ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 413, 2017-06-06 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-6 ביוני 2017, י"ב בסיון תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא הוא ההתיישבות ביהודה ושומרון – אבן שואבת בתחום החינוך - לציון יובל למלחמת ששת הימים ולהתיישבות היהודית ביו"ש.

יעקב מרגי: ברשותכם, אומר כמה מילים ואתן את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: הבנתי שיש גם סרטון.

יעקב מרגי: חמישים שנה, כיום אתמול כי יעבור.

יעקב מרגי: חמישים שנה בחיי מדינה, אז אפשר לומר שבמדינה רגילה זו שגרה.

יעקב מרגי: אבל אצלנו חמישים שנה זה כנראה תקומה, זו הפרחת השממה, זה לעשות יש מאין.

יעקב מרגי: די במבט מלמעלה, ממעוף הציפור, כדי להבין את המפעל הציוני של הדורות האחרונים כמעט בכל תחום.

יעקב מרגי: אך כפי שבכל מנוע צריך את החומר הדליק, את חומר הבעירה, הכוח המניע, כנראה מערכת החינוך במפעל ההתיישבותי הגדול הזה היא הכוח המניע.

יעקב מרגי: היא החינוך לערכים, היא חינוך לאהבת המולדת, השליחות, ההתחדשות.

יעקב מרגי: היום נשמע בדיון החגיגי הזה על הכוח המניע של המפעל החשוב הזה, מפעל ההתיישבות.

יעקב מרגי: לשמאלי יושב ראש מועצת הר חברון, יוחאי דמרי.

יעקב מרגי: נשמע ממנו, נביט ונראה.

יעקב מרגי: הבמה כולה שלך, אדוני.

<יוחאי דמרי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני בהחלט שמח לפתוח את הישיבה הזאת ותודה על ההזמנה להגיע לכאן ולהציג מעט מהעשייה החינוכית אחרי חמישים שנות התיישבות.

<יוחאי דמרי: ברשותך, אני רוצה לפתוח בסיפור לפני הסרטון ולפני המצגת, סיפור שהולך אתי הרבה בתקופה האחרונה ואני חושב שהוא מאוד-מאוד משמעותי ביחס למה שנראה פה בשעה הקרובה.

<יוחאי דמרי: הסיפור הוא אמיתי.

<יוחאי דמרי: כאשר היה נער בר-מצוה שנכנס לגיל מצוות, הלך יחד עם אביו לקבל ברכה מהרבי מלובביץ', זיכרונו לברכה.

<יוחאי דמרי: כאשר הרבי שאל אותו: מה אתה עושה בחיים, הוא סיפר לו שהוא קצת לומד, אבל הוא גם אוהד של קבוצת בייסבול.

<יוחאי דמרי: הרבי התעניין מאוד ושאל אותו: איזו קבוצה?

<יוחאי דמרי: ענה לו: כך וכך.

<יוחאי דמרי: אמר לו הרבי: תגיד, היית במשחק שלהם?

<יוחאי דמרי: ענה לו: בוודאי, היינו במשחק.

<יוחאי דמרי: אומר הרבי: אתה יכול לספר לי על המשחק הזה?

<יוחאי דמרי: הוא מאוד מופתע, מה הרבי מלובביץ' בכלל מתעסק במשחקי בייסבול.

<יוחאי דמרי: ענה לו: כן, היה משחק, אבל הקבוצה שלנו פיגרה בהפרש גדול וברבע האחרון של המשחק פשוט קמנו והלכנו.

<יוחאי דמרי: אומר הרבי: גם השחקנים עזבו באמצע המשחק?

<יוחאי דמרי: ענה לו: מה פתאום?

<יוחאי דמרי: שאל הרבי: למה?

<יוחאי דמרי: ענה לו: השחקנים משחקים והם חייבים להישאר עד הסוף.

<יוחאי דמרי: הם יכולים עוד להשפיע, אבל אני אוהד.

<יוחאי דמרי: אמר לו הרבי: דע לך, החיים הם כאלה.

<יוחאי דמרי: ביהדות אתה יכול לשבת על הטריבונה ואתה יכול להיות שחקן.

<יוחאי דמרי: אני מאחל לך בתור נער בר-מצוה שתהיה שחקן ושתשפיע על החיים שלך לא ממקום של אוהד אלא ממקום של משחק.

<יוחאי דמרי: אני מספר את הסיפור הזה כי אני חושב שהוא מייחד את מערכת החינוך ביהודה ושומרון בעובדה המאוד פשוטה – מערכת החינוך לא עושה לביתה בלבד.

<יוחאי דמרי: היא פתוחה, היא פותחת, היא רחבה, היא מקבלת מרחבי הארץ כולה.

<יוחאי דמרי: היא יודע לגעת בתחומים רבים, במקומות של חינוך מיוחד ושל חינוך מאתגר כמו במקומות של מצוינות ושל חינוך של נישה, בין אם מדובר במדעי חלל או מדעי סביבה או מדעי מינהל עסקים.

<יוחאי דמרי: זה חלק מתוך המיוחדות של המערכת, שלא רק עושה לביתה אלא עושה בשביל העם כולו.

<יוחאי דמרי: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה מילים ולהציג מצגת קצרה.

<יוחאי דמרי: האוכלוסייה ביהודה ושומרון היא אוכלוסייה צעירה.

<יוחאי דמרי: ממוצע הלידות במועצות האזוריות בכלל הארץ ב-2015 עמד על 317, כאשר הממוצע במועצות האזוריות ביהודה ושומרון עמד על כמעט 700, יותר מפי 2.

<יוחאי דמרי: רק כדי לסבר את האוזן, כמות הלידות במועצות אזוריות היום, ב-2017, עברנו 4,500 לידות בשנה במחזור וסך הכול מחזור היום בכל יהודה ושומרון מתקרב ל-13,000 תלמידים.

יעקב מרגי: אצלנו אומרים בן פורת יוסף.

<יוחאי דמרי: בלי עין הרע.

<יוחאי דמרי: אלה הנתונים ובעזרת השם, במהלך של 12-10 שנים נמצאים כבר עם 60,000 תושבים רק מהאוכלוסייה שנולדת ולא מעבר לכך.

<יוחאי דמרי: בהתאמה, מספר הילדים בגני הילדים של מערכת החינוך הוא כפול ביחס למועצות אזוריות.

<יוחאי דמרי: כלל הארץ עומד על 1,000 ילדים כשבמועצות ביו"ש הוא עומד על 2,058.

יעקב מרגי: קח בחשבון שגם במועצות האזוריות ברחבי הארץ יש גידול.

<יוחאי דמרי: ברוך השם.

<יוחאי דמרי: אני יכול לומר לך שהגידול בארץ עומד על 1.9%, על פי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

<יוחאי דמרי: הגידול ביהודה ושומרון בכלל עומד על 5%, שזה בהחלט משהו גדול יותר.

<יוחאי דמרי: מספר התלמידים בבתי-הספר היסודיים עומד על 66,000 ויש לנו עוד הרבה מאוד תלמידים שלומדים מחוץ ליהודה ושומרון, בערי הפריפריה.

<יוחאי דמרי: כך, למשל, תוכל למצוא תלמידים שלומדים במיתר, בבאר שבע, בעומר, בקריית גת.

<יהודית גידלי: ביסודי?

<יוחאי דמרי: בוודאי, גם ביסודי.

<יוחאי דמרי: הכמות הזאת לא מאפיינת את כמות הילדים של כלל האוכלוסייה.

<יוחאי דמרי: כמו שאמרתי, סך כל התלמידים בכל יהודה ושומרון מתקרב ל-200,000, והמספרים לא בדיוק מכוונים למספר הזה.

<יוחאי דמרי: אותו דבר גם לגבי התיכונים, שם הפיזור הרבה יותר גדול מכיוון שיש גם ישיבות תיכוניות וגם אולפנות.

<יוחאי דמרי: שיעור הזכאות לבגרות בכלל איו"ש, ללא הנוער החרדי – אני מדבר על בתי-ספר שלא ניגשים לבגרות – עומד על 70% והוא בהחלט יחסית גבוה למה שאנחנו מכירים בארץ.

<יוחאי דמרי: סקירה קצרה לגבי מוסדות.

<יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על מערכת שיודעת ונותנת מענה להרבה מאוד תחומים, לאו דווקא מקומיים ולאו דווקא ספציפיים של מערכת חינוך ספציפית.

<יוחאי דמרי: כך, למשל, תוכל למצוא בתוך המערכת הזאת גם ישיבות תיכוניות, תיכונים ואולפנות שהם עם אפיונים מאוד-מאוד מיוחדים, כמו גם מדרשות לבנות, ישיבות הסדר, מכינות קדם צבאיות, אוניברסיטה אחת שאנחנו מאוד גאים בה ושתי מכללות אקדמיות מהטובות בארץ.

<יוחאי דמרי: יש לנו מוסדות ייחודיים רבים.

<יוחאי דמרי: אי אפשר להביא את כולם, חלקם נמצאים כאן.

