הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 144, 2017-03-21 14:00

יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת ברשותכם לפתוח את דיון הוועדה בנושא שכחת ילדים ברכב – הצגת פתרונות טכנולוגיים למיגור התופעה.

יפעת שאשא ביטון: הדיון היום ייחוד לחשיפת הציבור לפתרונות שקיימים היום למיגור התופעה של שכחת ילדים ברכבים פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא עוסקים ברכבי הסעות, כי לשמחתנו שם כבר הותקנה תקנה ואנחנו מתקדמים.

יפעת שאשא ביטון: בדיון האחרון שעסקנו בנושא הבנו שכנראה בשנה הקרובה לא תהיה תקנה שתחייב התקנה של עזרים טכנולוגיים ברכבים פרטיים והחלטנו שאנחנו לא מחכים.

יפעת שאשא ביטון: הקיץ קרב ובא.

יפעת שאשא ביטון: גם תקופת האביב במדינת ישראל היא לא קרירה במיוחד ואני מרגישה שמחובתנו לפעול ולפחות להביא בפני הציבור את כל האפשרויות שקיימות היום בשוק, על מנת שכל אחד יוכל לבחור איך הוא ממגן את הילדים שלו בכל מה שקשור לשכחת ילדים ברכב.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מכירה את הדילמה ואת הקושי שהרבה מאד הורים אומרים מה, אנחנו לא צריכים את זה, לי זה לא יקרה וגם בעניין הזה אנחנו צריכים לעבור את מהחסום התודעתי כדי שיבינו שלצערנו הרב, ואני מודה שקשה לי לומר את זה – אבל לכל אחד זה יכול לקרות.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נפעל בשני מישורים.

יפעת שאשא ביטון: האחד זה באמת הסברה והעלאה למודעות, והשני הוא לאפשר למי שנמצא כאן לחשוף את מה שהוא יזם, כדי לסייע בעצם במניעת התופעה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נותנים עדיפות למוצר כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא אביע דעה לגבי המוצרים השונים.

יפעת שאשא ביטון: המטרה היא, כמו שאמרתי, נטו לחשוף את הציבור למה שכבר קיים.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכולכם שהגעתם והתגייסתם למאמץ המשותף.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו בהחלט משימה חשובה של כולנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם מכון התקנים הישראלי דווקא, לפני שאני חושפת את הדברים שעולים כאן.

יפעת שאשא ביטון: מי נמצא כנציג שרוצה לדבר ממכון התקנים?

יפעת שאשא ביטון: נציגי מכון התקנים נמצאים כאן?

יפעת שאשא ביטון: דווקא הם לא.

יפעת שאשא ביטון: דווקא הם, שאיתם רציתי לפתוח באמירה שהם צריכים קצת להגמיש את כל העניין של התקן של העזרים שקיימים, כי אנחנו יודעים שיש מצוקה מאד מאד גדולה.

יפעת שאשא ביטון: הם מאד מחמירים.

יפעת שאשא ביטון: הם הפכו את זה למקום אוטופי ושכחו שאנחנו גם צריכים להיות במקום שהוא ריאלי וישים, מבלי שזה יפגע באיכות וביכולת באמת להגן על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני ממש מצרה על זה שמכון התקנים לא נמצא.

יפעת שאשא ביטון: גם רציתי את ההתייחסויות שלו למה שיעלה כאן.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד רוצה לפתוח?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לבטרם.

יפעת שאשא ביטון: אם יש נציג ממשלתי נוסף שרוצה לומר משהו, אז בשמחה ואנחנו נעבור ליזמים.

יפעת שאשא ביטון: בקשה, המועצה לשלום הילד.

<כרמית פולק כהן: כרמית, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

<כרמית פולק כהן: אנחנו נמצאים פה בדיון, באמת, יפעת, מהקיץ האחרון את מכנסת עוד דיון ועוד דיון ולצערי, באמת אני חייבת להגיד שלצערי עדיין לא קרה כלום.

<כרמית פולק כהן: ואני יודעת שהכל זה עניין תהליכי ודברים לוקחים זמן וכו', אבל הדיון הקודם נגמר בזה שאמרתם יש לכם שבוע להוציא קול קורא.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<כרמית פולק כהן: אתמול בדיון שהיה, לפי מה שאני מבינה, עדיין לא יצא קול קורא.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<כרמית פולק כהן: והדבר הזה בעיני הוא באמת אזלת יד של משרד התחבורה, כי מבחינתי - - -

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

<כרמית פולק כהן: חם כבר.

<כרמית פולק כהן: אני נכנסתי היום לאוטו שלי והיה לי חם.

<כרמית פולק כהן: חם.

<כרמית פולק כהן: אין לנו זמן.

<כרמית פולק כהן: אין לנו זמן.

<כרמית פולק כהן: הקיץ הבא בפתח.

<כרמית פולק כהן: הקיץ הבא הוא עוד חודש.

<כרמית פולק כהן: הבנתי שביום ראשון בוועדת המדע והטכנולוגיה נאמר יש לכם חודש, חודשיים, שלושה.

<כרמית פולק כהן: לא.

<כרמית פולק כהן: אין לכם.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה נתנה להם שבוע להוציא את הקול הקורא והם התחייבו שכך יהיה.

<כרמית פולק כהן: בדיוק.

<כרמית פולק כהן: ולכן אני אומרת מבחינתי סד הזמנים פה הוא לחוץ וחייבים להתגייס חד משמעית ברגע זה ממש, כדי שהדברים האלה יקרו.

<כרמית פולק כהן: כי מבחינתי זהו.

<כרמית פולק כהן: זה בידיים שלנו להציל את הילד הבא.

<כרמית פולק כהן: זה בידיים שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה בצורה קצת בוטה וקשה.

יפעת שאשא ביטון: חשבתי על זה גם אחר כך, אבל החיים של הילדים הם על הראש שלנו.

<כרמית פולק כהן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: וברגע שמשרד התחבורה לא משתף פעולה באופן אמיתי ומלא עם הסיפור הזה, אז כן, החייבים של הילדים הם גם על הראש שלו.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכולנו צריכים להאיץ בתהליך.

יפעת שאשא ביטון: אין לנו את הפריבילגיה לחכות יותר מדי זמן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה כרמית.

יפעת שאשא ביטון: גלית, בבקשה.

<גלית גלעד: טוב, אני לא אאריך בדברים ואני רק מחזקת את דברייך.

<גלית גלעד: אנחנו כארגון בטרם תמיד באים וקודם כל מעלים פה סביב כל האנשים שיושבים פה, שלא היו כל כך בדיונים הקודמים, אז זה נכון.

<גלית גלעד: אנחנו מדברים משנת 2008 – 445 מקרים.

<גלית גלעד: זה לא כל המקרים, שנהיה ברורים.

<גלית גלעד: אני פוגשת פקחים של עיריות, אני יודעת שזה הרבה יותר.

<גלית גלעד: 445 מקרים.

<גלית גלעד: הרבה מאד ילדים שמתו.

<גלית גלעד: אנחנו אומרים ומציעים לוועדה לעבוד בשיטת הסלאמי.

<גלית גלעד: קודם כל כן, משרד התחבורה יש לו את המחויבות שלו ואת החובה שלו לקדם כמה שניתן במסגרת החוק.

<גלית גלעד: אבל יש עוד כמה דרכים שאפשר לקדם אותן.

<גלית גלעד: יש עכשיו תכנית לאומית.

<גלית גלעד: היא נכנסה לפועל.

<גלית גלעד: היא צריכה להתחיל להתגלגל ולזעוק לשמיים.

<גלית גלעד: משרד התחבורה הוא חלק מהתכנית הזאת.

<גלית גלעד: אני חושבת שבד בבד לקול הקורא, משרד התחבורה צריך לשאת איזה שהוא חלק בכל העלאת המודעות, כי ההורים לא מבינים שהם צריכים להיעזר באיזה שהוא אביזר.

<גלית גלעד: זה אחד.

<גלית גלעד: דבר שני, הנושא של בטיחות האביזרים האלה, ולכן צריכה להיות איזו שהיא תקנה, איזה שהוא סטנדרט.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים מניסיונות מדעיים שנעשו בארצות הברית, שהרבה מאד מההתקנים האלה נפלו ולא הצליחו.

<גלית גלעד: סתם לצורך העניין, אם ילד בורח לו הפיפי, אז לפעמים ההתקן הזה פשוט לא עובד ואז מה עשינו עם זה?

<גלית גלעד: צריך סטנדרט למוצרים האלה, מודעות ולהתחיל לעבוד על זה מהיום, לא ממחר.

<גלית גלעד: מהיום.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<גלית גלעד: בסדר, הכרזנו אתמול על תכנית לאומית, זהו.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון.

<גלית גלעד: אני קוראת לכל מי שיושב פה לבוא ולהגיש את המוצר שלו ולראות שהוא עומד בתקינות.

<גלית גלעד: לבוא וולונטרית למעבדות האלה שבודקות את המוצרים ולהכריז – המוצר שלי נבדק והוא בטוח לשימוש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, גלית, ובכלל על השיתוף האינטנסיבי כאן.

יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, עינת.

יפעת שאשא ביטון: עינת, את משנה את המקום כי משנה מקום?

<עינת סגל: אולי, אני לא יודעת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עינת.

<עינת סגל: טוב, קודם כל אי אפשר להגיד שלא עשינו כלום, כי עשינו ובתור עובדה, הנה, באחד באפריל מתחיל בעצם מימוש התקנה לחיוב מערכות הסעת ילדים, שזה גם גורם לשכחה ומקרים טרגיים וקרו.

<עינת סגל: ואנחנו רואים שזה גם בעצם עובד.

<עינת סגל: במקביל אנחנו גם, זאת אומרת תוך כדי העבודה שאנחנו עושים, אנחנו מגלים דברים.

<עינת סגל: זה לא בגלל שאנחנו לא רוצים לקדם, אבל מגלים דברים תוך כדי.

<עינת סגל: אני רוצה לברך קודם כל על הדיון המקצועי ביום ראשון בוועדה לטכנולוגיה ומדע.

<עינת סגל: הבינו שבאמת יש עוד דרכים לקדם, מלבד חיוב תקנה.

<עינת סגל: יש המון דברים שאפשר לעשות ויושב ראש הוועדה הנחה שם באמת לעשות ואני ממש ממש מברכת על כך.

<עינת סגל: עם זאת מכון התקנים, אם נוכל לעשות שם רביזיה, מאד מאד חשוב - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לקחנו ברצינות את ההערה שלך בשבוע שעבר.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאת רואה גם פתחנו עם זה את הדיון הנוכחי וגם פתחנו עם כך שצריך לעשות עוד צעדים חוץ מהתקנת התקנה.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא טומן את ראשו בחול, אבל זה לא אומר שזה מנקה את משרד התחבורה מהחובה לפעול.

<עינת סגל: ברור שלא.

<עינת סגל: אני יכולה להגיד שיום למחרת הקול הקורא היה מוכן.

<עינת סגל: יש עניין של בירוקרטיה, לצערי אני אומרת את זה.

<עינת סגל: אז אולי אפשר להיעזר בוועדת הטכנולוגיה והמדע כדי להוציא את הקול הקורא הזה, כי צריכים תקנה תקציבית.

<עינת סגל: אני מניחה שאת מכירה את כל הבירוקרטיה שנלוות לזה.

יפעת שאשא ביטון: תעזרו בנו.

יפעת שאשא ביטון: לבוא מדיון לדיון ולהגיד היה קושי.

<עינת סגל: אבל עושים.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה ביום יום לסייע לכם לפרוץ גם את הקשיים של הבירוקרטיה.

<עינת סגל: עושים ולשמחתי גם היה שם נציג של אגף התקציבים שהבין שהוא צריך לתת מענה מיוחד לנושא הזה ולא לחכות שמונה חודשים לתקנה תקציבית וכל מיני דברים כאלה.

<עינת סגל: זה יושב גם לשולחנה של המנכ"לית וגם שר התחבורה.

<עינת סגל: זה לא מתוך אוזלת יד ולא מתוך זה שאנחנו מזלזלים בנושא, להיפך.

יפעת שאשא ביטון: שורה תחתונה, מתי יוצא הקול הקורא?

<עינת סגל: עכשיו.

<עינת סגל: אגף התקציבים, אני מקווה שיוציא אותנו מהבוץ הזה של התקנה.

יפעת שאשא ביטון: שבוע הבא מהגליל אני ארים טלפון, בתקווה שאני אהיה שם ולא בקיבוץ בארץ.

יפעת שאשא ביטון: אני אשאל עינת, יש קול קורא?

יפעת שאשא ביטון: סביר להניח שאני אשמע שהוא יוצא לדרך?

<עינת סגל: אני מאד מאד מקווה.

<עינת סגל: מה שתלוי בי, ותאמיני לי שכבר עשיתי הכל.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה מירי, משרד הבריאות.

<מירי כהן: רק להוסיף.

<מירי כהן: כפי שנאמר גם בדיונים הקודמים שאתם הצעתם, מאד חשוב להכניס את זה.

<מירי כהן: אתם אמרתם שפניתם למשרד האוצר כדי להכיר בעצם בטכנולוגיה הזאת למתן הנחה באגרת רישוי.

<עינת סגל: נכון.

<מירי כהן: אני חושבת שזה סופר חשוב.

<מירי כהן: זו אחת הדרכים לדרבן ולעודד את ההורים לרכוש את הטכנולוגיה הזאת.

<מירי כהן: לדעתי זה דבר שהוא חייב להיות מאסט.

