה.

שרן השכל: יש שם הרבה מאוד ביקורים של חיילים, של אזרחים, של תיירים.

שרן השכל: אבל אני חושבת שמעל ומעבר לזה שזה מוזיאון וזה מקום תיירותי וזה מקום חינוכי, וכן, נכון, יש לזה חשיבות אדירה לסנטימנט, להתייחדות, מי באמת בנה את זה.

שרן השכל: איזה תחושות הושקעו בעצם בבנייה של איזה מקום קטן שבו זו הפינה הקטנה שבו הם יכולים להתייחד עם הזיכרון ועם המשפחות.

שרן השכל: דווקא בגלל זה צריך למצוא את הדרך לבוא ולסייר מכל המשרדים.

אברהם נגוסה: תודה.

<אלידור כהן: אני רק להגיד מלה קטנה.

<אלידור כהן: נמצאים פה נציגים של ארבעה או חמישה משרדי ממשלה.

<אלידור כהן: התקציב שדרוש למוזיאון הזה הוא לא תקציב ממש גדול.

<אלידור כהן: אם כל אחד ירים את הכפפה וייתן אפילו חלק, זה כבר יכול לעזור בשיקום של המקום.

אורן אסף חזן: אבל זו לא הבעיה.

אורן אסף חזן: הם בעצם אומרים, אני רוצה לתת את הכסף, אין לי את הדרך.

אורן אסף חזן: זו לא הנקודה, לכן שאלתי אם יש פתרון.

אורן אסף חזן: בסדר, הבנו, חקיקה.

<שלומית נמליך: אני עוד רוצה להגיד משהו.

<שלומית נמליך: יכול להיות שהמקום הזה צריך להיות מוגדר לא כמוזיאון, אלא כאתר הנצחה.

<שלומית נמליך: אז כאתרי הנצחה יכול להיות שיש מסלול ולקריטריונים שלהם זה בוודאי עונה.

אברהם נגוסה: בסדר, יכול להיות.

<עומר כרמי: גם בקריטריונים של אתר הנצחה אנחנו לא עומדים מסתבר, לצערנו.

<שלומית נמליך: אולי קל יותר לעמוד בקריטריונים של אתר הנצחה מאשר של מוזיאון.

<עומר כרמי: כמעט בכל הקריטריונים שאנחנו נצטרך לעמוד בהם, אנחנו נצטרך לעשות כברת דרך מבחינה כלכלית כדי לעמוד בהם.

<רחל צבעוני: השאלה אם אפשר לקבל מענק חד פעמי.

אורן אסף חזן: זה מה שהתכוונתי להגיד, הלוואת גישור.

<רחל צבעוני: קריטריונים אנחנו חייבים.

<רחל צבעוני: אני עיריית ירושלים, אבל מוזיאון לא מסתדר מבחינת חייבים קריטריון, כי אחרת יש כאן איזה כאוס.

<רחל צבעוני: יכול להיות שאפשר איזשהו מענק חד-פעמי.

<רחל צבעוני: אני באמת קטונתי.

<עומר כרמי: זה למה אנחנו פה, כי זה באמת הביצה והתרנגולת.

<עומר כרמי: מבחינתנו, כמרתף, זה לא משנה לנו שמשרדי הממשלה לא יודעים לתמוך בנו, הם צריכים לתמוך בנו.

<רחל צבעוני: נכון.

<רחל צבעוני: אני אומרת לפני האמירה שהם צריכים לתמוך בנו, שהיא אמירה לגיטימית, ואז כולם יבואו ויגידו רגע, אבל יש קריטריונים שגם זה לגיטימי.

<רחל צבעוני: לבוא ולהגיד, בואו נחפש מענק חד-פעמי - - -

אורן אסף חזן: מה אתם צריכים בשביל לעמוד בקריטריונים?

<עומר כרמי: 6.5 מיליון שקלים.

<עומר כרמי: יש תכנית ברורה, הצעות מאנשי מקצוע שכולם עומדים בין 6.5 מיליון שקלים, 6 מיליון ומאתיים אלף שקל, אלה הן ההצעות שקיבלנו מאנשי מקצוע שעוסקים בשימור כדי להרים את המקום למצב שיעמוד בקריטריונים, וזה גם מכבד את עצמו.

<רחל צבעוני: מענקים מכמה מקומות, יכול להיות עיריית ירושלים מענק אחד.

<רחל צבעוני: להתחיל קצת לקבץ נדבות, אני לא רוצה להגיד לקבץ נדבות.

<עומר כרמי: אנחנו מנסים בלי סוף.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: קיימנו היום דיון ראשון בנושא הזה.