יעקב מרגי: נדבר על המיוחדים שבהם.

<יוחאי דמרי: בדיוק.

<יוחאי דמרי: אנחנו נדבר גם על המיוחדים שבהם.

<יוחאי דמרי: נראה סרטון קצר, בבקשה.

<יוחאי דמרי: (הקרנת סרטון)

<יוחאי דמרי: ברשותכם, אני רוצה לפתוח את הדיון להתייחסויות, ואם אפשר, אדוני היושב-ראש, האם מישהו מראשי הרשויות רוצה לומר כמה מילים?

יעקב מרגי: כל ראשי הרשויות וגם האורחות והאורחים שלנו.

<יהודית גידלי: כמה תלמידים לומדים בחוץ?

<יוחאי דמרי: כמה עשרות אלפים, כ-40,000 תלמידים.

יעקב מרגי: ועד ראשי האוניברסיטאות הכניס את אריאל לוועד?

<אבי רואה: לא, עדיין לא.

יעקב מרגי: יש הידברות, לא?

<אבי רואה: יש, יש.

<אבי רואה: עכשיו בונים באוניברסיטה בית-ספר לרפואה.

יעקב מרגי: אם לא, נקיים כאן דיון.

<אבי רואה: אני ראש המועצה האזורית מטה בנימין ומשמש גם כיושב-ראש מועצת יש"ע.

יעקב מרגי: והצטרף אלינו חבר הכנסת יהודה גליק.

<אבי רואה: אני אומר שנושא החינוך הוא הנושא המוביל בהתיישבות.

<אבי רואה: נראה כאילו כל החיים שלנו וכל הנושאים הם סביב מה שקורה בימים אלה של עוד בתים ועוד בנייה ועוד יישוב.

<אבי רואה: דרך אגב, זה יום חגיגי היום מכיוון שבמינהל האזרחי היום יחתמו ויקבלו החלטה להפקיד את התב"ע של היישוב החדש, עמיחי, למען מגורשי עמונה.

<אבי רואה: זה קורה עכשיו ואני החלטתי להגיע לכאן.

<אבי רואה: לכאורה נראה שכל ההתעסקות שלנו היא סביב העניין הזה, אבל אני רוצה לומר פה, בוועדה המכובדת הזאת, ולא היא.

<אבי רואה: עיקר העיסוק שלנו הוא בחינוך.

<אבי רואה: זה בא לידי ביטוי, קודם כל כמו ששמענו את המספרים מיוחאי, בכך שבנימין נושקת היום ל-70,000 תושבים, כן ירבו.

<אבי רואה: זו המועצה האזורית הגדולה במדינה.

<אבי רואה: מחציתם, כ-35,000 תלמידים מגיל אפס עד 18.

<אבי רואה: כפועל יוצא מהנתונים הללו, רוב העיסוק שלנו הוא בחינוך כמעט לאורך כל השנה, גם בתחום הפדגוגי, גם בתחום הפיזי – לספק מבנים וכיתות ובכל שנה צריך להוסיף עוד ועוד כיתות – וגם בתחום התקציבי.

<אבי רואה: 65% מהתקציב השוטף של המועצה, שעומד היום על 500 מיליון שקל, הם לטובת חינוך.

<אבי רואה: השאר, 35% הם לטובת נושאים חשובים אחרים, שהם רווחה, ביטחון וכן הלאה.

<אבי רואה: זו נקודה חשובה שמצאתי לנכון להדגיש ואני מקווה שבאמת זה ימשיך להיות העיסוק העיקרי שלנו כי בשורה התחתונה, זה גם עתידו של עם ישראל, ההשקעה בתורה ואחר כך בעבודה.

<אבי רואה: תודה.

<יוחאי דמרי: תודה, אבי.

<יוחאי דמרי: דוד, בבקשה.

<דוד אלחיאני: תודה, אדוני היושב-ראש, על ההזדמנות.

<דוד אלחיאני: ציינת בתחילת הדברים שלך חמישים שנה להתיישבות בבקעת הירדן.

<דוד אלחיאני: המדינה שלנו בת 69.

יעקב מרגי: גם צעירה.

<דוד אלחיאני: הירדנים שלטו פה 19 שנה וגנבו אותה.

<דוד אלחיאני: זו כבר אחיזה אמיתית ואין פה סימני שאלה.

<דוד אלחיאני: אנחנו, ראשי הרשויות, נפגשים עם ראשי רשויות אחרים.

<דוד אלחיאני: אחד הדברים שעומד בראש סדר מעייניו של ראש רשות זה החינוך.

<דוד אלחיאני: אני שומע מקולגות שלנו על נושא החינוך ואני כל כך גאה במערכת החינוך שלנו ביהודה ושומרון ובבקעת הירדן, שיש לנו הזדמנות – אנחנו עושים את זה בגלל המורכבות ובגלל ההתיישבות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן – אנחנו נותנים נגיעה אישית שלנו ואנחנו רואים בזה ציונות שלא קיימת בהרבה מקומות בארץ.

<דוד אלחיאני: בזה אנחנו גאים.

<דוד אלחיאני: אני תמיד אומר שבבקעת הירדן אנחנו מגדלים תוצרת חקלאית נפלאה, אבל הגידול הכי טוב הוא של הילדים.

<דוד אלחיאני: יש לנו חינוך מעולה ואנחנו גאים בחינוך שלנו.

<דוד אלחיאני: אנחנו נמשיך להתפתח ולצמוח ולגדול, ואני מקווה שהמועצה האזורית בקעת הירדן תגיע גם ל-70,000 אנשים.

יעקב מרגי: אתה לא חולק עליי שזה צריך להיות הסיכום, להפנות זרקור לבקעה ולנגב.

<אבי רואה: אנחנו מסכימים לסיכום.

<יוחאי דמרי: יגאל, בבקשה.

<יגאל דילמוני: עסקתי גם באיסוף הנתונים לקראת הדיון בוועדה.

<יגאל דילמוני: חלק מהנתונים לא הצגנו, אבל יש פה המון מידע.

<יגאל דילמוני: אני רוצה לדבר בקצרה על שתי נקודות.

<יגאל דילמוני: מסקרים שנערכו גם בעבר וגם מהמון שיחות עם אנשים אנחנו מבינים שהרבה אנשים בוחרים לגור ביהודה ושומרון בגלל מערכת החינוך.

<יגאל דילמוני: נוטים לחשוב שהרוב זה אידיאולוגיה, אבל אנחנו שומעים גם הרבה אנשים שבוחרים לגור ביהודה ושומרון ובבקעת הירדן בגלל מערכות החינוך הטובות ובגלל מערכות החינוך הקהילתיות שנמצאות ביישובים שלנו.

<יגאל דילמוני: כמו שראינו כאן, גם מספר התלמידים מאוד מאוד גדול.

<יגאל דילמוני: בבדיקה שעשינו יחסית לכלל הארץ, ביהודה ושומרון האוכלוסייה מאוד צעירה.

<יגאל דילמוני: אם בכלל הארץ כ-35% הם בני נוער, אצלנו 47% הם מתחת לגיל 18, שזה נתון מדהים וזה אומר הרבה ילדים, ברוך השם.

<יגאל דילמוני: לכן, מערכות החינוך הקהילתיות ומערכות החינוך הממוסדות נותנות שירות להרבה אנשים.

<יגאל דילמוני: נקודה נוספת שניסינו להציג גם בסרטון וגם על ידי האנשים שידברו, היא שמערכות החינוך ביהודה ושומרון נותנות מענה גם לתלמידים ולנושאים חינוכיים, לא רק ביהודה ושומרון.

<יגאל דילמוני: יש עשרות מוסדות חינוך ביהודה ושומרון שמסייעים לתלמידים, לנערים ולילדים, חלקם במצוקה וחלקם עם בעיות אחרות, מכול רחבי הארץ.

<יגאל דילמוני: אני רוצה לציין משהו שפחות קשור למערכת החינוך, אבל הוא קשור למערכת החינוך הלא-פורמלית – כל הארגונים שנותנים סיוע לילדים עם צרכים מיוחדים: איל"ן, עזרה למרפא וכל הגופים, עושים המון שבתות בקהילות ביהודה ושומרון.

<יגאל דילמוני: הם עושים קייטנות לילדים, מביאים את הילדים האלה, לוקחים אותם מהבית, נותנים להורים שלהם שבת של חופש או שבוע של חופש.

<יגאל דילמוני: מביאים אותם ליישובים ותלמידים, נערים מתנדבים לטפל בהם.

<יגאל דילמוני: אני גר ביישוב אבני חפץ בשומרון והשבת הייתה שבת כזאת של איל"ן.

<יגאל דילמוני: עשרות ילדי איל"ן התארחו וכשאתה חושב מה זה עושה להורים, אתה מבין שאתה נותן להם הקלה גדולה.

יעקב מרגי: לא הילדים יצאו לחופש, ההורים יצאו לחופש.

<יגאל דילמוני: בהחלט.

<יגאל דילמוני: אם אתה חושב מה זה עושה לבני הנוער שלנו, שמתנדבים, זה חינוך אמיתי.