<עינת סגל: זה משהו שבמקביל אנחנו באמת עושים.

<מירי כהן: מאד חשוב.

<עינת סגל: ואני מקווה שבאמת נענה בחיוב.

<עינת סגל: אני מניחה ש- - -

<מירי כהן: אם לא אז תגידו לנו.

<מירי כהן: גם אנחנו נעזור לדחוף, לפנות לשר האוצר אם צריך, גם הוועדה, גם משרד הבריאות, כי אני חושבת שזו אחת הדרכים לעודד את ההורים.

<עינת סגל: לעודד את ההורים בעצם, הורים וגם ציי רכב להסעות תלמידים להתקין את המערכת הזו.

<מירי כהן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מחדדת שאנחנו עוסקים במערכות של בטיחות ילדים ברכבים פרטיים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נכנסים כרגע לכל העזרים הטכנולוגיים למסגרות חינוך.

יפעת שאשא ביטון: קיימנו על זה דיון בנפרד ומאד חשוב שאנחנו נזקק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל עם רועי גנן.

יפעת שאשא ביטון: נמצא כאן?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: עמית לוזון?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: וחורב רווית, אני מניחה שאתם ביחד, נכון?

<עמית לוזון: חורב רווית לא נמצאת.

<עמית לוזון: אני אייצג אותה.

<עמית לוזון: קודם כל צהרים טובים.

<עמית לוזון: כמו שאמרת, יש תקנה שנכנסת באחד באפריל בכל הנוגע לעולם ההיסעים ואנחנו שם חזק מאד בתור מערכת שהייתה אב טיפוס לכל העולם הזה.

<עינת סגל: רק איזו חברה אתה מייצג?

<עמית לוזון: איתוראן.

<עמית לוזון: לעולם הפרטי המערכות האלה לא כל כך מתאימות לרכב הפרטי.

<עמית לוזון: אנחנו בעצם חושבים על פיתרון שלא מצריך איזו התקנה אחרת, נוספת, מעבר למכשיר האיתור שקיים ברכב והיום כבר ל-40% מהרכבים שיוצאים יש כבר מערכות איתור.

<עמית לוזון: על ידי חיבור למחשב ניהול המנוע, אנחנו בעצם יודעים איזה דלתות נפתחות ועל בסיס כל מיני לוגיקות של עצירה ואיזה דלת נפתחת, אפשר לדעת האם הייתה עצירה במקומות שהם גני ילדים או יציאה מתוך הבית, כי אנחנו בעצם מזהים את השגרות של כל הנהיגה, שכל כל כלי הרכב, באופן אנונימי, כמובן.

<עמית לוזון: אפשר לדעת שנפתחה דלת אחורית, נסגרה ואחרי זה נפתחה רק דלת קדמית ולא נפתחה אחרי זה דלת אחורית.

<עמית לוזון: היתרון בפתרון הזה, שהוא לא מצריך שום התקנה נוספת מעבר למערכת מיגון, איתור שקיימת ברכב בגלל כל מיני דרישות אחרות, דרישות ביטוח.

<עמית לוזון: יש יבואני רכב שמתקינים את זה לצרכים שלהם, לצרכי הלקוחות.

<עמית לוזון: ובסופו של דבר יש גם פיתרון, שעוד פעם, הוא לא נותן מענה מלא, אבל זה איזה שהוא פתרון שהוא פתרון זמין ואפשר ליישם אותו ממחר בבוקר והעלות שלו היא עלות שולית של 100-200-300 שקלים וזהו.

יפעת שאשא ביטון: באופן חד פעמי.

יפעת שאשא ביטון: תשלום חד פעמי.

<עמית לוזון: כן, חד פעמי.

<עמית לוזון: לקוח דרך האפליקציה, שגם ככה יש לו, יכול לקבל את ההתראות.

<עמית לוזון: עוד פעם, זה לא תופס את הכל, זה רק תופס מקרים שבהם באמת הייתה לוגיקה של ילד, שפתחו את הדלת, נכנסו למקום, פתאום רואים שלא הייתה פתיחת דלת אחורית.

<עמית לוזון: אפשר ליצור עוד כל מיני לוגיקות, שברגע שאתם מגיע למקום העבודה שלך, אז כשאתה עוצר זה קודם כל תמיד יתריע לך ויגיד לך ללכת לבדוק את המושב האחורי.

<עמית לוזון: אבל זה כרגע הפתרון שאנחנו הולכים אליו.

<עמית לוזון: הפיתוח פה הוא יחסית קצר והעלויות פה הן באמת שוליות, בהנחה שיש מערכת איתור ברכב.

יפעת שאשא ביטון: זהו, אתה מדבר בעצם על אותם 40% שיש להם מערכת של איתוראן ברכב.

<עמית לוזון: היום 40% כמעט, בסביבות 40% מהרכבים החדשים שעולים היום על הכביש, באים עם מערכת איתור בגלל צורך.

<עמית לוזון: או צורך ביטוחי, או צורך של יבואן, אפליקציות, מערכות קונקטד קאר, רכבים מקושרים וכו'.

<עמית לוזון: אפשר להטמיע את הרעיון הזה בילד אין בתוך המערכת שקיימת, ללא התקנת אביזר נוסף.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה עמית.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאתם יכולים ללכת בעצם לכיוון כזה, כמו שאתה אומר, כבר מחר בבוקר.

<עמית לוזון: בעיקרון כן.

<עמית לוזון: צריכים לבנות את הלוגיקות ולעשות פה פיילוטים וכו', אבל מבחינת החומרה, היכולת לקרוא את הנתונים ממחשב ניהול המנוע, עוד פעם, אנחנו קוראים את הנתונים מהמחשב של הרכב, שבעצם יודע איזה דלת נפתחת.

<עמית לוזון: צריך לעשות דיגומים על כל הרכבים, לוודא שברכבים באמת הנתון הזה של הדלתות קיים, עובר ברשת הקנבס - רשת התקשורת של הרכבים.

<עמית לוזון: אבל בעיקרון זה משהו שהוא קיים ואנחנו עשינו איזה שהוא ניסוי פנימי על הרכבים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: מחר יגיע אליכם לקוח שיש לו מערכת איתוראן, יבקש לנסות את זה, יש אפשרות או שזה צריך לעבור איזה שהוא תהליך בתקופה הקרובה כדי שזה יקרה?

<עמית לוזון: זה צריך לעבור איזה תהליך בתקופה שלנו, בעולמות הפיתוח וההנדסה.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם כוונה לעשות את זה?

<עמית לוזון: כן, יש לנו כוונה לעשות את זה ובמידה ונראה שבאמת השוק הולך לכיוון הזה, אנחנו נציע את זה כאחד מפלטפורמת המוצרים שלנו ללקוחות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה עמית.

<מירי כהן: גם מכון התקנים?

<עמית לוזון: בסוף מכון התקנים צריכים בסופו של דבר להגיד לנו מה הוא התקן.

<עינת סגל: יש תקן, תקן 6400.

<עמית לוזון: תקן 6400 לא קשור לגמרי.

<עמית לוזון: תקן 6400 מתייחס לרכבי היסעים, ללכת לבצע - - -

<קריאה: לא, לא.

<קריאה: יש תקן - - - לרכבים פרטיים.

<עמית לוזון: אה, אוקיי, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו ניהלנו את השיח על מכון התקנים, אם הוא היה גמיש ומאפשר אז יכול להיות שלא היינו יושבים כאן, כי היה אפשר לקדם את התהליך הזה בצורה יותר מהירה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על זה בשבוע שעבר.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא בעצם לאפשר עכשיו את הפתרונות שזמינים, בלי קשר לתקן, כדי שכל אחד יוכל להחליט אם מתאים לו ונכון לו להשתמש בהם ובמה הוא בוחר להשתמש.

יפעת שאשא ביטון: אבל כן, השאיפה היא בסופו של דבר שגם חלק מהפיתוחים האלה יגיעו למכון התקנים, כשאנחנו נצליח להגמיש טיפה את התקינה.

יפעת שאשא ביטון: כי הבנו שיש בעצם איזה שהוא קושי גם עם הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עמית.

יפעת שאשא ביטון: יצחק טורם, בבקשה.

<יצחק טורם: אפשר להראות סרטון?

<יצחק טורם: להתחיל אולי עם הסרטון?

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, אין שום בעיה.

<יצחק טורם: אתם צריכים לעזור לי.

<יאיר דרור: הוא רצה להשתמש בשלנו, אז אולי נציג לפניך ואז אתה תציג.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מיכל ויאיר.

<מיכל קוברסקי: כן, טוב, נעים מאד.

<מיכל קוברסקי: אני מיכל קוברסקי מחברת מוביקיס.

<מיכל קוברסקי: אני אראה לכם סרטון אבל כמה מילים לפני הסרטון.

<מיכל קוברסקי: בעצם מערכת מוביקיס זו מערכת שכבר יצאה לשוק לפני שהיו דיבורים אם זה ייכנס כתקנה, חוק, קול קורא.

<מיכל קוברסקי: היא כבר פותחה, נתנה מענה לחברות היסעים שאנחנו לא נוגעים בזה כרגע, למרות שזה כבר מותקן בהרבה חברות ובעצם הותקן כבר להרבה רכבים פרטיים, עם 15 סניפים שפרושים בכל הארץ.

<מיכל קוברסקי: בעצם המון לקוחות פרטיים – סבים, סבתות, הורים – החליטו להתקין את המערכת לפני שכבר יצא תקן שבעצם מחייב.

<מיכל קוברסקי: המערכת נותנת פתרון להמון דברים ביחד, אבל נציג את הסרטון ואז.

יפעת שאשא ביטון: קיבלתם כבר פידבקים על המערכת מלקוחות?

<מיכל קוברסקי: כן, כללים.

<מיכל קוברסקי: (מוצג סרטון)

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה כבר יתרונות נוספים, אז אנחנו נעצור.

<מיכל קוברסקי: הכנתי את זה בכוונה כמו שאמרת, כי זה כבר עוד דברים.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה כבר פונקציות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: שאלה שעלתה לי תוך כדי הסרט.

יפעת שאשא ביטון: ההתראות הן התראות קוליות?

<מיכל קוברסקי: אז כן.

<מיכל קוברסקי: קודם כל יש חיווי קולי בעצם בתוך הרכב - - -

יפעת שאשא ביטון: גם כשהטלפון על מושתק?

יפעת שאשא ביטון: כי למשל שעון מעורר, אנחנו יודעים שהוא מצלצל גם כשהטלפון מושתק.

יפעת שאשא ביטון: האם זה קיים?

<מיכל קוברסקי: אז כן.

<מיכל קוברסקי: קודם כל יש חיווי קולי ברכב בכל מקרה, התראה.

<מיכל קוברסקי: ברגע ששמים ילד בכיסא, כשפותחים את הרכב ומכניסים, החיישן המותקן מזהה את הילד על הכיסא ובעצם המערכת נדרכת ואז ברגע שמכבים את האוטו, אם לא מוציאים את הילד, אז בעצם המערכת מצפצפת אחרי 15 שניות.

<מיכל קוברסקי: פרק זמן שהגדרנו.

<מיכל קוברסקי: בדרך כלל זה 50 שניות, 30 שניות והיא מתחילה לצפצף עד שהילד יוצא מהאוטו.

<מיכל קוברסקי: במקביל הודעות ה-SMS והפוש שנשלחות, בעצם נשלחות לכל אנשי הקשר שאנחנו מגדירים.

<מיכל קוברסקי: זאת אומרת לצורך העניין ברכב שלי מוגדר אני, בעלי וההורים שלי.

<מיכל קוברסקי: אז אם יצאתי מהאוטו והילדה נשארה, אני אקבל הודעה, בעלי יקבל הודעה וההורים שלי יקבלו הודעה, ולבעלי באותו שלב, אם יש לו את האפליקציה בפלאפון גם, הוא יכול לראות גם איפה הרכב נמצא באותו רגע.

<מיכל קוברסקי: הוא יכול לפתוח את הרכב דרך האפליקציה.

<מיכל קוברסקי: זאת אומרת אם אני לא נמצאת באזור, אני הלכתי חס וחלילה והילד נשאר בתוך האוטו, יש אפשרות לעוד מישהו לפתוח את האוטו ולדעת איפה הרכב נמצא.

<מיכל קוברסקי: שוב, אנחנו עבדנו, עשינו פיתוח של המון זמן והמערכת כבר שנה נמצאת בשוק.

<מיכל קוברסקי: היא כבר מותקנת ברכבים.

<מיכל קוברסקי: המון רכבים.

<מיכל קוברסקי: יש לנו סניפים מאילת עד קריית שמונה.

<מיכל קוברסקי: באמת 15 סניפים בארץ שמתקינים את המערכות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: מה העלויות?

<מיכל קוברסקי: אז ככה, העלות של המערכת היא 699 שקלים שזה מחיר חד פעמי.

<מיכל קוברסקי: יש את דמי המנוי החודשיים, בגלל שזה בכל זאת מבוסס על מפות של גוגל, מבוסס על אינטרנט.

<מיכל קוברסקי: אז יש את הסים שנמצא בתוך הקופסא החכמה.

יפעת שאשא ביטון: כמה העלות לחודש?

<מיכל קוברסקי: העלות לחודש תהיה כנראה 10 שקלים ועשינו את האופציה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה כנראה?

יפעת שאשא ביטון: אם אתם עובדים כבר שנה, אז אתם צריכים לדעת.