אברהם נגוסה: אני לומד מספר דברים שקיימת פה אי הבנה מהמשרדים השונים.

אברהם נגוסה: ישנם חמישה משרדים, אני רוצה לחזור ולהגיד את זה – משרד התרבות והספורט.

אברהם נגוסה: משרד לשוויון חברתי.

אברהם נגוסה: משרד החינוך.

אברהם נגוסה: משרד התיירות.

אברהם נגוסה: משרד לענייני ירושלים והמורשת, וכמובן, עיריית ירושלים.

אברהם נגוסה: פה אף אחד לא אמר לא צריך, המקום הזה לא חיוני.

אברהם נגוסה: כולם גילו סימפטיה בצורה חיובית.

אברהם נגוסה: המקום הזה חשוב וצריך לממן ולחזק את המקום הזה, זה חשוב לנו, לכולם.

אברהם נגוסה: עכשיו הדבר הזה טוב, אבל זה לא מה שאנחנו רוצים בסופו של דבר להגיע.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להגיע למצב שמשרדי הממשלה יהיו מעוניינים לשים כסף כדי לחזק את המקום הזה, לשפץ אותו וגם לתחזק אותו.

אברהם נגוסה: יש לנו שני דרכים – דרך אחת, שמשרדי הממשלה שהיום הגיעו וגם אלה שלא הגיעו, משרד הדתות, ומשרד הביטחון, ומשרד המשפטים צריכים להיות מעורבים, כי כולם נכנסים למלכודת.

אברהם נגוסה: אם משרד המשפטים לא בא ונותן להם את ההנחיות ליועצים המשפטיים וכל זה, אז משרדי הממשלה לא יזוזו.

אברהם נגוסה: לכן, מה שאנחנו צריכים לעשות – תוך חודש, אנחנו רוצים שמשרדי הממשלה יציגו לנו בכתב איך רואים את הבעיה הזאת נפתרת.

אברהם נגוסה: אתם, יש לכם את החלק מיד להזמין את כל משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: אני רואה פה, יש אי הבנות, הייתי שלוש שנים, הייתי לפני שנתיים, אני לא יודע מה קורה עכשיו, אני רוצה לראות את זה.

אברהם נגוסה: לכן בואו ונסתום את החור הזה.

אברהם נגוסה: אתם תזמינו אותם מיד, ואנחנו רוצים לקבל מכתב מכל משרד שיגידו כן או לא.

אברהם נגוסה: בד בבד, אנחנו חברי הכנסת בודקים הצעת חוק מזורזת בתמיכת הממשלה.

אברהם נגוסה: אם משרדי הממשלה באים ואומרים לשרים שלהם, תראו, אין לנו דרך, אלא אם כן חקיקה, אז אותם שרים יתמכו בהצעה כזו, ואז הצעת החוק הזאת תעבור בתמיכת הממשלה.

אברהם נגוסה: זו עבודה שלנו, אנחנו נזרז את זה.

אברהם נגוסה: אבל אני חושב שאם משרדי הממשלה רואים, כמו נציג התיירות שאמר את זה, וגם משרד התרבות, אם הוא עומד בקריטריון אנחנו מוכנים.

אברהם נגוסה: אז כדי שיעמוד בקריטריון, מה צריך לעשות, ואיך צריך לעשות, כמה זמן לוקח, מה התקציב הדרוש.

אברהם נגוסה: אם משרדי הממשלה יכולים לפתור ולהשיג את זה להביא לנו את השינויים מצוין.

אברהם נגוסה: אם יגידו בסופו של דבר, ראינו, למדנו את הנושא, בלי חקיקה לא יילך, אז אנחנו נריץ את העניין.

אברהם נגוסה: מקובל על כולם.

אברהם נגוסה: יש מישהו מתנגד לרעיון הזה.

אברהם נגוסה: מקובל.

אברהם נגוסה: נלך בכיוון הזה.

אברהם נגוסה: בזה נסכם את העניין.

אברהם נגוסה: לכולם יש חלוקת תפקידים.

אברהם נגוסה: אתם מזמינים את כל המשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: משרדי הממשלה מגיעים, מבקרים במקום.

אברהם נגוסה: נותנים את חוות הדעת שלהם לממונים שלהם.

אברהם נגוסה: אנחנו, חברי הכנסת, בודקים מול השרים את האפשרות שתהיה חקיקה בתמיכת הממשלה.

אברהם נגוסה: זה חלוקת תפקידים, ואנחנו רוצים לקבל בכתב כל משרדי הממשלה תוך חודש.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.