<יגאל דילמוני: לכן החינוך אצלנו הוא באמת אבן שואבת לכל מדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה.

<יוחאי דמרי: חברים, נמצאים פה האנשים שעושים את העבודה בפועל, אנשים עם נשמה שנותנים מזמנם, מאונם, ממרצם.

<יוחאי דמרי: הבמה שלכם, אם מישהו רוצה להתייחס, בכבוד.

<חנוך פיוטרקובסקי: בוקר טוב, אני תושב בית אל, חבר מליאת המועצה.

<חנוך פיוטרקובסקי: בכובע השני אני שותף למוסדות החינוך בבית אל כבר 37 שנים.

<חנוך פיוטרקובסקי: בבית אל יש 6,500 נפשות, אבל יש 4,000 תלמידים, החל מגיל מעונות ועד הישיבה הגבוהה והכולל.

יעקב מרגי: נכנס חבר הכנסת איתן ברושי, שהוא ידיד ההתיישבות.

יעקב מרגי: סליחה על ההפרעה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חנוך פיוטרקובסקי: במועצה המקומית בית אל יש מעונות, גנים, שני בתי ספר יסודיים, תלמוד תורה, שתי אולפנות, שתי ישיבות תיכוניות, ישיבה גבוהה, כולל וגם מכינה קדם-צבאית.

<חנוך פיוטרקובסקי: עם הכול יחד אנחנו מגיעים לכ-4,000 תלמידים.

<חנוך פיוטרקובסקי: יש יהודי שלא נמצא היום בתוך המערכות, והוא היה המנהל של החברה לפיתוח מטה בנימין לפני קצת פחות מארבעים שנה, קוראים לו שמואל ספרא.

<חנוך פיוטרקובסקי: הוא אמר שהתעשייה של יהודה ושומרון צריכה להיות חינוך.

<חנוך פיוטרקובסקי: אם אין לנו הרבה הרבה אזורי תעשייה ואני לא יודע למה הוא חשב כבר לפני כמעט ארבעים שנה שלא יהיו אזורי תעשייה, אבל ברוך השם, באמת אפשר לראות שמוסדות החינוך של בית אל הם מכל הסוגים ומכל המינים, כמו שכבר נאמר פה.

<חנוך פיוטרקובסקי: ברוך השם, גדלים ומתפתחים.

<חנוך פיוטרקובסקי: אמרתי את שני המספרים, כ-6,500 נפשות וכ-4,000 תלמידים במוסדות החינוך, וכמו שכבר אמר יגאל, מוסדות החינוך ביהודה ושומרון לא נותנים מענה רק ליהודה ושומרון, הם נותנים מענה ארצי בכל מיני שטחים.

<חנוך פיוטרקובסקי: אכן, גם תלמידים שלנו לומדים במקומות אחרים בארץ ואנחנו משתדלים לספק להם גם מקום אצלנו, אבל ברוך השם זכינו שיש גם תלמידים שמגיעים מכול הארץ לישיבות תיכוניות, לאולפנות, לישיבה הגבוהה, לכולל ולמכינה הקדם-צבאית.

<חנוך פיוטרקובסקי: ברוך השם, אנחנו זוכים להיות שותפים בשטח הזה.

יעקב מרגי: כל מי שלא אמר פסח, מצה ומרור בליל הסדר לא יצא.

יעקב מרגי: זה בסדר, טוב לשמוע על המצה, אבל כשאתם מדברים ביום זה תדברו גם קצת על המרור.

יעקב מרגי: באנו לעזור.

<יוחאי דמרי: הראל, אתה רוצה לומר כמה מילים?

<הראל הורוביץ: אני מנהל תיכון דקל וילנאי אורט במעלה אדומים.

<הראל הורוביץ: התבקשתי להגיע מטעם העיר מעלה אדומים ואני אדבר קצת בכללי על העיר.

יעקב מרגי: טוב שאתה הגעת כי ראש העיר שלך לא יודע לענות למכתבים של יושב-ראש ועדת החינוך.

<הראל הורוביץ: אני אמסור לו את ההערה.

יעקב מרגי: כשהוא רצה טיפול משר הדתות ב-2013 הוא קיבל דווקא טיפול יפה.

<הראל הורוביץ: בדרך כלל אנחנו מקבלים טיפול יפה.

<הראל הורוביץ: גם מערכת החינוך במעלה אדומים עם כמות מאוד-מאוד גדולה של תלמידים.

<הראל הורוביץ: העיר מונה כבר למעלה מ-40,000 תושבים.

<הראל הורוביץ: אני מעריך שחצי מהם נמצאים במערכות החינוך.

<הראל הורוביץ: רציתי בעיקר להגיד שגם מערכת החינוך וגם בית-הספר שלנו כמיקרו-קוסמוס של העיר, ואפילו של מדינת ישראל, נותן מענה לכל טווח הצרכים.

<הראל הורוביץ: אני מסכים עם זה שאחת הסיבות לכך שמגיעים להתיישבות ביהודה ושומרון היא גם החינוך.

<הראל הורוביץ: אני חושב שהחינוך במעלה אדומים גם מהווה אבן שואבת לאנשים שמגיעים מירושלים ומקבלים חינוך טוב.

<הראל הורוביץ: אני יכול לספר קצת על בית-הספר שלנו, שמייצג את העיר.

<הראל הורוביץ: נמצאים בו תלמידים מכל הסוגים.

<הראל הורוביץ: יש לנו כיתת אוטיסטים, יש לנו כיתות חינוך מיוחד בכל שכבה, כיתות מב"ר וגם תלמידים מצטיינים.

<הראל הורוביץ: אחוזי הזכאות אצלנו קרובים ל-100%.

<הראל הורוביץ: בשנה שעברה סיימנו עם 98% וגם הובלה בהצטיינות של מתמטיקה ו-65% לומדים חמש יחידות אנגלית.

<הראל הורוביץ: הרמה העירונית היא בסביבות 80%, עוד יותר מאשר מועצת יש"ע.

<הראל הורוביץ: האוכלוסייה מגוונת, כלומר זאת עיר ולא אוכלוסייה ייחודית.

<הראל הורוביץ: חשוב לי גם להגיד שתפיסת החינוך במעלה אדומים היא תפיסה של הנהגה.

<הראל הורוביץ: דיברת על ציונות ואנחנו רואים את זה בתור משהו שהוא ברור מאליו, אבל אם מעלה אדומים היא עדיין בראש של פריפריה או סוג של שכונה של ירושלים, לראות את התלמידים בעתיד מובילים ולוקחים חלק פעיל בהנהגה.

<הראל הורוביץ: אצלנו בבית-הספר יש עשרים מגמות בחירה וכל אחד יכול לבחור במה שהוא רוצה.

<הראל הורוביץ: אנחנו בית-ספר למדעים ואומנויות, יש לנו גם מדעים מדויקים, גם אומנויות, גם מדעי החברה, גם מזרחנות וערבית.

<הראל הורוביץ: יש לנו רצון להשתלב כשהראייה הראשית היא איך הם ממשיכים אחרי זה הלאה ומשפיעים ומועילים למדינה.

<הראל הורוביץ: אחוזי הגיוס שלנו גבוהים וברמה עירונית אנחנו בין עשרת היישובים המובילים, חלק גדול מזה גם בתוך בית-הספר שלנו.

<הראל הורוביץ: בית-הספר המקביל הוא חלל ותעופה, שגם ראינו אותו פה בסרטון.

<הראל הורוביץ: חשוב לי להגיד שהמאמצים של העירייה היו שהעיר תיתן את המענה.

<הראל הורוביץ: חשוב להגיד את זה גם לגבי מועצות אחרות.

<הראל הורוביץ: אם בשנים הראשונות של העיר, רוב התלמידים היו לומדים בירושלים והיו יוצאים ללימודים בירושלים, בעיקר בתיכונים, היום כמעט מאה אחוזים מהתלמידים, לפחות החילונים, בדרך כלל לא יוצאים למקומות אחרים – לדתיים יש בחירות אחרות.

<הראל הורוביץ: לכל התלמידים החילונים יש מענה בעיר מבחינת היכולת ללמוד ורובם נשארים, כבר לא יוצאים לירושלים אלא לומדים אצלנו.

<הראל הורוביץ: יש תלמידים מירושלים שמגיעים אלינו.

<הראל הורוביץ: מילה על החינוך הדתי, יש לנו ישיבות ואולפנות וגם חינוך דתי בעיר, שאליו מגיעים גם הרבה תלמידים מחוץ לעיר.

<הראל הורוביץ: יש לנו גם מצביה וגם מרשת עמית, שפועלים בעיר, חוץ מרשת אורט שפועלת בחינוך החילוני.

יעקב מרגי: תודה.

<חיה לוי: הייתי רוצה להאיר כמה פנים שלא עלו כאן

<חיה לוי: על השולחן ולהבין שבעצם כל ההישגים שיש לנו בבנימין ובכלל ביהודה ושומרון מבחינה חינוכית הם למרות ואף על פי.