<מיכל קוברסקי: המחירים היו בהתחלה, כשיצאנו וכשכבר היה גם דיבור לתקן, עכשיו אנחנו לוקחים בחשבון שאם יש מחויבות לכל אזרח להתקין את המערכת, אנחנו גם רוצים לראות שהמחיר יהיה שווה לכולם ונוח לכולם ובאמת תהיה להם יכולת כלכלית לממן את זה המערכת, כאילו לרכוש את המערכת.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שגם אתם תצטרכו לעבור את התהליך של מכון התקנים.

<עינת סגל: והם עוברים.

<עינת סגל: הם כבר הרבה זמן בתהליך והם אפילו לקראת סיום.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<עינת סגל: אני מקווה שזה יאושר בסוף.

<מיכל קוברסקי: בדיוק.

<מיכל קוברסקי: בהיסעים אנחנו כבר קיבלנו ובפרטיים אנחנו ממש בשלבי סיום.

<מיכל קוברסקי: זאת אומרת רצנו עם זה כבר לפני שהיה את הדיבורים.

<מיכל קוברסקי: בוועדה הראשונה שהייתי, לפני כמה חודשים, גם בכנסת שישבנו, כבר היינו בתוך זה ועשינו את כל הבדיקות שלנו.

<מיכל קוברסקי: שוב, גם עשינו את אפשרויות התשלום שזה לא יהיה תשלום של 699 שקלים לחודש, אלא יהיה מחיר חודשי, קבוע, כמו שיש בחברות סלולר ושיהיה נוח לכל אזרח בעצם לשלם מחיר חודשי ולא מחיר חד פעמי.

<מיכל קוברסקי: כל מי שרוצה יכול להיכנס לאתר שלנו, להתרשם גם מהמערכת של הפרטיים, גם של ההיסעים.

<מיכל קוברסקי: בכל שאלה בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

<מירי כהן: העלות הזאת היא לכל המערכת?

<מיכל קוברסקי: כן, כן.

<עינת סגל: רק לדייק, יש גם תוספת של 299 שקלים התקנה, שזה בעצם מביא אותנו ל-1,000 שקלים השקעה חד פעמית.

<מיכל קוברסקי: נכון, ההתקנה.

יפעת שאשא ביטון: זה גם הרכישה וגם התקנה של 300 שקלים.

<מיכל קוברסקי: זה למתקינים, זה לא הולך אלינו.

<עינת סגל: בסדר, אבל ההורה צריך לקחת את זה בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: ההורה צריך לדעת מה המסגרת התקציבית בסופו של דבר, כי אנחנו כן צריכים להיות אובייקטיביים.

<מיכל קוברסקי: יש לנו פה את יאיר, שהוא אחראי על ההתקנות.

<מיכל קוברסקי: הוא גם ייתן מידע.

<יאיר דרור: לגבי ההתקנות, אם כבר נגעתם בזה.

<קרן איוס: מה קורה אם יש שני רכבים במשפחה?

<יאיר דרור: רק שנייה, אני אענה לך.

<יאיר דרור: תני לי רק לחבר את מה שמיכל אמרה.

<יאיר דרור: אם נסתכל על זה מלמעלה, עניין ההתקנה מתבצע על ידי חברה שמתקינה.

<יאיר דרור: זאת אומרת מה שהם מקבלים זה הולך אליהם והם נותנים את השירות של כל תקלה שיש ברכב או קריאות מיוחדות.

<יאיר דרור: אז זה ללא עלות.

<יאיר דרור: זאת אומרת שילמת פעם אחת ואתה מאובטח מבחינת חברת ההתקשות.

<עינת סגל: וזה מתקינים מורשים, שעוברים תהליך רישום?

<יאיר דרור: הם מורשים שעוברים את ההסמכות של חברת מוביקיס.

<מיכל קוברסקי: הם גם לוקחים את החלק, זאת אומרת אם רכשתי רכב והחלפתי רכב, או החלפתי כיסא לילד.

<מיכל קוברסקי: הילד גדל ואני מחליפה לו בין כיסא תינוק לבוסטר ואני רוצה להעביר את החיישן, אז הם ניגשים לתחנה ומקבלים את כל השירותים.

<מיכל קוברסקי: הם יכולים להחליף מכיסא לכיסא.

<מיכל קוברסקי: תקלות שיש להם ברכב.

יפעת שאשא ביטון: באותם 300 שקלים הראשוניים שהיו?

<מיכל קוברסקי: באותם 300 שקלים, הם לא צריכים להוסיף לזה שום תשלום.

<יאיר דרור: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: קרן שאלה כאן מה קורה כשיש שני רכבים או שני ילדים?

<מיכל קוברסקי: אז המון משפחות עשו אצלנו ומבחינתנו הגענו לאיזו שהיא הסכמה ועלות מוזלת, כשעושים את זה כמו דיל משפחתי.

<מיכל קוברסקי: עשו הרבה הורים וסבים וסבתות ואז הגענו איתם בעצם לפי מספר רכבים, שזה ייצא במחירון מסודר גם לחנויות.

<מיכל קוברסקי: תהיה עלות נוחה גם מבחינת ההתקנה.

<מיכל קוברסקי: זאת אומרת אם מגיעים זוג שהם משלמים ביחד והם מתקינים בשני רכבים, שתהיה איזו פונקציה.

<יאיר דרור: שתהיה התחשבות במנוי השני.

יפעת שאשא ביטון: זו לא מערכת שאפשר להעביר אותה?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אני מעבירה את הכיסא של הילד, המערכת לא עוברת יחד איתו?

<מיכל קוברסקי: לא, זה פר רכב, בגלל שהקופסא החכמה – זו הקופסא בעצם – היא מוסלקת באוטו והיא מחוברת לרכב עצמו.

<מיכל קוברסקי: היא קוראת את הנתונים שלו, איפה הוא נמצא, כל דבר.

<קרן איוס: ואם יש שני כיסאות ברכב, זו אותה מערכת

<מיכל קוברסקי: זה בדיוק מה שבאתי להגיד.

<מיכל קוברסקי: מבחינת הכיסאות אז הכיסא כן מתחבר.

<מיכל קוברסקי: החיישן מתחבר לכבל USB.

<מיכל קוברסקי: הם מתחברים אחד לשני ואז יש לך בעצם אפשרות, אם את מזיזה את הכיסא, תקופה מסוימת אחרי לידה הילד במושב הקדמי, עם הכיוון הפוך.

<מיכל קוברסקי: תקופה אחר כך, בגיל שנה, הוא כבר עובר אחורה עם כיוון הנסיעה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אם יש עוד כיסא?

יפעת שאשא ביטון: אם יש שני ילדים?

<מיכל קוברסקי: אז שניהם מחוברים בשני חיבורים, אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: לאותה מערכת.

<מיכל קוברסקי: לאותה מערכת.

<יאיר דרור: עוד משהו חשוב בנושא הזה.

<יאיר דרור: אם את מחליפה נגיד רכב חדש, מה שכולם עושים היום הרבה לשמחתנו, אז בעלות מינימאלית, סמלית, אפשר לבקש מאיתנו.

<יאיר דרור: מגיעים אליכם הביתה, מפרקים את המערכת ומעבירים לרכב חדש בעלות ממש מינימאלית.

<מיכל קוברסקי: וזה היה כבר.

<יאיר דרור: כן, זה כבר רץ.

<יאיר דרור: אנחנו כבר עושים את זה.

<יאיר דרור: זה לא משהו שהוא - - -

<מיכל קוברסקי: הגענו להמון.

<מיכל קוברסקי: אנחנו כבר עובדים עם מול הרבה ועדי עובדים שהולכים להתקין את המערכת.

<מיכל קוברסקי: באמת מערכת שכבר קיימת בשוק, לא צריך זמן פיתוח.

<מיכל קוברסקי: אנחנו כבר עשינו את הפיתוח שלנו, את הבדיקות שלנו, את הפיילוט שלנו.

יפעת שאשא ביטון: כן, הגעתם לשלב - - -

<עינת סגל: רק סיום מול מכון התקנים.

<מיכל קוברסקי: בדיוק, רק את הסיום.

<עינת סגל: ולמיטב זיכרוני יש לכם עד כה 250 התקנות, נכון?

<עינת סגל: של הורים שהתקינו באופן וולונטרי.

<מיכל קוברסקי: זה באופן פרטי.

<יאיר דרור: זה מעבר לפיילוטים שעשינו ללא עלות, שזה המון המון מכוניות שעשינו פיילוט.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לכם מיכל ויאיר ובהצלחה בתהליך של מכון התקנים.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שבדרך עוד אתם תוזילו טיפה את העלויות, כדי שזה באמת יהיה שווה לכל נפש, תרתי משמע.

יפעת שאשא ביטון: גם ישמור לנו על הנפשות הרכות.

יפעת שאשא ביטון: יצחק, אתה מוכן?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נמשיך.

יפעת שאשא ביטון: אביעד רן.

יפעת שאשא ביטון: אני עושה את זה פשוט לפי סדר, שלא תגידו שנתתי תעדוף.

יפעת שאשא ביטון: לפי איך שנרשמתם, כך אני מציגה את זה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<רן אביעד: אביעד רן, מ- A.R.S System.

<רן אביעד: למעשה אנחנו עצרנו את הפיתוח שלנו, בגלל שהבנו שכל תהליך הפיתוח, ממכון התקנים ועד הנושא הזה של פטנטים וכל הסיפור, אנחנו מגיעים משהו כמו 800,000 שקלים.

<רן אביעד: וכמו שאמרת אנחנו רצינו להביא מערכת ששווה לכל נפש, שדיברנו על 500 שקלים למערכת ונפגשנו עם חברות מובילות בשוק, הבנו שאם אין תקנה ואין חוק, אנשים לא יקנו.

<רן אביעד: זה כמו קסדה שאנשים לא ישימו.

<רן אביעד: זה כמו מוביליי, שעד שלא חייבו אנשים לא שמו.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אנחנו לא בדיון של איך אנחנו יוצרים את העידוד, כי בזה היינו שבוע שעבר ואנחנו אמרנו עד שאנחנו ניצור את העידוד הזה אנחנו כן רוצים לחשוף את האנשים למוצרים שהם קיימים, מכל סוג שהוא.

<רן אביעד: אנחנו פשוט עצרנו טרום פטנט, מוצר פנטסטי, עובד, מחובר למרכב הרכב.

יפעת שאשא ביטון: אבל אי אפשר לקנות אותו מחר בבוקר.

<רן אביעד: אי אפשר לקנות אותו מחר בבוקר, כי אנחנו עצרנו אותו, בגלל שהבנו שזה לא כלכלי.

<רן אביעד: ממש כך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי אביעד, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מודעים אגב לקושי, כמו שאמרתי גם בתחילת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו גם על הסוגיה של מכון התקנים, אנחנו כן רוצים ליצור מצב שבו נצליח לעודד יותר אנשים כן לצאת לפיתוחים.

יפעת שאשא ביטון: גם משרד התחבורה ציין כאן שהוא הקצה תקציב לצורך עידוד של יזמים, כדי באמת לנסות וליצור יותר היצע בשוק.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שבתהליכים שיהיו אתם כן תוכלו לראות את עצמכם.

<רן אביעד: רן אם יתאפשר לי להוסיף, הנקודה שסקר שוק שבדק, זה ממה ככה, עם חברות מובילות, אנשים באמת בוחרים ויבחרו להגיד לי זה לא יקרה ולקנות מערכת מצילת חיים.

<רן אביעד: ואז אנחנו כמפתחים, כל עלויות הפיתוח ועלויות מאד גבוהות והשיווק, יוצא שאנחנו סוגרים ונסגרו הרבה חברות בתחום אחרי שנה-שנתיים, כי אין משהו שיהיה רצף ובלי זה המפתחים לא יקומו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה ש אנחנו נפתור את הסוגיה הזו גם בהמשך, כשנשלים את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: סיגל או סגל ג'ודי, בבקשה.

<יהודית איצקוביץ: אני יהודית סגל איצקוביץ, אני עורכת בריאות ומדע של הג'רוזלם פוסט 32 שנה ואני מודעת לבעיה הזאת כבר משנת 2009, כשביום אחד אני הבנתי שיש הרבה מקרים בבת אחת, וילדים מתו וזה כאב לי נורא.

<יהודית איצקוביץ: אז החלטתי לעזוב את הכל ולחשוב לבד מה לעשות כדי להפסיק את זה.

<יהודית איצקוביץ: הגעתי לרעיון, שלא כמו האנשים האלה בשולחן, זה לא עולה לנהג כלום.

<יהודית איצקוביץ: אפשר לבצע את זה תוך שבוע-שבועיים וזה לא יתקלקל.

<יהודית איצקוביץ: זה פשוט רעיון שזה עובד כבר והוכחנו – אני ואלי ביר, שהלכתי אליו לבצע את זה.

<יהודית איצקוביץ: אני חשבתי על מדבקה שתהיה בכל השפות, שכתוב אל תשאיר אותי לבד ברכב אפילו לא לרגע ושזה יהיה בהרבה שפות, אפילו אידיש וערבית והכל.

<יהודית איצקוביץ: וכל אחד יצטרך להדביק את זה בדלת של הנהג, מתחת לחלון, ליד הידית.

<יהודית איצקוביץ: וכל פעם שאתה נכנס ויוצא, אתה רואה את המדבקה ואפשר גם כן להדביק את התמונה של הילד שלך, או הנכד או הנכדה שלך פה בפנים, ואני מבטיחה שכל הורה שרואה את הילד שלו כל הזמן, הוא לא ישכח והוא לא צריך אלקטרוניקה.

<יהודית איצקוביץ: הוא פשוט לא ישאיר את הילד ברכב.