<חיה לוי: אנחנו בעצם חיים בתוך יישובים, המרוחקים קצת אחד מהשני, כאשר הדרכים הן בחזקת סכנה.

<חיה לוי: אנחנו מותקפים ואנחנו יודעים את זה.

<חיה לוי: אנחנו משתדלים להמשיך לחיות חיים נורמליים למרות הכול ולייצר מערכת עם ביטחון עצמי ועם תחושת שייכות ועם תחושת אדנות בשטח שאנחנו נמצאים בו.

<חיה לוי: אנחנו כמערכת חינוך גם עובדים על זה.

<חיה לוי: יש לנו מדרשות, למשל, שעובדות על ההיכרות של השטח הזה.

<חיה לוי: כל בצעד ושעל שעושים בבנימין, אתה קולט ומבין שמישהו הלך פה לפנינו – דוד המלך, החשמונאים וכל ההיסטוריה היהודית.

<חיה לוי: זו חלקת ארץ שנולדה מתוך התנ"ך, חיה ונושמת.

<חיה לוי: יש לנו בתי מדרשות ויש לנו תוכניות בתוך בתי-הספר לחבר את הילדים אל מקום המגורים שלהם.

<חיה לוי: אנחנו גם רחוקים אבל אנחנו גם מאוד קרובים.

<חיה לוי: אנחנו יושבים בלב הארץ ולכאורה יש מחסום שבו אף אחד לא עובר ופוחד לעבור, אבל בעצם המחסום הזה הוא משהו מאוד כלומי ואנחנו יודעים שאנחנו כמה דקות ממודיעין, כמה דקות מירושלים וכולי, וגם בצפון.

<חיה לוי: נושא התיירות גם כן מאוד-מאוד התפתח בהקשר לאותה תפיסה.

<חיה לוי: אנחנו רואים לאט-לאט שהמחסומים נפתחים ואנשים נכנסים לתוך השטחים שלנו.

<חיה לוי: הם מתחילים להכיר אותם ומתחילים להיות נחלת הציבור הישראלי בכלל.

יעקב מרגי: תודה.

<יגאל להב: תחום החינוך אצלנו הולך לקבל איזושהי תנופה מכיוון שבחמשת החודשים הקרובים אנחנו נגדל ב-30%.

<יגאל להב: כבר ציינתי שאנחנו הבונים הכי גדולים היום באיו"ש, נדמה לי 550 בתים, שסיום הבנייה שלהם הוא תוך תשעה חודשים מהיום.

<יגאל להב: זה אומר בערך 6 גני ילדים, 12 כיתות, 4 מעונות והדבר הכי הזוי בכל הסיפור הזה הוא ש-550 היחידות האלה הכניסו לאוצר המדינה 220 מיליון שקלים רק מהמע"מ וקצת ממכירת הקרקע.

<יגאל להב: למעשה אנחנו מקבלים כמעט אפס שקלים עבור הבינוי.

<יגאל להב: אנחנו מקבלים את המינימום הנדרש ולנו הרי אסור לקחת היטלי פיתוח וכל האגרות האפשריות כדי לבנות, ואז אני צריך לקחת הלוואות של עשרות מיליונים כדי לבנות.

<יגאל להב: כשבעוד חודשיים יבואו בטענות למה אין גן ילדים – הם באים לראש הרשות.

<יגאל להב: לא מעניין אותם שמשרד החינוך לא מעביר את הכסף – הדבר הזה חייב להשתנות.

<יגאל להב: לא יכול להיות שנעביר לקופת המדינה כל כך הרבה כסף ומצד שני לא נהיה מסוגלים לקבל חזרה כדי לבנות.

<יגאל להב: האחריות על החינוך היא של הממשלה, של המדינה ובטח לא של ראש הרשות.

<יגאל להב: כדי להתחבר למה שנאמר כאן כרגע, אם אנחנו לא נסתובב לא נדע לפעמים שיש תחומי עניין שאנחנו בכלל לא מצליחים להגיע אליהם, כמו רובוטיקה ומדעים.

<יגאל להב: הסתובבנו בתל אביב ומה שיש להם שם בכל מיני מרכזים, אנחנו יכולים רק לחלום עליו.

<יגאל להב: כך מתחיל להיווצר פער אדיר בתחום של החינוך והידע בין אנשי הפריפריה – איו"ש, אבל יכול להיות שגם במקומות אחרים – לבין מקומות אחרים שמשופעים תקציב.

<יגאל להב: היינו בירוחם וראינו את מה שהם עושים שם בתחום הרובוטיקה.

<יגאל להב: התקנאנו ואז עשינו צעד חריג והימרנו ב-70,000 שקלי מהקופה הציבורית שלנו כדי לקנות ערכות רובוטיקה.

<יגאל להב: במפתיע, שנתיים שהם שוברים את השיא העולמי וזכו פעמיים במקום הראשון.

<יגאל להב: בממוצע הבגרויות עברנו את ה-90% ואנחנו כבר יותר מכפר סבא ורעננה ומקום שמיני בארץ בחמש יחידות.

<יגאל להב: כל זה על חשבון הרשות המקומית.

<יגאל להב: לא יכול להיות מצב שבו נאמר כל הזמן חינוך, חינוך, חינוך ולא נבנה איזשהו סל שיהיה אחיד, לפחות מבחינת רמה מסוימת שהמדינה צריכה לקבוע, כדי שגם אנחנו נוכל לקבל אותו.

<יגאל להב: היום אני צריך לראות מה אחרים עושים ואני לא מתבייש - - -

איתן ברושי: אתה אומר שבנט מקפח את יהודה ושומרון?

<יגאל להב: אני לא אומר שבנט.

איתן ברושי: זה מה שמשתמע.

איתן ברושי: אתה אומר שאתה מקבל פחות מאחרים.

איתן ברושי: שיירשם בפרוטוקול שבנט מקפח את יהודה ושומרון.

<יגאל להב: לא, לא אמרתי.

יעקב מרגי: בוא נשמע למה.

<קריאה: ותצביע לאיתן ברושי.

איתן ברושי: זה בפעם הבאה.

<יגאל להב: איתן, בדיון הקודם אמרתי שאני גם לא יודע לשיר.

<יגאל להב: אתה אמרת שאתה יודע לשיר - - -

איתן ברושי: לא אמרת להם איזה שיר.

יעקב מרגי: איתן, תן לו לסיים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אני הצעתי להם לחזור לשיר "שתי גדות לירדן, זו שלנו, זו גם כן", כי אמרו שכבר אין מקום לגוש דן.

איתן ברושי: פעם שרו "שתי גדות לירדן" וישבו משתי גדות הירקון.

איתן ברושי: אנחנו תמיד ישבנו במקומות הקשים.

איתן ברושי: שרו "שתי גדות לירדן" וישבו משתי גדות הירקון.

איתן ברושי: עכשיו אומרים שאין מספיק מקום, בוא נלך.

<יגאל להב: רק כדי לחזק את הדברים של איתן, מתוך 550 בתים שנמכרו אצלנו, נדמה לי ש-80% הם מתושבי גוש דן.

<יגאל להב: אני שמח על השיר, אבל כנראה שזה מוכיח את עצמו.

<יגאל להב: תחום החינוך צריך לעבור איזשהו תהליך חשיבה מראש.

<יגאל להב: אם יישוב הולך לגדול בצורה משמעותית, מישהו צריך לחשוב מראש שהוא את הכול צריך לבנות ולהקים עם מועד כניסת האוכלוסייה.

יעקב מרגי: אתה יודע שזה נכון בכל הארץ, לצערי הרב.

יעקב מרגי: אני לא אומר לך שצרת רבים, נחמת - - -

<יגאל להב: כל מקום חדש שבונים היום, יש בו הסכמי גג.

<יגאל להב: הסכמי הגג אומרים לראש הרשות, אל תתעסק בזה.

יעקב מרגי: אבל קצב הביצוע, הדלתא בין האכלוס לבין כלל מבני הציבור והפיתוח, יש פער אדיר.

<יגאל להב: לגבי ציבור אני מסכים, בחינוך אני לא יכול לקבל את זה כי בספטמבר הילד צריך להתחיל ללמוד.

<דוד אלחיאני: אני רוצה לחזק את הדברים של יגאל.

<דוד אלחיאני: רשויות חזקות יכולות לעשות מה שיגאל לא יכול לעשות.

<יגאל להב: במבני ציבור, אני יכול להגיד לבני עקיבא או לצופים, חבר'ה, תהיו כרגע בחורשה עד שיתפנה משהו.

<יגאל להב: אני לא מסוגל להגיד כך לגבי גן ילדים.

<יגאל להב: לכן אני אומר שכמו שיודעים לעשות את זה בכל הסכמי הגג ויודעים לעשות את זה במקומות אחרים, לא מתפשרים.

<יגאל להב: יודעים שהחינוך צריך להתאכלס בספטמבר, ואני מבקש שעד יולי המבנה יהיה מוכן.