<יהודית איצקוביץ: אז הלכתי עם הרעיון הזה ליעקב ליצמן בשנת 2009, כי היה לי ראיון אישי איתו והצגתי את זה ועל המקום הוא אמר לא, זה לא יעבוד ועפתי מהחדר.

<יהודית איצקוביץ: שנה אחרי זה הייתה מסיבת עיתונאים של בטרם וגם כן התאכזבתי, כי הוא אמר הלוואי שהיה לי.

<יהודית איצקוביץ: היה דו"ח של התאונות של ילדים מתים, 200 ומשהו בשנה.

<יהודית איצקוביץ: ליצמן אמר הלוואי שהיה לי רעיון להקטין את מקרי המוות של ילדים.

<יהודית איצקוביץ: אז ראיתי את זה כסימן וקמתי בלי רשות ואמרתי – הרב ליצמן, אני הצעתי לך את הרעיון הזה שלא עולה כלום לפני שנה, אבל לא עשית כלום.

<יהודית איצקוביץ: אז סמנכ"ל ההסברה אמר – אבל התפקיד שלך, עיתונאית, זה לשמוע אותנו ולכתוב מה שאנחנו מדברים.

<יהודית איצקוביץ: והמנכ"ל של משרד הבריאות, רוני גמזו, אמר אבל עשית מחקר רפואי שפורסם בז'ורנל?

<יהודית איצקוביץ: אמרתי לא.

<יהודית איצקוביץ: זה לא עולה כלום.

<יהודית איצקוביץ: רק תעשו את זה ותצילו חיים.

יפעת שאשא ביטון: ג'ודי, אני רוצה לשאול אותך.

יפעת שאשא ביטון: אני קראתי בעיון את מה שכתבת, את כל הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: את כתבת לי את זה גם במייל בפירוט רב.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה גם את היזומה של מישהו מהקהל שקם ונתן 5,000 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת נכון?

<יהודית איצקוביץ: אלי ביר.

<יהודית איצקוביץ: הלכתי אליו אחרי שליצמן לא עשה כלום ואלי לקח את הארנק, 5,000 שקלים והוא הדפיס אלפים.

<יהודית איצקוביץ: מאז הדפיס כמעט 500,000 סטיקרים וזה הגיע לכל הארץ וגם הגיע לקליפורניה ולפלורידה, שגם שם יש בעיה כזאת.

<יהודית איצקוביץ: אלי יכול להגיד יותר, אבל חבל לחכות.

<יהודית איצקוביץ: לא צריכים אלקטרוניקה בזה.

<יהודית איצקוביץ: זה יעבוד גם על סבא וסבתא.

<יהודית איצקוביץ: זה לא אלקטרוניקה, לא צריך פנגו, לא צריך את הגננת.

<יהודית איצקוביץ: פשוט תעשו את זה וזה יציל חיים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה רבה ג'ודי.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לשאול.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל יופי של יוזמה ורעיון, במיוחד כשאנחנו נמצאים בשלב ביניים, שבו אנחנו מוכנים להיעזר בכל פיתרון עד שנגיע באמת לתקנה, אבל גם כשקראתי את הדברים שלך ככה בעיון, חשבתי.

יפעת שאשא ביטון: הפחד שלי שמדבקה כזו – ונזכרתי בכל הדברים שיש לי ברכב – שכשאת רואה אותה פעם אחר פעם, זה הופך לאוטומט.

יפעת שאשא ביטון: כאילו, את סוגרת את הדלת.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים באוטו שאני כבר לא זוכרת בכלל אם הם שם או לא שם, כי אני רגילה לראות אותם.

<יהודית איצקוביץ: לא.

איילת נחמיאס ורבין: זה כמו מסמך שאתה כותב.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא רואה כבר את הטעויות.

<יהודית איצקוביץ: לא, אם רואים את התמונה של הילד שלך, וגם חלק מהרעיון היה לחייב לקבל רישיון רכב כל שנה, אם הסטיקר לא שם – אתה לא תקבל רישיון רכב.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל השאלה, בן אדם – אם הוא לא מתרגל לראות את זה – יש לנו כל מיני מדבקות על הרכב.

<יהודית איצקוביץ: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני בכלל לא זוכרת אותן.

יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת אפילו מה, אלא אם כן מישהו בא ושואל אותי.

<יהודית איצקוביץ: אבל זה ילד שלך וזה ליד הידית.

<יהודית איצקוביץ: תאמיני לי, יש לי נכדים.

<יהודית איצקוביץ: כל פעם אני מסיעה אותם.

<יהודית איצקוביץ: רואים את זה לא שוכחים.

<קריאה: זה השם יתברך רוצה את הלב.

<קריאה: זה הבן אדם הראשון ששמעתי, שהיא נותנת את כל הלב שלה.

<קריאה: במה שהיא אומרת היא מאמינה.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

<יהודית איצקוביץ: אני לא מוכרת כלום.

<יהודית איצקוביץ: זה לא עולה כלום.

<קריאה: צריך להעריך אנשים כאלה.

<קריאה: מכאן זה יתחיל.

<יהודית איצקוביץ: זה יהיה חובה לקבל רישיון רכב.

<יהודית איצקוביץ: אם אנשים - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך אולי לקחת את זה, לפתח למשהו שנמצא בידית - אמרה את זה מירי - שכשאת נוגעת, אז אי אפשר להתעלם לא מ - - -

<יהודית איצקוביץ: זה ליד הידית.

<יהודית איצקוביץ: אלי יכול להסביר מה הוא עשה עם הרעיון אחר כך.

<יהודית איצקוביץ: אלי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אלי, ממש במספר מילים.

<אלי ביר: אוקיי.

<אלי ביר: קודם כל ג'ודי פנתה אלי באמת לפני הרבה הרבה שנים.

<אלי ביר: מאז שהיא פנתה אלי כמעט 500 ילדים נשכחו ברכב.

<אלי ביר: רק בשנה האחרונה איחוד הצלה טיפל במעל 170 מקרים של ילדים שנשכחו ברכב וארבעה מהם נפטרו לצערנו בשנה האחרונה.

<אלי ביר: אני חוזר ואומר, הדבר הזה, שכשג'ודי פנתה אלי, הרעיון היה פשוט.

<אלי ביר: עד שתימצא טכנולוגיה, אני לא יודע מתי תימצא הטכנולוגיה, אבל עם כל הבעיות הבירוקרטיות שיש והכל.

<אלי ביר: הדבר הזה נדבק בתוך הרכב, ממש איך שסוגרים את החלון – זה מול הפנים.

<אלי ביר: אני יש לי את זה על הרכב.

<אלי ביר: תמיד כשסוגרים את החלון אני רואה את זה מול הפנים.

<אלי ביר: אני במשרד שלי, באיחוד הצלה יש לנו בניין בכניסה לעיר, למי שהיה שם.

<אלי ביר: אנחנו מנסים לחסוך על חשמל ויש לנו מזגנים וכל הדברים האחרים.

<אלי ביר: שמנו בכל החדרים ביציאה מהחדר – אל תשכח לכבות את המזגן.

<אלי ביר: ירדנו ב-50% בכמות השכחה של מזגנים.

<אלי ביר: אני לא אומר שזה פותר ב-100%, אבל אנחנו יודעים שמאז שהתחלנו עם המדבקות באיחוד הצלה וחילקנו הרבה מאד ברחבי הארץ.

<אלי ביר: מתנדבים שלנו חילקו את זה בתחנות הדלק, בכל מיני מקומות וזה לא משהו שהתפקיד שלנו הוא ללכת לחלק מדבקות, אבל לקחנו את זה על עצמנו.

<אלי ביר: הרבה אנשים אמרו לנו ושלחו לנו מכתבים, שבזכות המדבקה הם זכרו.

<אלי ביר: הם כמעט שכחו את התינוק ברכב.

<אלי ביר: וזה אנשים נורמטיביים, כמו שאמרת.

<אלי ביר: זה לא אנשים פושעים שעושים את זה.

<אלי ביר: זה אנשים נורמטיביים כמונו, כמו כל הורה שיכול לשכוח חלילה את הילד.

<אלי ביר: זה פיתרון זול, פשוט, שאפשר לעשות אותו מיד, בכל הארץ.

<אלי ביר: לא צריך לחכות.

<אלי ביר: אפשר לעשות את זה עם התמונה של הכנסת פה, של משרד הבריאות.

<אלי ביר: מה שרוצים לשים פה.

<אלי ביר: משרד התחבורה.

<אלי ביר: לחייב את כולם במדבקה, כל מי שיש לו ילד.

<אלי ביר: זה אחד.

<אלי ביר: דבר שני, אני רוצה להוסיף ועל הנושא ידבר פה גם הבחור הצעיר, האמריקאי, מה שמך?

<אלי ביר: יצחק.

<אלי ביר: אני פגשתי את הבחור שהמציא את הרעיון שלו, קישרתי אותו עם איתוראן.

<אלי ביר: איתוראן זו חברה שאני סומך עליה גם עם הרכב שלי, כל יום.

<אלי ביר: אני נוסע עם איתוראן.

<אלי ביר: אני חושב שהרעיון הזה והרעיון שלו הם ישימים גם כן.

<אלי ביר: אבל אסור חלילה – ותשמעו את הרעיונות שלו.

<אלי ביר: מה שהוא אמר זה רעיון פתיר מאד, אבל זה ייקח זמן לעשות את זה.

<אלי ביר: הרעיון שלו זה רעיון שהתחיל דרך אגב - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף ניתן לו להציג את הרעיון שלו.

יפעת שאשא ביטון: בואו נישאר במקום של הרעיונות שלכם.

<אלי ביר: אוקיי.

<אלי ביר: אז אני ממליץ על זה מאד ואני אישית אומר שאני מוכן לחלק לכולם פה מדבקות.

<אלי ביר: תחלקו את זה לחברים שלכם.

<אלי ביר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בראשית כרגע זה חלק מהדברים שזה מה שיש בידינו, אז אנחנו באמת נאחז בכל קצה חוט שאנחנו יכולים להיאחז בו ואולי אפילו גם לשדרג את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם חושבת תוך כדי זה שאתם מדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר בפרקטיקה, כי באמת חשוב לי שאנחנו נצליח לפחות בקצת, גם היום, עם כל הרכבים שיש להם בכלל שלטים, לא מפתחות, אז גם יוצאים מהאוטו ובכלל, כשסוגרים מאחורה.

יפעת שאשא ביטון: שלא לדבר על אלה שיוצאים ורק בנגיעה זה נסגר.

יפעת שאשא ביטון: מאד יכול להיות שזה משהו ששווה לקחת אותו אולי ועוד איזה שהוא צעד קדימה כדי שזה באמת יסיט מההסחה של הדעת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית.

<גלית גלעד: אני רק רוצה להוריד קצת מההתלהבות.

<גלית גלעד: בשנת 2014 היה לנו שיא של חמישה ילדים שנהרגו ואז בשנת 2015 הייתה קצת רגיעה.

<גלית גלעד: בשנת 2016 הגענו לשבעה ילדים ובשנת 2016 היו הרבה מדבקות.

<גלית גלעד: אז אני רק רוצה לשים דברים בפרופורציות.

<גלית גלעד: אני לא חושבת שרק מדבקה.

<גלית גלעד: מדבקה היא סוג של העלאת מודעות, אבל זה לגמרי לא - - -

<אלי ביר: היו גם מקרים שאנשים פשוט נזכרו.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט הסברה והעלאת מודעות, פה אין שאלה.

יפעת שאשא ביטון: עד כמה זה אפקטיבי בזמן אמת - - -

<יהודית איצקוביץ: היו מקרים של ילדים שמתו והייתה מדבקה?

<גלית גלעד: אני לא יודעת.

<יהודית איצקוביץ: את לא יודעת להגיד.

<גלית גלעד: אני לא יודעת להגיד לך.

<גלית גלעד: לא בדקתי את הרכבים האלה.

<גלית גלעד: אני לא רוצה לבדוק אותם.

<גלית גלעד: אני רק מזהה מגמה.

<גלית גלעד: יש לנו מגמה לא טובה, לצערי הרב.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל אנחנו אמרנו, אנחנו נותנים את זה כאופציה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט מציפים ומאפשרים ומי שחושב שאולי זה יכול לסייע, אז לגמרי כן.

<יצחק טורם: אני חושב שבעוגה התקציבית, הפרסומים, כדאי להכניס את הרעיון הזה גם כן.

יפעת שאשא ביטון: בוא, אנחנו נשאיר לך את המקום להציג את עצמך בזמן.

יפעת שאשא ביטון: אל תיקח לעצמך מהזמן.

<יצחק טורם: אל תדאגי, אני לא דוחף את עצמי.

<יצחק טורם: רק כשאני רואה משהו יפה, אז אני גם מתלהב.

<יצחק טורם: זה בסדר.

<יצחק טורם: אפשר מתוך ה-100% לתת לזה 3%, 10%, 20% מדבקות.

יפעת שאשא ביטון: אני התרשמתי בינתיים מהכל.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה יצחק.

<יהודית איצקוביץ: לא צריכים את כל זה.

<יהודית איצקוביץ: זה גרושים.

<יצחק טורם: זו מדבקה נחמדה.

<יצחק טורם: אנחנו גם משתמשים בזה בסרטון שלנו.

יפעת שאשא ביטון: כן, להסברה זה חשוב וזה יכול מאד מאד להועיל.

יפעת שאשא ביטון: מה יצחק, שומרים אותך לאחרון חביב?

יפעת שאשא ביטון: איך זה עובד כאן?

<יצחק טורם: זה לא עובד.

<יצחק טורם: (מוצג סרטון)

יפעת שאשא ביטון: גם את המדבקה קיבלנו בסוף.

<יצחק טורם: כן.

<אלי ביר: כן.

<אלי ביר: אני רוצה שהשנה יהיה אפס אנשים שיהיה להם.

<אלי ביר: הלוואי שאף ילד לא ימות.

יפעת שאשא ביטון: מקסים.

יפעת שאשא ביטון: והמדבקה בסוף באה בול.

יפעת שאשא ביטון: מקסים.

<יצחק טורם: אז אני נכנסתי לגברת כהן מיד אחרי סוכות ועם משרד התחבורה לפני חנוכה והם הדריכו אותי עם מכון התקנים, אבל עדיין אין לנו תשובה.

<יצחק טורם: זה התחיל עם 30,000 שקלים בשביל הבדיקה.

<יצחק טורם: זה בשום שהגעתי אליהם, ביום שני, המהנדסת התקשרה אלי.

<יצחק טורם: אומרים שצריך להיות 40,000 שקלים.

<יצחק טורם: ביום שלישי התקשרו אלי – צריך להיות 70,000 שקלים.

<יצחק טורם: אין גג.

<מירי כהן: היית צריך לעשות את זה כבר ביום ראשון.

<קריאה: רגע, רגע, תשמעו עד הסוף.

<קריאה: חשוב לשמוע את זה.

<יצחק טורם: אז אנחנו עומדים עכשיו על 5 חודשים בערך אחרי זה, 4 חודשים.

<יצחק טורם: באתי עם שני מהנדסים – אחת פה, עינת וגם יעקב שם טוב.

<יצחק טורם: אז אחרי הרבה הרבה שבועות שחיכיתי להצעות מחיר, אז הוציאו את זה מעל 100.

יפעת שאשא ביטון: מה, אתה לא יודע שיש ריביות במדינת ישראל?

<יצחק טורם: אני לא קיבלתי כלום כסף.

יפעת שאשא ביטון: עינת, מה הסיפור הזה?

<גלית גלעד: חבל שהתכנית הלאומית לא ככה.

<עינת סגל: אז א', שוב, התקן הוא מה שקובע בסוף את הבדיקות שצריכים לעבור.

<עינת סגל: זה תלוי במורכבות.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל מכון התקנים קם כל יום עם שיר חדש בלב?

יפעת שאשא ביטון: הוא אומר לו 30,000 שקלים, 40,000 שקלים, 70, 80, 100?

<עינת סגל: לא, כי זה נורא נורא תלוי במורכבות המערכת, בכמה פאזות, אם יש שם חיישנים.

<עינת סגל: ככל שהיא יותר מורכבת אז יש יותר בדיקות וזה עובר גם בין כמה מעבדות בתוך מכון התקנים.

<עינת סגל: זו לא מעבדה אחת.

יפעת שאשא ביטון: אבל עדיין, זה כאילו מראש לאפשר רק למי שהוא בעל הון ושלא לדבר על הזמן שזה הולך ונמשך.

<עינת סגל: כן, מאה אחוז, רק לי אסור להתערב בהיבט המסחרי.

<עינת סגל: מה שכן עשיתי מול מכון התקנים, ביקשתי שיתנו תעדוף.

<עינת סגל: זאת אומרת אם יש עכשיו בדיקות אלקטרו מגנטיות שמחכות למשהו אחר, למערכת אחרת, אמרתי תתנו עדיפות למערכות הצלת ילדים אל מול מערכות אחרות, אפילו אם זה מערכות, לא קשור לרכב, שיתנו שם תעדוף.

<עינת סגל: מעבר לזה אסור לי להתערב גם מבחינה מסחרית.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נתערב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש ממכון התקנים שיתחיל להתאים את עצמו.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה מישהו אגב, ממכון התקנים?

יפעת שאשא ביטון: לא, זה הקטע.

יפעת שאשא ביטון: הם הראשונים שפניתי אליהם.

יפעת שאשא ביטון: רציתי לתת להם את כבוד הפותחים של הדיון.

<קריאה: הם שלחו עכשיו שהם לחוצים.

<קריאה: הם היו צריכים - - - הם נרשמו לדיון והם לא מגיעים.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להניח שזאת תקלה.

יפעת שאשא ביטון: אז צריך לכתוב להם בבקשה.

<קריאה: הם טוענים שהייתה תקלה.

יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה שמכון התקנים יתאימו את עצמם למציאות שאנחנו נדרשים לה ולדחיפות שאנחנו נדרשים לה ושגם הם יתגייסו קצת ויתנו מעצמם, כדי שאנחנו נהפוך את הדברים האלה לישימים.

יפעת שאשא ביטון: זה בלתי אפשרי לשמוע ככה כל פעם על הכשלים.

איילת נחמיאס ורבין: תגידי רגע, אין כרגע אף פעם שעבר את מכון התקנים בשום צורה?

<עינת סגל: כרגע לא.

<יצחק טורם: רק המדבקות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הם בתהליך מאד מאד מתקדם.

יפעת שאשא ביטון: כבר לקראת הסוף.

<עינת סגל: המתקדמים ביותר זה בעצם מוביקיס, מבחינת מכון התקנים.

איילת נחמיאס ורבין: המדבקות עברו את מכון התקנים?

<עינת סגל: כנראה שלא יצטרכו, לשמחתי.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אנחנו נותנים פתרונות שהם לא מכון התקנים, כי אנחנו לא יכולים לחכות.

<קריאה: לזה לא צריך תקן בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני צוחקת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול את יצחק.

יפעת שאשא ביטון: בארצות הברית זה עובד?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה מאושר?

<יצחק טורם: בטח.

<יצחק טורם: יש לי את זה ברכב שלי פה.

<יצחק טורם: עינת ראתה את זה.

<יצחק טורם: זה הרכב שלי.

<יצחק טורם: אני עשיתי את הסרטון.

<יצחק טורם: זה פה.

יפעת שאשא ביטון: מה ההיקפים של הרכישה שם?

יפעת שאשא ביטון: או המכירה?

איילת נחמיאס ורבין: בכמה מכוניות זה מותקן?

<יצחק טורם: בכמה אלפים.

<מירי כהן: אבל זה לא מאושר שם בתקנים, נכון?

<עינת סגל: זה גם לא מחויב ולא מאושר.

<יצחק טורם: זה לא מחויב בארצות הברית.

<מירי כהן: אין תקן.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לשמוע את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה, אבל - - -

<יצחק טורם: אני דיברתי עם כמה חברות בין לאומיות שעובדות עם רכבים, אם מוצרים אפטר-מארקט, מקוריים.

<יצחק טורם: יש להם מחירים וכולם אומרים שצריכים שני אבחונים וזה הרבה פחות כסף.

<יצחק טורם: על האבחונים האלה יהיה תקן ברוב העולם.

<יצחק טורם: אבל פה בארץ לא יודעים אם זה יהיה מספיק.

<יצחק טורם: וגם כל דבר שמכון התקנים התקשרו אלי, יש להם סנסור בתוך הכיסא?

<יצחק טורם: לא.

<יצחק טורם: אז המחיר עלה.

<יצחק טורם: איך זה?

<יצחק טורם: ב-6400 רוב הדברים שלהם זה סנסורים שיש בכיסא או בתוך הרכב שעובד בטרייה או עובד על בלוטוס, או WIFI, דברים כאלה.

<יצחק טורם: מבחינתנו מה שאנחנו ראינו ויש אבחון שעשו דרך בית החולים בפילדלפיה, מבחינת משרד התחבורה של ארצות הברית, שלא יסמוך על הדברים האלה בכלל.

<יצחק טורם: אז אני לא יודע למה בוחרים אותם בכלל.

<קריאה: בגלל ג'נרל מוטורס.

איילת נחמיאס ורבין: כמה זה יעלה לצרכן?

יפעת שאשא ביטון: מה המחיר?

<יצחק טורם: אנחנו רוצים להיות פחות מ-800 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: תשלום חד פעמי?

<יצחק טורם: חד פעמי.

<יצחק טורם: זהו.

<קריאה: בארץ כבר מוכרים את זה?

<יצחק טורם: לא.

<קריאה: מתי?

<קריאה: יש צפי?

<יצחק טורם: אנחנו באמת רוצים, אבל אנחנו מחכים לראות מה יהיה.

<יצחק טורם: כל דבר לוקח זמן.

<יצחק טורם: אנחנו מחכים לתשובה וזה לוקח עוד חודש.

<קריאה: מה קורה אם יש יותר מילד אחד ברכב?

<יצחק טורם: זה לא משנה.

<יצחק טורם: זה גם למטוס, זה גם לספינה.

<יצחק טורם: לכל מקום, לכל רכב שיש בו דלת.

<עינת סגל: זה מתבסס על זה שפתחת דלת אחורית.

<קריאה: אני לא הבנתי, הרי אם אני הוצאתי ילד אחד, פתחתי את הדלת - - -

<אלי ביר: רק תלחץ את הכפתור.

<אלי ביר: הכפתור אומר שסיימת.

<קריאה: רגע.

<קריאה: לא, משהו פה לא מסתדר לי.

<קריאה: הוצאתי ילד אחד.

<קריאה: שכחתי את הילד - - -

<יצחק טורם: המנוע דלוק?

<קריאה: המנוע?

<קריאה: אתה יודע, משחק.

<קריאה: זה לא משהו שנשלט.

<אלי ביר: אם כיבית את המנוע, זה מסיים את זה.

<יצחק טורם: זה תלוי.

<יצחק טורם: אם כיביתי את המנוע אז צריך לבטל את הכפתור.

<יצחק טורם: אז למה יש לך ילד נוסף ברכב אם המנוע לא עובד ואתה לא שם?

<קריאה: עד שלא סיימת להוציא את הילדים, אתה לא לוחץ על הכפתור.

יפעת שאשא ביטון: בשביל לסיים את הפעולה אתה חייב ללחוץ על הכפתור?

<יצחק טורם: שני דברים, גם לפתוח את הדלת.

<יצחק טורם: הוא לא יכול דרך החלון וגם ללחוץ על הכפתור.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אם לא לחצת על הכפתור לא סיימת את הפעולה מבחינת הרכב, גם אם אין שם אף אחד, עדיין נשארים שם ילדים.

<יצחק טורם: נכון.

<יצחק טורם: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה תלוי רק אם אתה פותח את הדלת האחורית?

יפעת שאשא ביטון: פותח ולוחץ על הכפתור.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הרי חלק מהבעיה היא שאתה לא פותח את הדלת.

איילת נחמיאס ורבין: כי יש להניח שאם אתה פתחת את הדלת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה מחייב אותך לפתוח.

<קריאה: כי פתחת בהתחלה, אז הוא זוכר שפתחת.

יפעת שאשא ביטון: גם איתוראן הציגו מערכת שמזהה שפתחת דלת אחורית פעם אחת ולא פתחת אותה בסוף הנסיעה.

איילת נחמיאס ורבין: יש גם מערכות שמזהות או עושות מונוטוריג לזהות משקל.

<יאיר דרור: כן, אצלנו.

<יאיר דרור: זה מזהה משקל.

<יאיר דרור: אני יכול להוסיף מילה קטנה רק בנושא של מכון התקנים?

<יאיר דרור: אני יודע שכולם פה אומרים שהסכומים וכל הסיפור הזה, אבל אני יכול להגיד לכם מהניסיון שלי בהתקנות בפיילוטים, זה נותן הרבה שקט הבדיקות שלהם, כי הם באמת בודקים את זה.

<יאיר דרור: אני כשאני מתקין אני לוקח באחריות שהורה שם תינוק, שכח.

<יאיר דרור: עם כל האחריות הביטוחית שלי, אני רוצה להיות בטוח שנתתי לו מענה.

<יאיר דרור: לכן אני חושב שמכון התקנים עושה פה עבודת קודש, למרות שזה בירוקרטיה.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה ואנחנו לא רוצים להתפשר בעצם על האיכות והאמינות.

<יאיר דרור: אני לא מגן עליהם, אני רק אומר.

יפעת שאשא ביטון: עדיין אני חושבת שהם קצת – גם מידיעות שקיבלנו כאן – הם קצת הלכו רחוק מדי.

יפעת שאשא ביטון: הפכו את זה למשהו שהוא לא ריאלי ואנחנו רוצים להוריד את זה קצת לקרקע, בלי להתפשר על האמינות והאיכות.

<יאיר דרור: נכון.

<יאיר דרור: זה הדבר הראשון שרצנו אליו כשפיתחנו את המערכת של מוביקיס.

<יאיר דרור: הדבר הראשון שרצנו זה - - -

יפעת שאשא ביטון: 30,000, 40,000 שקלים או 80,000 שקלים לא הופכים את זה לאמין יותר או אמין פחות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמעבר לזה שמשרד התחבורה בא ואומר אני מוכן לתמרץ את מי שיוזם ולתמרץ אותו בכסף, אז לא יזיק שגם מכון התקנים יעשה איזה שהוא צעד מעצמו.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד שם לא יקרוס.

<יאיר דרור: אני לא מגן עליהם, גברתי, שלא תחשבי.

<יצחק טורם: יש לי אולי עצה, שמשרד התחבורה ייתן גם לטכניון וגם לאוניברסיטת אריאל, שאני דיברתי עם שניהם, שהם רוצים לדעת מה משרד התחבורה רוצים, אנחנו עושים את הבדיקות.