<יגאל להב: היום, דרך אגב, העלות כפולה.

<יגאל להב: מכיוון שלא נתנו את הוואוצ'רים בזמן אני נדרש היום להקים מבנים זמניים שעולים לי שוב כסף ציבורי על מקום ציבורי למשהו שבעוד חצי שנה אני אצטרך לפנות.

יעקב מרגי: על דא קא בכינא ובעוד שבועיים יש אצלי דיון בסוגיה הזאת של בינוי במשרד החינוך, שבלשון המעטה לוקה בחסר.

<יגאל להב: אנחנו נשמח להיות מוזמנים.

יעקב מרגי: בלשון המעטה זה לוקה בחסר.

<יגאל להב: נשמח להיות מוזמנים.

<יוחאי דמרי: תודה, יגאל.

<יוחאי דמרי: עודד רביבי, ראש מועצת אפרת, בבקשה.

יעקב מרגי: הוא רצה לשבת מאחור, לא סביב השולחן.

<עודד רביבי: אני מודה ליושב-ראש על ההזמנה לשבת ליד השולחן ועל הזכות לדבר.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לנו.

<עודד רביבי: אצלנו בונים קצת יותר מאשר אצל יגאל.

<עודד רביבי: בונים היום 1,100 יחידות דיור, ברוך השם, שזה 15 כיתות גן ושני בתי-ספר.

<עודד רביבי: למזלי הצלחתי להציג למשרד החינוך דף A-4 עם תוכנית עבודה לחמש שנים ולמעט השנה, שבה לא היה תקציב מדינה, אנחנו מצליחים לעמוד בתקצוב של המדינה את מוסדות החינוך, אבל הפערים שיגאל מדבר עליהם - - -

יעקב מרגי: יש דלתות?

<עודד רביבי: אין דלתות.

<עודד רביבי: אני במאה אחוז בסנכרון מלא, התושבים מגיעים ויחידות הדיור מאוכלסות כי עבדנו בצמוד עם אצבע על הדופק ועם יד על ההדק כדי להגיע למצב שבו מוסדות החינוך מוכנים ברגע שהתושבים מגיעים.

<עודד רביבי: אבל יש דלתא תקציבית.

<עודד רביבי: על כל כיתת גן חסר לי חצי מיליון שקל.

יעקב מרגי: זה מה ששאלתי.

<עודד רביבי: הדלתא היא לא של זמן אלא של תקציב.

<עודד רביבי: חצי מיליון שקל על כל כיתה שבסוף בא על חשבון הרשות, על התקציב השוטף.

<עודד רביבי: ברשויות קטנות זה מכת מוות.

<עודד רביבי: זה אפילו לא פרפורי גסיסה, זאת מכת מוות שמעבירה אותך מרשות מאוזנת לרשות גירעונית, ופתאום מדברים אתך על חשב מלווה וועדה קרואה.

<עודד רביבי: משה מושקוביץ שהקים את אפרת ויש לו זכויות רבות בכל רחבי מדינת ישראל, כשהוא חוזר ב-67' עם האלמנות והיתומים לגוש עציון, שואלים אותו: איך הקמת את כל היישובים האלה בלי תשתית כלכלית?

<עודד רביבי: הוא אומר: אנחנו הקמנו תעשייה שנקראת תעשיית החינוך.

<עודד רביבי: כבר אז זה היה חזון, כפי שמאשרים היום כל אנשי החינוך מאשרים, שהולכים להשקיע בחינוך.

<עודד רביבי: ברוך השם, באמת הקימו מערכת חינוך מפוארת ובאפרת דורגנו השנה במקום השמיני בדירוג הארצי.

<עודד רביבי: אנחנו במקום הראשון ביהודה ושומרון עם ציוני מיצ"ב הכי גבוהים בכל הארץ.

<עודד רביבי: לא נוכל להמשיך לעמוד ביעדים שהציבו לנו המייסדים ב-67' אם לא יינתן פתרון תקציבי לפערים שיש.

<עודד רביבי: באפרת 50% מהאוכלוסייה מתחת לגיל 21.

<עודד רביבי: בסוף אנחנו מבינים שהצרכים לחינוך גדולים ולכן צריך לראות איך אנחנו מגשרים על הפערים, במקומות שבהם אנחנו לא עומדים בקריטריונים של הסכמי הגג, אבל הצרכים לחינוך רק גדלים.

<עודד רביבי: ברוך השם, שאלה יהיו הצרות שלנו.

<יוחאי דמרי: תודה רבה.

<יוחאי דמרי: תיראל כהן, נשמע קצת את דור העתיד.

<תיראל כהן: אני עומדת בראש ארגון שנקרא קדמה, שאותו הקימו חבר'ה צעירים.

<תיראל כהן: המטרה הראשונית שלנו הייתה לייצר מסגרת הגשמה בהתיישבות.

<תיראל כהן: לקחת משימות התיישבותיות גם ברמה הדמוגרפית, ללכת לאזורים היותר מאתגרים, היכן שיש גם קהילה שאפשר למנף אותה.

<תיראל כהן: הקמנו שבעה כפרי סטודנטים ברחבי יהודה, שומרון, בקעת הירדן והגולן, והיד עוד נטויה.

יעקב מרגי: כמה מתוכם בבקעה?

<תיראל כהן: שניים מתוכם בבקעה, במעלה אפרים ובמגילות ים המלח.

יעקב מרגי: עברת את המבחן.

<תיראל כהן: ועוד אחד, בעזרת השם, בשנה הבאה.

<עודד רביבי: כמה המדינה תומכת בך?

<תיראל כהן: אנחנו התחלנו בלי תקציב מדינה.

יעקב מרגי: בוא אני אספר לך קצת בהומור, אתם יותר מדי רציניים.

יעקב מרגי: אני הייתי ראש המועצה הדתית בבאר שבע והיה לנו רב, אליהו כץ, נשמתו עדן, שבתו תושבת אפרת.

יעקב מרגי: סיפרתי לו על הקשיים ועל כך שהעירייה לא מעבירה וכולי.

יעקב מרגי: הוא סיפר לי שמי שאמר לו בזמנו לשמש ברבנות היה הנשיא שזר.

יעקב מרגי: הוא תושב ברטיסלבה תחת המשטר הקומוניסטי, והוא סיפר לי כך: הם היו עושים סדר פסח בסתר, תחת המשטר הקומוניסטי.

יעקב מרגי: שנה אחת הייתה לו ברכה והסדר היה עשיר.

יעקב מרגי: אחד אמר לו: כבוד הרב, השלטונות עזרו?

יעקב מרגי: אמר לו: מה, לא שמעת?

יעקב מרגי: אנחנו דואגים למצה והם כל הזמן דואגים לנו למרור.

יעקב מרגי: זה כשהוא שאל אותך אם המדינה עוזרת.

<עודד רביבי: שרק לא יפריעו.

איתן ברושי: ראינו שמשרד החקלאות נותן לגרעינים בתל אביב, אולי הוא ייתן גם ליהודה ושומרון.

איתן ברושי: מאז שאתם בשלטון אנחנו צריכים להתחיל לדאוג לכם.

<תיראל כהן: אני אתן כמה נתונים, יש לנו שבעה כפרים, בכל כפר יש 50-30 סטודנטים.

<תיראל כהן: הם מתנדבים 300 שעות וזה יוצא עשרות אלפי שעות התנדבות בשנה.

<תיראל כהן: הם אנחנו עובדים בכל המועצות האזוריות ביהודה ושומרון ובבקעת הירדן.

יעקב מרגי: מאיפה באים הסטודנטים?

<תיראל כהן: מבן גוריון, באר שבע, דרך אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, תל חי בגולן.

<תיראל כהן: פריסה ממש ארצית ונוצרת הזדמנות למה שאנחנו קוראים חינוך להתיישבות.

<תיראל כהן: הסטודנטים מביאים את עצמם לקראת המשימה ונותנים מענים, גם חינוכיים, אבל גם מקבלים המון.

<תיראל כהן: דרך תחושת המשמעות והשליחות והחוויה של חיים שהם מעבר, נוצרת בסטודנטים חוויה מאוד משמעותית.

<תיראל כהן: אבי רואה תמיד אומר שאנחנו נוטעים בהם גרעין שימשיך אתם לכל החיים.

<תיראל כהן: באמת יש לי משהו טוב להגיד על מדינת ישראל, שהתחלנו בלי תקציב מסודר והיום נבנתה תקנת תמיכה במינהל חברה ונוער במשרד החינוך לתמיכה בכפרי סטודנטים.

יעקב מרגי: אני חושב שצריכה להיות ראייה של כמה משרדי ממשלה ובסוגיה הזו ביקרתי בכפר סטודנטים בדימונה, לשמוע על הקשיים שלהם.

יעקב מרגי: אני לא מבין איך לא משכפלים אתכם.

<תיראל כהן: יש היום בין 200,000 ל-300,000 סטודנטים במדינת ישראל.

<תיראל כהן: אם נגיע למצב, כמו בעולם המכינות, שאנחנו לוקחים 10% מהסטודנטים במדינת ישראל, שיעברו חוויה של התנדבות משמעותית, זה ישנה את החברה הישראלית.

<תיראל כהן: כמו שהמכינות שינו את הצבא, זאת הדרך שלנו לשנות את החברה דרך כפרי הסטודנטים.

יעקב מרגי: לא רק, זאת אחת הדרכים.

<תיראל כהן: זאת אחת הדרכים.

<שילה אדלר: אולי יושב-ראש הוועדה יביא את הוועדה לסיור בכפר הסטודנטים?

יעקב מרגי: הדילמות שלי בסיורים, ואולי זה בגלל הגיל שלי, שכבר שבעתי, היא שאם אתה יוצא לסיור דפקת יום עבודה, שלושה דיונים.

יעקב מרגי: לעם ישראל החסרנו.

יעקב מרגי: אני כמעט לא יוצא לסיורים.

<דוד אלחיאני: תדע שבדרך כלל המצה מעולה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי, אני מבין שהיום הזה הוא יום מיוחד ויש מקום לציין את הדברים המיוחדים.

איתן ברושי: מחסור בכיתות לא ייחודי ליהודה ושומרון והפער בין דיבורים למעשים הוא לא הדבר הראשון שהממשלה – כל הממשלות אבל גם זאת – בולטת בהם.

איתן ברושי: לכן הערתי קודם.

איתן ברושי: תקציב משרד החינוך הוא השני בגודלו והבעיה העיקרית היא שאין התאמה והממשלה לא מצטיינת בעבודה מתואמת בין משרדיה.

איתן ברושי: כלומר, יכול להיות שניתנים היתרי בנייה ואין התאמה בין משאבים.

איתן ברושי: כידוע, יש פער גדול בין היכולת לגדול ליכולת לקיים את זה.

איתן ברושי: הייתי ראש מועצה בעמק יזרעאל ועסקתי הרבה בפער הזה בין גידול לבין היכולת לעמוד ביעדים וגם לשמור על מאזן תקציבי.

איתן ברושי: כל תושב עולה, כידוע, פי שלוש מהארנונה שהוא משלם, ודאי אם יש גידול באוכלוסייה צעירה ובחינוך.

איתן ברושי: נדמה לי שאם אתם מעלים בעיות של כיתות ובנייה, אני מציע לכם ללמוד ממודיעין ומבית"ר עילית.

איתן ברושי: הם מתרבים הרבה יותר מהר ופותרים את הבעיות קצת יותר טוב.

איתן ברושי: בעזרת השם, כמו שאומרים, כל לילה יש שם כיתת גן חדשה.

יעקב מרגי: האם קרוואנים בלי שבילי גישה ועם תאורה לקויה זה פתרון אידיאלי?

יעקב מרגי: זה לא פתרון.

איתן ברושי: גם כשהייתה הקפאת בנייה בתקופות אחרות, מעולם היא לא כללה את מוסדות החינוך.

איתן ברושי: הייתה אמירה ברורה, גם בתפקידים שאני מילאתי, שלא יהיה ילד אחד שאין לו כיתה, שולחן ומורה וכל מה שמתחייב.

איתן ברושי: אני אומר למנכ"ל יש"ע שאין קשר בין היתרי בנייה לחינוך.

איתן ברושי: חינוך מעולם לא היה מותנה בשאלת ההיתרים אלא בשאלת גידול האוכלוסייה.

איתן ברושי: צריך להבחין בין ריבוי טבעי לחלומות מגלומניים.

איתן ברושי: ריבוי טבעי הוא דבר שצריך לעמוד בו והוא לא קשור לשיקולים מדיניים.

איתן ברושי: לעומת שיקולים מדיניים, שכתוצאה מחוסר יכולת לקבל החלטות, גם יישובים שיכלו לא גדלים כי אין גבולות ברורים להתיישבות ביהודה ושומרון.

איתן ברושי: כמי שמייצג את בקעת הירדן וצפון ים המלח, רמת הגולן הייתה המקום הראשון אחרי מלחמת ששת הימים – קיבוץ מרום גולן קם חודש אחרי מלחמת ששת הימים – אני חושב במציאות שבה אתם מגלים קשיים, חלק מהקשיים, אדוני היושב-ראש, הם של משרד החינוך והם נכונים בכל מיני אזורים ולא רק אצלכם.

איתן ברושי: חלק מהקשיים הם תוצאה של אי בהירות במדיניות.

איתן ברושי: מי שרוצה להכתיב מדיניות, משלם גם את המחיר שלה, ואת זה צריך לקחת בחשבון.

איתן ברושי: להבדיל אלפי הבדלות, מי שיושב על גבול לבנון או ברצועת עזה, חוטף לפעמים טילים וכתוצאה מזה יש, לצערנו, גם נפגעים וגם הטבות.

איתן ברושי: אתם בחרתם להוביל קו שלעתים מושך את הממשלה, אז אל תצפו שהממשלה, גם אם יש בה שרי ימין, וגם ימין קיצוני כמו בנט, תיתן תמיד תשובה.

איתן ברושי: לכן אני חושב שצריך לחזור לנגב ולגליל ולחזור למדיניות של חיזוק הנגב והגליל.

<שילה אדלר: למה זה סותר?

<שילה אדלר: אפשר גם זה וגם זה.

איתן ברושי: מאחר ואני גדלתי במדיניות של גם וגם, בכל זאת יש גם וגם ויש גם קופה אחת.

איתן ברושי: הזכירו פה את ירוחם, אתם אומרים שמי שילך לירוחם יהיה לו יותר תקציב, אז תנסו.

יעקב מרגי: תודה.

<שלמה קטן: אני ראש מועצת אלפי מנשה במצטבר 20 שנה.

<שלמה קטן: מבין ראשי הרשויות אני היחיד שנטל חלק במלחמת ששת הימים.

<שלמה קטן: זכיתי להשתתף במלחמה באזור רצועת עזה, מול בית חאנון.

יעקב מרגי: לא השלמת את העבודה אז ואני סובל מזה עד היום.

<שלמה קטן: אני יודע, אחרי זה עשו התנתקות מסוימת.

<שלמה קטן: הייתי מכובשי בית חאנון.

יעקב מרגי: בוא לא נפתח דיון עכשיו.

<שלמה קטן: אני לא אחזור על דברי חבריי, גם עודכנתי במה שנאמר כי הייתי בעוד ועדות.

<שלמה קטן: יש נושא שמטריד מאוד יישובים, בעיקר ביש"ע.

<שלמה קטן: בשלב מסוים כבודו ניסה לפתור את הבעיה.

<שלמה קטן: רוב היישובים שלנו נסמכים על תיכונים במישור החוף.

<שלמה קטן: רוב יישובי יש"ע העירוניים שבקו הראשון כגון אורנית, אלפי מנשה, בית אריה ואחרים.

<שלמה קטן: פעם המדינה הייתה קובעת סכום ורשויות הקפידו עליו ויכולנו להתקיים.

<שלמה קטן: בכל שנה יש תחרות בין הרשויות איך הרשויות החזקות יכתשו עוד ועוד את היישובים הקטנים.

<שלמה קטן: אגרת חינוך, שהמדינה קובעת שהיא 900, היא רק המלצה.

<שלמה קטן: היא הייתה 2,000 ונהייתה ל-3,000 והשנה 3,500.

<שלמה קטן: הגדיל לעשות ראש עיריית כפר סבא, שביקש מקודמי המנוח לשלם 9,000 שקל.

<שלמה קטן: ועדת החינוך חייבת להיכנס לנושא הזה.

<יהודית גידלי: אתה מדבר על אגרת חוץ?

<שלמה קטן: אגרת תלמידי חוץ.

<שלמה קטן: היא מטרידה גם יישובים בתוך הקו הירוק.

יעקב מרגי: ידידי, אני לא מתאפק וניסיתי לסייע לך.

יעקב מרגי: אני אומר לך שאנחנו בדיון על חמישים שנה לחזון וההתגשמות שלו.

יעקב מרגי: יש קופה שלפני 67' ואחרי 67'.

יעקב מרגי: בקופה של 67' היה מותר לעשות דברים ואחרי 67' זה לא לגיטימי.

<שלמה קטן: כן, אני אתך.

יעקב מרגי: רגע, אתה לא אתי ואני אגיד לך למה אתה לא אתי.

יעקב מרגי: הרי אם לא היה חומה ומגדל ולא היו אלה שרצים בגבעות ביהודה ושומרון, לא היו גם יישובים.

יעקב מרגי: חז"ל אומרים: כל הסמוך על שולחן חברו, עולם חושך בעדו.

יעקב מרגי: גם אם תשים לו את הנברשת הכי יפה והכי מאירה ואת הפרוז'קטור הכי מאיר, אתה סמוך על שולחן חברך.

יעקב מרגי: תקים, תן לאנשי מעשה להקים לך בית-ספר גם אם יהיו 20 תלמידים.

יעקב מרגי: הוא יצמח ויהיה טוב ויבואו אליו.