<יצחק טורם: אבל משרד התחבורה אומרים רק - - -

איילת נחמיאס ורבין: יש מכון התקנים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לזה.

יפעת שאשא ביטון: תראה, אני אמרתי הרבה דברים, חלקם גם היו לא נעימים אבל אני לא נכנסת לשיקולים המקצועיים של משרד התחבורה, במקרה הזה אני משאירה את זה לשם.

<עינת סגל: לא, זה לא קשור לשיקול מקצועי.

<עינת סגל: למעבדת אריאל וגם לטכניון אין את היכולת.

<עינת סגל: אין להם מעבדת אלקטרוניקה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי, אני אפילו לא נכנסת לזה.

<עינת סגל: אוקיי?

<עינת סגל: זאת הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: אני משאירה לכם את השיקול מבחינה מקצועית איפה נכון לעשות את זה.

<עינת סגל: אין להם את היכולת התשתיתית לעשות את הבדיקות.

<עינת סגל: אבל אני חייבת לציין עוד משהו לגבי מכון התקנים, למען ההוגנות.

<עינת סגל: מעבר לאמינות של המערכת, יש כאן גם היבטים שלא לפגוע במערכות אחרות ברכב, כי זה לא פחות חשוב.

<עינת סגל: כי בסוף הילד ימות ממשהו אחר, חס וחלילה.

איילת נחמיאס ורבין: השאלה היא כזאת, אנחנו עברנו פה בכנסת שני קייצים ביחד – יפעת ואני – ואנחנו מדברות ומסתמסות אחת עם השנייה אחרי כל ילד שנשכח, זה דבר שהוא מבאי הוועדה הקבועים.

איילת נחמיאס ורבין: נכון?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו תמיד מדברות על זה.

איילת נחמיאס ורבין: כל אסון כזה אנחנו מדברות בינינו.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה להגיע לקיץ הקרוב כשאין כבר איזה שהוא פתרון שמתהווה.

איילת נחמיאס ורבין: בוא נאמר אני הייתי רוצה שכבר יהיה פתרון.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר הייתי רוצה שתהיה הכרעה של משרד התחבורה, לאיזה פתרון הולכים ומה משרד התחבורה רוצה להכיל.

איילת נחמיאס ורבין: מבחינתי תעשו את זה בהדרגה במובן הזה שתגידו שרכבים חדשים חייבים להצטייד ורכבים עד 4-5 שנים אחורה חייבים להצטייד בטווח של.

איילת נחמיאס ורבין: כמו שעשיו אגב עם המובילאיי.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול שר התחבורה היה בוועדת הכלכלה, צעקו עליו שם הנהגים המקצועיים.

איילת נחמיאס ורבין: את יודע, מכוניות מסחריות, כעסו על זה שהוא דרש את התקנת המובילאיי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה לאל שהוא דרש את התקנת המובילאיי.

איילת נחמיאס ורבין: באמת אני אומרת את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ועל כן אני רוצה להבין מה לוחות הזמנים שאתם רואים לנגד עיניכם כשאתם ניגשים לבעיה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: זה כמובן משתלב גם עם העמדות של משרד הבריאות.

<עינת סגל: אז אני אסביר שוב.

<עינת סגל: קודם כל הטכנולוגיה קיימת ואתם רואים את זה פה.

<עינת סגל: כאילו, לא צריך אפילו לדבר.

<עינת סגל: רואים, הטכנולוגיה קיימת.

<עינת סגל: הבעיה שאין משהו שעומד בתקן.

<עינת סגל: אני לא יודעת, משרד התחבורה לא יודע לחייב משהו שאי אפשר להגדיר אותו.

<עינת סגל: אני אחייב מה?

<עינת סגל: משהו באוויר?

<עינת סגל: התקן בעצם זה הקו המנחה למה נדרש וכרגע אין את זה.

<עינת סגל: אם היה את זה אז כבר - - -

איילת נחמיאס ורבין: מה את צריכה?

<קריאה: איפה החסם?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

<עינת סגל: את שומעת את האנשים איפה החסם.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

יפעת שאשא ביטון: כן, כי אנחנו דיברנו על זה.

<עינת סגל: את היצרנים.

<עינת סגל: אנחנו כבר אחרי זה, את האמת.

יפעת שאשא ביטון: פשוט פתחנו את הדיון עם זה וזה המשך של הדיון שעבר.

יפעת שאשא ביטון: יש סיפור עם מכון התקנים - - -

<עינת סגל: זה לא רק מכון התקנים, זה גם החברות עצמן.

יפעת שאשא ביטון: בואי תסבירי.

<עינת סגל: אתם שומעים גם אותן ואתם רואים שיש להן - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל זה כי מכון התקנים דורש מצד אחד, מבחינת התקינה, התקינה מאד מאד מחמירה, העלויות הן קצת לא בפרופורציות.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, גם היצרנים – וזה משהו שעינת העלתה, אני כרגע לא שמעתי את זה כאן – שבאמת אנשים אומרים אני מפחד לקחת אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני שמעתי פה למשל את איתוראן אומרים אנחנו כן מוכנים ללכת על פיתוח כזה, בניגוד למה שהצגנו בדיון הקודם, ש - - -

<עינת סגל: אני שמעתי גם דברים אחרים מאיתוראן, אבל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אז אני אומרת, נכון, יש גם את החשש של אותם יזמים של מה קורה אם וכאשר, אבל אנחנו יודעים שזה לא 100%, אבל אנחנו עושים הכל כדי למזער.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, כשיש תאונה, למרות שבאוטו מותקן מובילאיי, סליחה, יש הבדל גדול.

איילת נחמיאס ורבין: שלא נדע, מאבדים חיים, למרות שברכב יש מובילאיי.

איילת נחמיאס ורבין: אז מישהו מיזמי מובילאיי אמר שהוא חושש מאחריות שתוטל עליו אם תהיה תאונה?

איילת נחמיאס ורבין: יש פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת המערכת של משרד התחבורה, שדווקא הלכה עם הטכנולוגיה והיא יודעת להטמיע טכנולוגיה חדשה, אני אומרת לכם.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו, אנחנו במרס.

איילת נחמיאס ורבין: גם לפני הקיץ שעבר אנחנו קיימנו את הדיונים הראשונים בפברואר.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אם אנחנו יודעים מה, אז תשמעו, הלוואי, אמן שאני טועה, שלא יהיה אף ילד הקיץ הזה, בלי שום קשר לשום מערכת, אבל תשמעו, אני כבר רואה יוזמות פרטיות.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שרציתי להגיד לך קודם, ששכחתי להביא מהבית.

איילת נחמיאס ורבין: קיבלתי ממפעל בברקן, מפעל שנקרא טויטו פלסט, של יזם מדהים, ישראל טויטו, מן לב כזה מפלסטיק שהוא מייצר, בגלל שהם יודעים שם במפעל – את נתקלת בזה?

<עינת סגל: לא, אבל במשהו אחר.

<עינת סגל: שמה?

<עינת סגל: שמתחבר?

איילת נחמיאס ורבין: לב כזה שמתחבר לחגורת הבטיחות ואז כשאתה בעצם יוצא מחגורת הבטיחות, זה כאילו קופץ לך ואז יש משהו שמזכיר לך.

איילת נחמיאס ורבין: והוא מחלק את זה בחינם, אגב.

איילת נחמיאס ורבין: הוא איש מיוחד במינו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מחלק את זה בחינם לכל מי שמגיע למפעל, לכל מי שמבקש.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מוכן לשלוח את זה לכולכם אם אתם רוצים, אבל בסוף זה פתרונות פרוביזוריים, זה לא פתרונות אמיתיים.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אמרנו, אנחנו פה לטווח הביניים, כי אי אפשר להשאיר את זה בלי כלום - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל פה - - - לטווח ביניים.

יפעת שאשא ביטון: לא, התחייבו במשרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: אמרו ייצא קול קורא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עובדים מול מכון התקנים כדי שיתאימו בעצם את כל הנושא של התקינה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בודקים גם את הסוגיה - - -

<קריאה: יש פתרונות ביניים, השאלה מה יעשו עם זה.

<קריאה: מה יעשו עם זה?

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: לא יעשו, זה כבר לבחירה של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: יש גבול, אתה יודע, כמה - - -

<עינת סגל: לא, הוא מדבר על היצרנים.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שאנחנו לא מחייבים, אז - - -

<קריאה: יש תקציבים למשרד התחבורה, לרשות למניעת תאונות בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: זה יהיה על חשבון זמן הדיבור שלך.

<קריאה: רגע.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא רגע.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאתה תקבל את רשות הדיבור שלך בלי שאני אפריע לך.

<קריאה: תני לי לפחות חצי ממה שהוא דיבר.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך כמה שיהיה צריך.

יפעת שאשא ביטון: תן לי בבקשה לנהל את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאני עושה את זה גם כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: יהושע לבנון, בבקשה.

<יהושע לבנון: אני מייצג פה מהנדס אלקטרוניקה שחי בניו-ג'רזי ופשוט מאחר שהוא קיבל את זה ברגע האחרון, אז הוא ביקש ממני שאני אייצג אותו.

<יהושע לבנון: מדובר על מכשיר שכל העלות שלו היא 150 שקלים.

<יהושע לבנון: מדובר במכשיר שמוצמד לידית של הדלת של הנוסע, מאחורנית – ואני נתתי כאן את הצילומים.

<יהושע לבנון: ברגע שנהג יוצא מהרכב מושמע צפצוף של מספר שניות ואם לא פותחים את הדלת האחורית, זה הופך לקול ואומר לו בפירוש – באיזו שפה שאתה רוצה – אתה יכול לתכנת את השפה – שכחת את הילד.

<יהושע לבנון: דבר מאד פשוט.

יפעת שאשא ביטון: זה עובד כבר?

יפעת שאשא ביטון: זה כבר מפותח?

יפעת שאשא ביטון: אם מחר בבוקר מישהו רוצה?

<יהושע לבנון: הוא מחר יכול לייצר, אין שום בעיה.

<יהושע לבנון: הוא גמר את כל הטסטים בארצות הברית.

<יהושע לבנון: בארץ כמובן לא הביאו - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל אין לזה ייצור מסחרי עדיין.

<יהושע לבנון: מה?

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא ייצר את זה עדיין באופן מסחרי, זה מה שאתה אומר?

<יהושע לבנון: עדיין לא ייצר מסחרית, אבל יש את הרעיון.

<יהושע לבנון: אני מדבר על רעיון.

<יהושע לבנון: עכשיו, מה שאמד מצא חן בעיני, שקודם כל לא קשור בשום פלאפון, לא קשור בשום אפליקציה, בשום דבר.

<יהושע לבנון: לא קשור גם לבטרייה.

<יהושע לבנון: הוא מכניס סוללת יוטיוב לאיטיום שאתה יכול לכוון למספר השנים שאתה רוצה.

<יהושע לבנון: הוא חשב על שש שנים, אבל אם יש עוד ילד אז צריך לכוון עוד פעם.

<יהושע לבנון: המכשיר עצמו הוא מאד קטן, אתם תראו, זה דבר כזה, הנה, אבל הוא קצת יותר ארוך, כי החלק האלקטרוני והסוללה, הוא קצת יותר ארוך על הידית והוא עטוף בחומר מבודד שלא ייפגע מגשם וכל מיני דברים אחרים.

<יהושע לבנון: שאלתי אותו מה תעשה שלא יגנבו לך - - -

<מירי כהן: זה חיצוני.

<יהושע לבנון: זה חיצוני.

<יהושע לבנון: שאלתי מה תעשה שלא יגנבו לך את המכשיר?

<יהושע לבנון: אז קודם כל הוא חשב פשוט להדביק את זה עם דבק - - -

<קריאה: עם דבק דו צדדי.

<יהושע לבנון: כן, עכשיו צריך לפתח משהו שבאמת לא יגנבו את זה.

<יהושע לבנון: זה לא מספיק הדבקה.

<יהושע לבנון: המכשיר עובד.

<יהושע לבנון: המכשיר תקין.

<יהושע לבנון: הוא עצמו יש לו תינוק בבית והוא בעצמו משתמש בזה.

<יהושע לבנון: הוא עדיין לא הוציא לייצור.

<יהושע לבנון: הוא הוציא את האב טיפוס.

<יהושע לבנון: עוד פעם, זה ישראלי שחי - - -

יפעת שאשא ביטון: זה עובד בעצם על מנגנון שפתחתי את דלת הנהג, סגרתי אותה, זה מצפצף.

<יהושע לבנון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: גם אם באמצע הדרך סתם פתחתי, סגרתי, זה מצפצף.

<יהושע לבנון: זה מצפצף.

איילת נחמיאס ורבין: אתה ראית את זה בפעולה?

<יהושע לבנון: אני לא ראיתי.

<יהושע לבנון: הוא התקשר אלי, אני לא ראיתי.

<יהושע לבנון: אני חי פה, אבל אני מכיר אותו יותר מדי טוב.

יפעת שאשא ביטון: מירי, זה דומה למה שאמרת.

<מירי כהן: כן, רק שזה בחוץ.

<מירי כהן: בסדר.

<יהושע לבנון: כן, זה חיצוני.

<יהושע לבנון: אני מכיר את הבן אדם.

<יהושע לבנון: איך אני מכיר אותו?

<יהושע לבנון: כי הבת שלי למדה בארצות הברית ואני הכרתי אותו טוב שם.

<יהושע לבנון: הוא אדם ישראלי שחי בניו-ג'רזי הרבה שנים והוא בעצמו עצמאי והוא מפתח כל מיני יזמויות כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, אבל אנחנו כרגע, חוץ מלהתרשם, לא יכולים לעשות עם זה הרבה, כי זה מחר בבוקר לא זמין לנו, אבל שווה אולי גם לנסות לעשות את התהליך.

<עינת סגל: זו דוגמא לפתרון פשוט שבעצם מייתר כאן את מכון התקנים.

<יהושע לבנון: זה פתרון מאד פשוט, כן.

<מירי כהן: זה פיתרון יצרני, נכון.

<מירי כהן: צריך ללכת ליצרן.

<עינת סגל: ועושה את הכל, כאילו כמו שאומרים מה שלא פשוט, לא יהיה.

<יהושע לבנון: כן, כן, זה מה שאני חושב וזה בדיוק מה שאני אמרתי לו.

<יהושע לבנון: הוא צריך ללכת ליצרן ולנסות לייצר את זה.

<מירי כהן: נכון, נכון.

<קריאה: צריך להבטיח את הפתרון של הגניבות.

<עינת סגל: רעיון מצוין.

יפעת שאשא ביטון: טוב, יפה.

יפעת שאשא ביטון: אז הנה, אתה אפילו מקבל פה פידבקים שכדאי לצאת לדרך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ותודה למי ששלח אותך.

יפעת שאשא ביטון: דוד ישראל, בבקשה.

<דוד ישראל: שלום.

<דוד ישראל: אז אני יזם ויחד אם אחי חשבנו לפתח מוצר שהוא למעשה פלג עם פלייק.

<דוד ישראל: פשוט להפעלה, לא צריך לזכור להטעין, לטעון, כל הדברים האלה.

<דוד ישראל: המוצר נקרא קאר-מיינדר והוא נכנס למצת של הרכב.

<דוד ישראל: מאחר שאנחנו תופסים את המצת, אז נתנו כאן שני USB.

<דוד ישראל: הוא דובר שמונה שפות.

<דוד ישראל: אנחנו לא נחשפנו לנושא הזה של תקן.

<דוד ישראל: לאחרונה נחשפנו לזה ויש לנו כבר את הוויז'ן איך להתאים אותו לתקן של זיהוי ילד ברכב למעשה.

<דוד ישראל: לשים שני חיישנים שיימצאו ברכב והוא יכול לזהות כל ילד שיושב ברכב, לא משנה קדימה, אחורה, באיזה שהוא מקום.

<דוד ישראל: כרגע, איך שזה עובד והוא מוכן ומיוצר כבר, שמים אותו במצת.

<דוד ישראל: ברגע שאתה מניע את הרכב הוא שואל אותך אם יש לך סמארטפון ואם אתה רוצה להתחבר עם האפליקציה.

<דוד ישראל: יש אפליקציה חינמית.

<דוד ישראל: אתה מתחבר לאפליקציה.

<דוד ישראל: ברגע שכיבית את המנוע הוא מתריע לך לבדוק אם יש ילד ברכב והוא מוציא לך התראה בסמארטפון.

<דוד ישראל: זה עובד כרגע באופן שהוא קבוע.

<דוד ישראל: זאת אומרת הדלקת, הנעת, קיבעת, קיבלת את ההודעות.

<דוד ישראל: אנחנו כמובן רוצים, כמו שאמרתי, לשים חיישנים שהוא יזהה את הילד ברכב והוא יוציא את ההודעה רק כאשר הילד נמצא ברכב.

יפעת שאשא ביטון: היום זה עובד, בכל מקרה זה מוציא הודעה.

<דוד ישראל: כן, היום בכל מקרה זה מוציא הודעה.

<יהודית איצקוביץ: ומעשנים, שהם לא יהיו מוכנים שזה יהיה במצת?

<יהודית איצקוביץ: וכל הצפצופים?

<יהודית איצקוביץ: אנחנו רגילים לצפצופים כל הזמן בפלאפון.

<יהודית איצקוביץ: מי אומר שישימו לב לזה?

<דוד ישראל: גם במובילאיי היה צפצופים והם נמכרו ב - - -

<יהודית איצקוביץ: יש הרבה שסוברים שזה מסיבה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: מה המחיר של דבר כזה?

<דוד ישראל: תשעים שקלים, המחיר של - - -

יפעת שאשא ביטון: התקנה חד פעמית?

<דוד ישראל: אין התקנה פה.

<דוד ישראל: אתה פשוט שם אותו לבד.

<דוד ישראל: אתה יכול להעביר אותו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, סליחה, תלשום חד פעמי?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא מצריך עוד שום דבר, כי אתה אומר שזה בעצם שואל שאלות ומחוברת אפליקציה שהיא חינמית, בסדר, אבל זה נטו לקנות את זה 90 שקלים, וזה מתחיל לתקשר איתך כשאתה מפעיל את הסוויץ'.

<קריאה: ואם יש תקלה במערכת החשמל של הרכב, מה עובד?

<קריאה: המצבר עכשיו מת.

<דוד ישראל: אז האוטו לא מותנע.

<יאיר דרור: לא, לא, אני סתם שואל, אם יש תקנה - - -

<דוד ישראל: אתה לא נוסע.

<דוד ישראל: אם המצבר מת אז אתה לא נוסע.

<יאיר דרור: אז לא המצבר.

<יאיר דרור: יש בעיה בצמה.

<יאיר דרור: סליחה שאני מכניס אתכם פה למונחים שאתם לא מכירים.

<יאיר דרור: צמת חשמל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אתה לא מכניס את זה, כי אני יכולה לשאול את אותו דבר גם על המכשיר שלך.

יפעת שאשא ביטון: אם יש איזה משהו, איזה קצר, איזה חוט - - -

<יאיר דרור: אצלנו זה לא מחובר כך, זה מחוברת לשרתים.

<דוד ישראל: זו שאלה שמתאימה לכל המכשירים האלקטרונים, אבל המכשיר הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, ככה אין פרוטוקול, רק שתדעו.

<דוד ישראל: המכשיר עבר את כל התקנים של FCC, שהוא תקן אמריקאי מחמיר.

<דוד ישראל: כאן כמו שאמרתי עוד לא הגענו למכון התקנים.

<דוד ישראל: אני מקווה שאנחנו ניתן איזה פוש ברגע שנסיים את הפיתוח של החיישנים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מחר אי אפשר לקנות?

<דוד ישראל: אפשר לקנות.

<דוד ישראל: אם מישהו רוצה, אני יכול להביא בכמויות.

<דוד ישראל: 90 שקלים.

<מירי כהן: אתם עדיין לא מוכרים?

יעל כהן-פארן: זה מבוסס על משקל או על חיישן נפח?

<דוד ישראל: כרגע זה מבוסס על התנעה וכיבוי המנוע.

יעל כהן-פארן: אה, זה רק - - - ברגע שהרכב מכובה.

יעל כהן-פארן: זה לא מרגיש אם יש ילד או אין ילד?

<דוד ישראל: לא, כרגע לא.

<דוד ישראל: אמרתי, בגלל שנחשפתי לנושא הזה של התקן, אנחנו מבינים שיש איזה שהוא תקן שצריך לזהות את הילד ברכב.

<דוד ישראל: אנחנו עובדים על הפיתוח של זיהוי הילד ואז הוא יתריע וישלח את ההודעה באפליקציה עם מיקום, רק כאשר הוא יזהה את הילד ברכב.

<דוד ישראל: האפליקציה בשמונה שפות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שזה נמצא בשלב של - - -

<דוד ישראל: זה כרגע ככה, איך שהוא, מוכן למכירה, מי שרוצה להביא.

<דוד ישראל: זה ב-90 שקלים.

<דוד ישראל: אנחנו יכולים להביא את זה אם אתם רוצים לראות.

יפעת שאשא ביטון: זה נמצא בשוק באופן חופשי או שצריך להגיע ספציפית אליכם באופן ישיר?

<דוד ישראל: לא.

<דוד ישראל: בשוק אנחנו עדיין לא יצרנו איזה שהוא קשר עם איזה שהוא גוף.

<דוד ישראל: אנחנו בודקים את הנושא הזה.

יעל כהן-פארן: אז אתם מוכרים באתר אינטרנט?

<דוד ישראל: יש לנו אתר, הוא נקרא קאר-מיינדר.

<עינת סגל: אני רק אציין בינתיים לגבי התקן, הוא מבחין בין שני סוגי מערכות.

<עינת סגל: יש מערכות שקשורות ברכב ומערכות מחוברות לרכב והבדיקות הן שונות לזה.

<עינת סגל: במקרה הזה זה מערכת שקשורה, לא מחוברת.

<עינת סגל: אם היא מחוברת לתוך מערכות הרכב, מערכות תקשורת כמו למשל מוביקיז, אז זה יותר מסובך ואם היא פשוטה יותר, אז היא מתחברת.

<עינת סגל: גם אם היא מתחברת למצבר, היא עדיין נקראת מערכת קשורה.

<קריאה: זה כמו דיבורית ניידת.

יפעת שאשא ביטון: ואז זה בעצם תהליך שהוא יותר פשוט ויותר זול.

<עינת סגל: אני לא יודעת כמה הוא יותר פשוט, כי הם מצליחים להפתיע אותי כל פעם מחדש, אבל זה אמור להיות יותר פשוט.

<קריאה: ואם הוא עבר תקן בסיסי וכל זה, זה לא - - -

<עינת סגל: רגע.

<עינת סגל: דרך אגב, חשוב לציין את זה.

<עינת סגל: אם זה עבר בדיקות של מעבדות מוסמכות מאושרות ויש לכם את הסרטיפיקציה, את התיעוד של הדברים ואתם מביאים את זה למכון התקנים, הם לא עושים בדיקה, הם מסתמכים על זה, אם זה על ידי מעבדה מאושרת, וזה גם הוזיל.

<קריאה: זה עבר בדיקת חום?

<קריאה: התכה, כמו במכון התקנים?

<דוד ישראל: ב-FCC הוא עבר את כל הבדיקות שלו, יש לי תעודת FCC עם כל התקנים של ה-FCC.

<דוד ישראל: זה תקן אמריקאי מחמיר.

<דוד ישראל: דרך אגב, שכחתי לציין, המכשיר הוא גם דיבורית לרכב.

<דוד ישראל: זאת אומרת ברגע שאתה קונה אותו, קנית גם דיבורית.

<דוד ישראל: אתה יכול לדבר איתו דרך הטלפון.

יפעת שאשא ביטון: כן, כמו בלוטוס.

<דוד ישראל: כן, בלוטוס.

<דוד ישראל: דיבורית בולוטוס.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נשמע.

יפעת שאשא ביטון: (מוצג סרטון)

<דוד ישראל: מי שאין לו טלפון חכם הוא לא חייב להתחבר.

יעל כהן-פארן: זה רק אקסטרה, זה לא קשור למערכת של ההתרעה.

<דוד ישראל: לא, לא קשור.

<רפי ישראל: ברגע שאני מכבה את הרכב.

<דוד ישראל: זה בשמונה שפות.

<דוד ישראל: בחירת שפה בקלות.

<דוד ישראל: אתה יכול לבחור שפה.

<דוד ישראל: תחליף שפה רגע.

יעל כהן-פארן: באיזה שפות?

<דוד ישראל: ערבית, רוסית, אנגלית, גרמנית, צרפתית, עברית.

<דוד ישראל: אמהרית עדיין לא, אבל אפשר להשיג, אם יש ביקוש.

יפעת שאשא ביטון: בואו נתחיל עם זה, חברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד לא צעדנו את הצעדים הראשונים.

<קריאה: למה צריך סוללה?

<דוד ישראל: הוא צריך כמה שניות כדי להתריע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל בהצלחה ואני שמחה שאם זה כפי שאתה אומר מבחינת האישורים שיש לך ממעבדות שאולי הן מאושרות, אז זה אפילו יכול לזרז את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על יותר מעזר אחד שייכנס לשוק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן היינו עסוקים גם שלא יהיו פה מונופולים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לנו שתהיה תחרות כי חשוב לנו להוזיל את זה.

<קריאה: מה אתם עושים עם רכבים שה-USB לא נכבה בעת הוצא המפתח?

<דוד ישראל: המצת.

<דוד ישראל: זה האחריות של מי שקנה.

<דוד ישראל: יש את זה בהוראות שהוא צריך לוודא שכאשר הוא מכבה הוא מקבל את ההתרעה.

<קריאה: יש הרבה רכבים שה-USB ממשיך לעבוד.

<קריאה: המצת ממשיך לעבוד.

<יאיר דרור: כמו שאתה ממשיך להטעין כשהאוטו כבוי, נגיד את הפלאפון.

<דוד ישראל: אז זה מה שאני אומר.

<דוד ישראל: הוא צריך לבדוק, לוודא בהוראות ההפעלה שלנו.

<דוד ישראל: הוא צריך לוודא שכאשר הוא מוציא את המפתח - - -

יפעת שאשא ביטון: זה כמו האוטו-לייט.

יפעת שאשא ביטון: יש כאלה שגם כשאתה מכבה אתה לא צריך לכבות את האור, זה נכבה לבד, נדלק לבד.

<קריאה: אתה - - - את ה - - - של הרכב?

<דוד ישראל: אני לא צריך.

<דוד ישראל: זה לא איזו שהיא התקנה, זה איזה שהוא שינוי.

<דוד ישראל: כל מתקין עושה את השינוי הזה של המצב.

יעל כהן-פארן: אבל יש לכם איזה שהוא מוד?

יעל כהן-פארן: אם יש מצב כזה שהרכב לא מכבה את המצת, יש לכם מוד שזה יכול להבחין?