יעקב מרגי: לא תוכל להלין על אגרות חוץ בזמן שאתה משווע לפתרונות.

<שלמה קטן: אני אסיים רק בחזון.

<שלמה קטן: זכיתי להגיע לפני 34 שנים עם 35 משפחות.

<שלמה קטן: היום אני ראש מועצות של 2,100 משפחות.

<שלמה קטן: בונים 200 יחידות ש-60% מהן נמכרו על הנייר ומתחילים בקרוב עוד 700, בעזרת השם.

<שלמה קטן: זה החזון.

<יוחאי דמרי: תודה.

<יוחאי דמרי: שילה אדלר, מנכ"ל מועצת יש"ע, בבקשה.

<שילה אדלר: תודה רבה.

<שילה אדלר: קודם כל, תודה רבה ליושב-ראש הוועדה ולחברי הכנסת.

<שילה אדלר: אנחנו יותר משמחים על יום החג הזה ואני מקווה שהיום הזה יהפוך למסורת, יום ההתיישבות בכנסת, הצדעה למפעל הכול כך משמעותי, שמציין היום חמישים שנה.

<שילה אדלר: אנחנו מתקרבים לחצי מיליון ואני מקווה שהמכפלות של המספרים יתקדמו משמעותית בשנים הקרובות.

<שילה אדלר: נמצאים פה ראשי אגפי חינוך מהמועצות השונות.

<שילה אדלר: דובר על סוגיית החינוך ועל כך שיהודה ושומרון זוכה להיות אבן שואבת למוסדות חינוך רבים ולתלמידי חינוך רבים מכול הארץ.

<שילה אדלר: אדוני היושב-ראש, חברי ראשי הרשויות, אני במקרה בוגר המכינה בעלי ובעוונותיי גם יושב-ראש ההנהלה שלה.

<שילה אדלר: המכינה בעלי קיבלה פרס ישראל ובשנה הבאה מציינת שלושים שנות פעילות.

<שילה אדלר: אני מביא את המכינה בעלי כדוגמה ויש בה מעל 2,000 בוגרים, אנשים טובים שבאים לתרום למדינה וליחידות בצבא, בקצונה ובכלל בחיים האזרחיים.

<שילה אדלר: בישיבת ההנהלה האחרונה, לדוגמה, הוצגה בעיה שבאים למכינה רק מפתח תקווה, כפר סבא ורעננה וכמעט ולא באים אנשים למכינה מיהודה ושומרון, שנמצאת בעומק יהודה ושומרון.

<שילה אדלר: זאת דוגמה קטנה למוסדות חינוך רבים שנמצאים ביהודה ושומרון ומאפשרים לתלמידים מכול הארץ להגיע אליהם.

<שילה אדלר: גם להכיר את האזור הזה, גם ללמוד שם וגם להיעזר באנשי החינוך הטובים שנמצאים ביהודה ושומרון.

<שילה אדלר: אני חושב שביום חג שכזה, לציין את העשייה גם בתחום החינוכי, גם בתוך המועצות עצמן וגם ברמה האזורית והארצית מתוך אינטגרציה ומתוך תפיסה שילובית, זאת אמירה משמעותית גם שלך, כיושב-ראש הוועדה, גם של ראשי הרשויות וגם בחזון קדימה.

<שילה אדלר: השמאל מסתכל מה היה חמישים שנה אחורה – מה היה, איך קרה.

<שילה אדלר: אנחנו כאנשי התיישבות ואנשי חזון צריכים להסתכל חמישים שנה קדימה מה אנחנו רוצים שיהיה ב-2067, איך תיראה ההתיישבות, איך ייראו הכבישים, איך ייראו המחלפים, איך ייראו מוסדות החינוך, איך תיראה תפיסת החינוך שלנו ומתוך כך להשפיע גם על ההווה הקיים.

<שילה אדלר: אנחנו מודים לך גם על היום השמח הזה, גם על הוועדה החגיגית וגם על ההזדמנות לדבר פה בפני האנשים.

<יוחאי דמרי: תודה רבה.

<יוחאי דמרי: ראש עיריית אריאל, האיש השנייה או הראשונה מתוך שתי הערים ביהודה ושומרון.

<יוחאי דמרי: אלי שבירו, בבקשה.

<אלי שבירו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

<קריאה: ארבע ערים ישראליות.

יעקב מרגי: רק בדמוגרפיה הוא סופר.

<שילה אדלר: הוא תיקן, יש ארבע ערים ביהודה ושומרון, הגדולה שבהם קריית ספר מודיעין עילית היא 80,000 השנייה היא העיר בית"ר עילית עם 50,000, השלישית היא העיר מעלה אדומים עם 40,000 והרביעית, שיש בה גם אוניברסיטה מפוארת, העיר אריאל, שיש בה 20,000.

יעקב מרגי: כן ירבו.

<אלי שבירו: בירת השומרון ואז אנחנו מסודרים.

<אלי שבירו: אני בוחר לדבר היום לא על הבעיות, כי הבעיות שחבריי ציינו חוצות כמעט כל מקום במדינת ישראל.

<אלי שבירו: היום אנחנו חוגגים חמישים שנה לשחרור ירושלים ויהודה ושומרון ואני רוצה דווקא לדבר על ההישגים הגדולים של מערכת החינוך גם ביהודה ושומרון.

<אלי שבירו: אני אפרט קצת על ההישגים שלנו באריאל.

<אלי שבירו: כמו שאמר קודם שילה, יש לנו אוניברסיטה מאוד מצליחה עם 15,000 סטודנטים, יהודים וערבים, חילונים ודתיים.

<אלי שבירו: כל עם ישראל.

<אלי שבירו: זאת אוניברסיטה שמתפתחת בצורה מדהימה.

<אלי שבירו: אני יכול להגיד לכם שהאוניברסיטה היא אחד הנכסים האסטרטגיים הכי גדולים לעיר אריאל והיא משולבת בכל מערכות החיים בעיר.

<אלי שבירו: במערכת החינוך, למשל, יש פרויקט של רובוטיקה מגן חובה ועד לתואר, כאשר מדהים לראות ילדים קטנים בגן חובה מגיעים למעבדות של האוניברסיטה.

<אלי שבירו: אנחנו מדברים על שילוב של האוניברסיטה גם בכל מקצועות הרווחה, כי יש לנו בית-ספר לעבודה סוציאלית.

<אלי שבירו: באוניברסיטה מלמדים גם את כל המקצועות הפרה-רפואיים ובעתיד הלא רחוק, אני מקווה, יהיה לנו גם בית-ספר לרפואה.

<אלי שבירו: אין ספק שיש התפתחות אדירה בתחום החינוך וגם ברמה המקומית הצלחנו להגיע להישגים מאוד משמעותיים בשנים האחרונות.

<אלי שבירו: לפני ארבע שנים היינו עם 61% זכאים לבגרות ואנחנו עומדים היום על 88% זכאים לבגרות, כולל עלייה מאוד משמעותית בבגרות איכותית.

<אלי שבירו: אני אומר שוב שזו הזדמנות להגיד שיש הישגים, יש הישגים גדולים ביהודה ושומרון וזה יום חג גדול, גם שחרור ירושלים, שחרור יהודה ושומרון ומה שהמפעל הציוני הצליח לעשות ביהודה ושומרון.

<אלי שבירו: תודה רבה.

יעקב מרגי: זהו חג גדול לעם ישראל ולמדינת ישראל.

<יוחאי דמרי: תודה.

<יוחאי דמרי: יש עוד אנשים שמבקשים להתייחס?

<חן פיליפוביץ: קודם כל, ברכות לוועדה.

<חן פיליפוביץ: אני ראש המועצה בהר אדר ואני יכול להגיד לכם שבחודשים האחרונים אנחנו מקיימים רצף אירועים בגבעת הר אדר לכבוד שלושים שנה להיווסדה של הר אדר כיישוב.

<חן פיליפוביץ: מחמם את הלב לראות את הלוחמים בני 85 בממוצע – רובם היו מילואימניקים והיום הילדים שלי כאלה – מקפצים על הגבעה ומספרים את סיפורי הקרב והשחרור לילדים שלנו ולאלפי מבקרים השבוע.

<חן פיליפוביץ: מחמם את הלב לראות שיישוב כזה התפתח ממקום של קרבות לשדות ירוקים ופרחים.

<חן פיליפוביץ: זה החזון.

<חן פיליפוביץ: אם אנחנו בענייני חינוך, הר אדר מובילה בגיוס משמעותי בפיקוד מכינות שנות שירות כבר שנים.

<חן פיליפוביץ: בארבע השנים האחרונות היא מובילה בבה"ד 1 וגם באוניברסיטאות.

<חן פיליפוביץ: לצערי, אין לנו מוסדות חינוך מעבר לבית-ספר יסודי כי אנחנו יישוב קטן, אבל החבר'ה שלנו מובילים בכל מקום ואני גאה להיות שם.

<חן פיליפוביץ: אני מאחל לכולנו להמשיך כך, כלומר גם להתפתח, גם להישאר על הגבעות האלה וגם להוביל את החינוך.

<חן פיליפוביץ: בכל פעם שאני רואה בטבלאות את הר אדר, את אריאל ואת אפרת, כל אחד מהחברים שמצליח להוביל את הנוער שלנו, אני אומר: עשינו את זה.

<חן פיליפוביץ: תודה רבה ובאמת יום נפלא, יום חג.

<הראל הורוביץ: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו פה על ידי איתן ברושי.

יעקב מרגי: לא צריך, הוא לא פה.

<הראל הורוביץ: אני מנהל בית-ספר ואנחנו בית-ספר נורמלי עם 1,200 תלמידים.

<הראל הורוביץ: התלמידים רוצים שירות מהמדינה כמו שמקבלים בתל אביב ובהרצליה ואנחנו גם מתנהלים ככה.

יעקב מרגי: אתה לא חושב שזה קצת גוזמה מצדך לדרוש שהמדינה תשרת אותך כמו תל אביב?

<הראל הורוביץ: בגלל זה היה לי חשוב להגיד שאנחנו אנשים נורמליים.

יעקב מרגי: אז הוא אמר.

<יוחאי דמרי: אני רוצה לומר כמה מילים לסיכום.

<יוחאי דמרי: ראשית, תודה רבה על ההצגה וההבאה של הדברים.

<יוחאי דמרי: אני אומר בחצי משפט לגבי איתן, שיכול להיות שהדברים שהוא אמר נכונים אם היו נאמרים לפני חמישים שנה, אבל לא אחרי שחצי מיליון יהודים נמצאים ברחבי יהודה ושומרון על 25% משטח המדינה.

<יוחאי דמרי: מערכת החינוך, כפי שהוצגה כאן, הראתה שמדובר במערכת חינוכית ייחודית, כמו שאמרתי, שמגשימה, שעושה, היא רלוונטית, היא נוגעת ולא עוסקת רק בעצמה אלא גם בחברה הכללית ויודעת להביא גם למצוינות וגם למיוחדות.

<יוחאי דמרי: בשולי הדברים אני אומר, ברשותך אדוני היושב-ראש, שיש להערכתנו שלוש סוגיות כלליות שהן ייחודיות דווקא ליהודה ושומרון, ואני חושב שנכון שהוועדה תדון בהן גם אם זה יצריך ישיבה נוספת.

<יוחאי דמרי: האחת, 50% מהאוטובוסים שמסיעים את הילדים הולכים לגריטה בשנה הבאה מכיוון שהם עברו את גיל 15.

יעקב מרגי: מה העלות הממוצעת לאוטובוס?

<יוחאי דמרי: עלות המיגון הממוצעת לאוטובוס היא 1.2 מיליון.

<יוחאי דמרי: מדובר על סדר גודל של כמה עשרות מיליונים שצריך לשים, ועדיין התקציב כולו לשנה הבאה לא נגמר.

<יוחאי דמרי: יש הסכם רב-שנתי של חומש, אבל זה עדיין לא יודע לתת את המענה לשנה הבאה כי לא שוחרר מה שהיה צריך להיות משוחרר.

<יוחאי דמרי: בחומש זה נראה מצוין ובפועל אנחנו נמצאים בפער.

יעקב מרגי: מה התאריך?

יעקב מרגי: זה במהלך כל השנה?

<יוחאי דמרי: נכון, ב-2018.

<יהודית גידלי: כמה אוטובוסים וכמה כסף?

<יוחאי דמרי: בסך הכול 80 אוטובוסים לתלמידים.

<יוחאי דמרי: עלות המיגון היא 1.2 מיליון לכל אחד מהם, פלוס עלות אוטובוס שהיא כ-2.5-2 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: זאת גריטה אמיתית או שזה כמו הקרוואנים, שאחרי שבונים שכונה הם נשארים?

יעקב מרגי: זה אמיתי או שנראה אותם אחר כך בכבישים?

<יוחאי דמרי: מכיוון שמדובר באוטובוסים שהם ממוגני ירי, זה נחשב למה שנקרא בצבא צל"ם לכל דבר ועניין ולכן חייבים לגרוט אותם.

יעקב מרגי: הייתי חייב להעלות חיוך.

<יוחאי דמרי: נקודה נוספת היא לגבי תהליך האישור הסטטוטורי של בניית גני ילדים ומוסדות חינוך בכלל.

<יוחאי דמרי: נכון שאין הקפאה של בניית מוסדות חינוך, אבל יש תהליך מאוד מיותר ומסורבל בהכנות לטובת העניין.

יעקב מרגי: אתם לוקחים פעמיים, גם משרד הביטחון והמינהל וגם משרד החינוך.

<יוחאי דמרי: ברגע שיש צורך במשרד החינוך, אנחנו צריכים לקבל החלטה שזה עובר אוטומטית לתוך המינהל האזרחי ולא צריך בכל פעם מחדש להביא את זה לדיון מדיני.

<יוחאי דמרי: לעתים, רק הקצאה של קרקע יכולה לקחת חצי שנה כדי לקבל אישור מדיני האם לחתום על חוזה קרקע לטובת גן הילדים.

<יוחאי דמרי: אלה המספרים וזה לא הגיוני.

<יוחאי דמרי: זה לא קיים במינהל האזרחי.

<קריאה: למה שישה חודשים?

<קריאה: זה לוקח גם שנה וחצי.

יעקב מרגי: זה נושא שצריך לקיים עליו דיון.

<יוחאי דמרי: אמרתי שזאת מבחינתי נקודה נוספת.

<יוחאי דמרי: נקודה אחרונה, אדוני היושב-ראש, ואני אומר שזה נכון לא במעט מועצות אזוריות ברחבי הארץ, אבל ביהודה ושומרון על אחת כמה וכמה ויש פה משהו מאוד ייחודי.

<יוחאי דמרי: כמות הנסיעות באוטובוסים מוגבלת, כמות האוטובוסים מוגבלת.

<יוחאי דמרי: תלמידים שלנו שמגיעים לבית-הספר בהסעות וחוזרים בהסעות בעצם נשארים תקועים במקומם וכל מה שיש בעולם של הערים, של המועצות המקומיות בערים הגדולות, לא מגיע לילדים שלנו והם לא נהנים ממנו.

<יוחאי דמרי: לעניין הזה צריך לראות איך מייצרים מענה בתקציב ייעודי וייחודי עבור פעולות העשרה.

<יוחאי דמרי: ברוך השם, יש הרבה מאוד פעולות העשרה, אבל תקציב ההסעה הופך את העניין הזה לבלתי אפשרי.

<יוחאי דמרי: כך חוגים, כך חוגי ספורט, כך חוגי מדע ומה שלא נמצא אצלך קרוב, אתה לא יודע לעשות אותו.

<יוחאי דמרי: יש בזה סוג מסוים של הפליה.

<יוחאי דמרי: העליתי את העניין הזה גם במשרד החינוך וטרם ניתן מענה.

<יוחאי דמרי: ניתן לייצר מענה לעניין הזה ואני חשוב שהוא נכון גם לגבי כלל המרחב הכפרי, אבל ביש"ע, כשהמיגון כל כך משמעותי, על אחת כמה וכמה.

<יוחאי דמרי: מעבר לזה, אדוני, אני מבקש להודות לך על עצם קיום הישיבה ושבעזרת השם נמשיך וניפגש בעבודה השוטפת ובשמחות.

יעקב מרגי: נציג האוצר ישב בצד, פחד שהולכים ליפול עליו.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בפתיח של הדיון, חמישים שנה בחיי מדינה זה באמת כמעט שגרה.

יעקב מרגי: כנראה מה שנכון במזרח התיכון לא נכון במקומות אחרים.

יעקב מרגי: בחמישים שנה לעשות את מה שעשה מפעל ההתיישבות ביהודה ושומרון, זה יש מאין.

יעקב מרגי: זה חזון והתגשמותו בקצב משביע רצון.

יעקב מרגי: הלוואי ולא היו חסמים נוספים ואין ספק שהתמונה הייתה עוד יותר טובה.

יעקב מרגי: אני אומר דברי סיכום כלליים.

יעקב מרגי: אני קורא לראשי הרשויות להכין ניירות עבודה בסוגיות, כפי שציינתם, בסוגיית הבינוי, בסוגיות ההיסעים.

יעקב מרגי: אנחנו נקיים דיון בזה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל המשתתפים בדיון, לראשי המועצות ביהודה ושומרון.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על ההישגים הרבים של מערכת החינוך ביהודה ושומרון ועל הקשיים של המועצות האזוריות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכיר בצרכים הייחודיים של החינוך ביהודה ושומרון ולתמוך באותם סעיפים שיש בהם קשיים אובייקטיביים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד הביטחון ולגורמי המינהל האזרחי ביו"ש לאפשר הקצאת קרקע, לפחות פרוצדורות, ביעילות ולפי צרכי המועצות המקומיות והאזוריות ביהודה ושומרון.

יעקב מרגי: תודה רבה, חג שמח לכם, הישיבה נעולה.