יעל כהן-פארן: שזה בעצם לא יעבוד.

<דוד ישראל: אתה רואה שזה עדיין פעיל.

יעל כהן-פארן: בסדר.

יעל כהן-פארן: אז אני אומר, אין לך אפשרות להפעיל את זה ברכב שלא עובר?

יפעת שאשא ביטון: לא, הוא צריך לשנות את זה.

יפעת שאשא ביטון: בעל הרכב צריך לשנות את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה כמו אוטו לייט.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה להתקין או לא להתקין ואז את יכולה בעצם עם נעילה של - - -, לכבות את ה - - -

<דוד ישראל: בכל מקרה הוא מתממשק עם האפליקציה.

<דוד ישראל: נגיד שהוא כיבה ויצא ונגיד שזה ממשיך לעבוד, באפליקציה הוא כן יקב את התראה.

<דוד ישראל: כי האפליקציה התנתקה מהבלוטוס, הוא התרחק 10 מטרים ואז הוא כן יקבל את ההתראה באפליקציה.

יעל כהן-פארן: מי שיתחבר באפליקציה.

<דוד ישראל: כן.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה לומר משהו?

יעל כהן-פארן: תמשיכו, זה מאד מעניין.

יעל כהן-פארן: באתי לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יופי.

יפעת שאשא ביטון: שלום פרץ.

יפעת שאשא ביטון: הנה, הזמן שלך.

<שלום פרץ: אני רוצה ברשות כל המשתתפים בוועדה, אני מלווה את הוועדה הזאת כבר מ - - -

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי – אני זוכרת.

<שלום פרץ: את זוכרת?

<שלום פרץ: גם יושבת ראש הוועדה הקודמת זוכרת.

<שלום פרץ: אבל מה שאני רוצה לומר, אני מאד בעד טכנולוגיה, אני לא שולל, אני שמח על זה.

<שלום פרץ: כל פתרון זה טוב.

<שלום פרץ: כמו שהיא הסבירה עם המדבקה, מה שיכול לעזור, הכל טוב לעניין של המודעות, לעניין של ההסברה.

<שלום פרץ: לפני ארבע שנים, בעקבות אסון שקרה בארץ, שני תינוקות נשכחו ברכב.

<שלום פרץ: אני ביוזמה שלי, ובשביל זה אני קצת החמאתי לה, כי פחות או יותר זה דומה.

<שלום פרץ: ההתעוררות נבעה מזה שזה מאד כאב, איך נשכחים ילדים ברכב.

<שלום פרץ: אני מבין שאם אנחנו ניקח כיתה של בית ספר ונגיד להם שאנחנו הולכים לפתח מברשת שיניים אלקטרונית עם חיישנים ועם הכל, אז כולם יתלהבו, אבל להזניח את המברשת הפשוטה בינתיים, עד ש-, ולהרוס לכולם את השיניים.

<שלום פרץ: ואחרי כמה חודשים ילדים יבואו עם צרחות וצעקות מכאבי שיניים - - -

יפעת שאשא ביטון: שלום, אנחנו פה בגלל שאנחנו לא זונחים את המברשת הישנה בינתיים.

<שלום פרץ: שנייה רגע.

<שלום פרץ: אני לא באה אלייך בטענות.

<שלום פרץ: אני - - -

יפעת שאשא ביטון: אז ההקדמה-.

יפעת שאשא ביטון: תנצל את הזמן להראות לנו מה אתה יצרת.

<שלום פרץ: אני מבקש שהדברים לא יופנו אלייך.

<שלום פרץ: זה לא אלייך, חס ושלום.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, זה לא קשור.

<שלום פרץ: אני מעריך אותך ואני יודע שאת עושה הרבה.

<שלום פרץ: זה חס ושלום לא מופנה אלייך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור.

<שלום פרץ: אני מדבר על כולנו ביחד מה ניתן לעשות בינתיים.

<שלום פרץ: כמו במשל שהבאתי, עד שימציאו את ההמצאות האלה, בואו ניתן לילדים בינתיים מברשת שיניים פשוטה.

<שלום פרץ: בין המדבקה שלה לבין האלקטרוניות, יש לי דבר, שדרך אגב זה הדבר הנפוץ ביותר בישראל.

<שלום פרץ: אני לא יודע אם מישהו מכיר.

<שלום פרץ: מי שקיבל את הפרוספקט יכול לראות מי רכש את זה מאיתנו.

<שלום פרץ: תסתכלו פה, צה"ל.

<שלום פרץ: תסתכלו פה, כל מיני משרדי ממשלה מאד חשובים.

<שלום פרץ: אין לי שום קשרים.

<שלום פרץ: אני מודיע קבל עם ועולם, תסתכלו עלי כולכם, אין לי שום קשרים, אין לי שום פרוטקציות.

<שלום פרץ: אני אגיד את זה עוד פעם: אין לי שום קשרים ואין לי שום פרוטקציות.

<שלום פרץ: אנשים חיפשו בגוגל.

<שלום פרץ: הם הקישו תפס שכחה והגיעו אלינו.

<שלום פרץ: תקישו גם אתם תפס שכחה ותגיעו אלינו.

<שלום פרץ: מאיפה המושג הזה בכלל תפס שכחה?

<שלום פרץ: זה מזה.

<שלום פרץ: משרד התחבורה מפרסם את המילים תפס שכחה.

<שלום פרץ: זה זה.

<שלום פרץ: כל פעם שמשרד התחבורה אומר בפרסומו תשימו את התיק, אל תשכחו לעשות אפליקציה בנייד והתקינו תפס שכחה, אז זה זה.

<שלום פרץ: אני המצאתי את המילים האלה – תפס שכחה.

יפעת שאשא ביטון: ספר לנו איך זה עובד.

<שלום פרץ: יפה.

<שלום פרץ: מה אני בא לומר?

<שלום פרץ: אני בא לומר שהדבר הזה משאיר את האחריות בידי ההורים.

<שלום פרץ: אף אחד לא היה מכניס תרנגולת חיה למיקרוגל ויחכה לאיזה צפצוף שיציל אותה.

יפעת שאשא ביטון: אין מקום שם.

<שלום פרץ: זה לא היה עובד.

<שלום פרץ: זה לא נכון לעשות את זה.

<שלום פרץ: האחריות תמיד תישאר בידי ההורים.

<שלום פרץ: שיסתכל פה בפרוספקט, יש פה את השיטה של הפעולה הזאת.

<שלום פרץ: השיטה היא מאד פשוטה.

<שלום פרץ: הדבר הזה יושב באופן קבוע.

<שלום פרץ: נגיד שזה כיסא התינוק, זה כל הזמן בכיסא התינוק, על החגורה.

<שלום פרץ: גם כשהנהג לא ברכב.

<שלום פרץ: הדבר הזה לא יוצא מהרכב.

<שלום פרץ: זה כל הרעיון.

<שלום פרץ: עכשיו מה עושים?

<שלום פרץ: כשהורה מגיע אל כיסא התינוק ומניח את התינוק, הוא בתודעה.

<שלום פרץ: ההורה בתודעה.

<שלום פרץ: הוא לא בדמיונות והוא לא בחלומות עכשיו, של כמה לייקים עשו לי בפייסבוק וכמה ראו אותי.

<שלום פרץ: ההורה בכלל לא נמצא בכדור הארץ והוא מניח את הילד והוא ממשיך עם החלומות שלו, שראו אותו בפייסבוק וראו את התמונות שלו.

<שלום פרץ: אני פה מחזיר את ההורה לתודעה.

<שלום פרץ: זה יהיה כל הזמן בכיסא התינוק.

<שלום פרץ: אני כנהג מגיע לרכב, לוקח את זה, כי זה מפריע לשים את התינוק.

<שלום פרץ: זה יושב על הכיסא של התינוק, נכון?

<שלום פרץ: אז אני לוקח את זה ומעביר את זה למחזיק המפתחות.

<שלום פרץ: ברגע שעשיתי את הפעולה הזאת, הבטחתי את עצמי משכחה.

<שלום פרץ: זה לא כמו שאמרת אולי אני אראה את המדבקה, אולי אני לא אראה את המדבקה.

<שלום פרץ: סליחה שאני עומד - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב, כי זה כבר מציק, כל הגודל הזה.

<שלום פרץ: זה לא נכנס בכיס.

<שלום פרץ: סיימתי לנהוג, זה עדיין במפתחות של הרכב.

<שלום פרץ: אני משתמש בפלאפון שלך.

<שלום פרץ: זה מפריע לי עם הפלאפון.

<שלום פרץ: זה לא מסתדר עם היום-יום שלי.

<שלום פרץ: אני הצעתי את זה למירי כהן ממשרד הבריאות, אבל לא עשית עם זה כלום לצערי הרב, בקיץ שעבר.

<שלום פרץ: יכולנו להציף את כל המדינה עם זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בביקורת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו מציעים, אנחנו לא מבקרים.

יפעת שאשא ביטון: ועדת הביקורת זה- - -

<שלום פרץ: בסדר.

<שלום פרץ: אני פונה עכשיו אל מי שהוא אחראי על תקציבים זעומים.

<שלום פרץ: אפשר להזמין פחות נייר למשרד וכדאי להזמין את זה יותר.

<שלום פרץ: שהפקידה תוציא מכתב בחצי גודל.

<שלום פרץ: זה הכל.

<שלום פרץ: זה מה שיש לי להגיד.

<שלום פרץ: עכשיו, מי שרוצה להתעורר ולעשות עם זה משהו, מכל המשרדים פה – אז בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: הפצתם את זה איך שהוא?

<שלום פרץ: מה זאת אומרת הפצנו את זה?

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, בוא, רק כדי שנבין את הקונסטלציה של הישיבה כאן.

<שלום פרץ: זה המוצר הנפוץ ביותר בישראל.

<שלום פרץ: אתם ישנים.

<שלום פרץ: אני אומר לכם את זה כל ועדה ואתם ישנים ולא מבינים מה אני מדבר.

<שלום פרץ: תסתכלו מי הזמין בפרוספקט ותבינו.

<שלום פרץ: אמרתי כבר.

יפעת שאשא ביטון: שלום, אני רוצה לומר את זה גם כדי שזה יירשם לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: המטרה של הדיון הזה היא לא לקדם מוצר כזה או אחר, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה בראשית הדרך.

יפעת שאשא ביטון: רגע, עכשיו אני מדברת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מציגים כאן את כל המוצרים ואנחנו מאפשרים לציבור הרחב לבחור את מה שהוא מאמין בו, את מה שנכון לו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על התגייסות של שום משרד ממשלתי כרגע.

<שלום פרץ: אבל הציבור בחר מועמדים.

<שלום פרץ: נציגים של הציבור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נותנים עכשיו, לא ממליצים לא למשרד התחבורה ולא למשרד הבריאות ולא לאף אחד אחר, לקדם את אחד המוצרים שיש כאן או לקדם את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אני נותנת לכולכם במה שווה.

<שלום פרץ: אני מסכים איתך.

<שלום פרץ: תני לי להשלים רק.

יפעת שאשא ביטון: אבל עכשיו אתה מקבל חשיפה במסגרת הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נעביר ונאמר מה הגיע לכאן לוועדה כדי שהציבור יוכל להיחשף.

<שלום פרץ: תשמעי, תראי, כל מי שירשום פה שכחת ילדים ברכב, הדבר הזה עולה ראשון לא מתוך איזה משרד פרסום שעשה לי את זה.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

<שלום פרץ: זה מטבע הדברים עולה.

<שלום פרץ: אני אסביר דבר אחרון עכשיו.

<שלום פרץ: מדברים פה על מכון התקנים, מדברים פה על כל מיני תקנים וכל מיני דברים.

<שלום פרץ: זה כמו המדבקה, זה כמו כל דבר פשוט.

<שלום פרץ: זה אחראיות שנשארת ביד ההורה.

<שלום פרץ: חגורת בטיחות, אף חברת מכוניות לא תוכל להיות אשמה, שחגורת הבטיחות בתאונה עבדה ככה או אחרת.

<שלום פרץ: האחריות עליך לשים חגורת בטיחות.

<שלום פרץ: גם זה.

<שלום פרץ: אני מודיע פה קבל עם ועולם, אני מסיר אחריות מזה שזה יציל.

<שלום פרץ: זה יציל הורה אחראי.

<שלום פרץ: אתה הורה אחראי?

<שלום פרץ: קח את עצמך בידיים, שים את זה על הכיסא קבוע באוטו.

<שלום פרץ: כשאתה מביא את התינוק תעביר את זה למפתח.

<שלום פרץ: זהו.

<שלום פרץ: הבטחת עצמך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אני רק אוסיף כאן בהערה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן גם בשביל ההורים הלא אחראים, כי חשוב לי להציל את כל ילדי ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא צריך לשלם את המחיר כי ההורה שלו אחראי או לא.

<שלום פרץ: אז בואו נקום ונעשה מעשה.

<שלום פרץ: בואו נעשה מעשה.

יפעת שאשא ביטון: אז הנה, אנחנו עושים.

<שלום פרץ: מה עושים?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה בדיוק בשביל מברשת השיניים הישנה שלך.

יפעת שאשא ביטון: עד שתהיה תקנה, אנחנו כאן.

<שלום פרץ: אני ארבע שנים מלווה את הוועדה ואני לא רואה שעשו משהו.

<שלום פרץ: מירי כהן ממשרד הבריאות - - -

<מירי כהן: אנחנו דיברנו לפני כמה חודשים.

<מירי כהן: אל תגיד לי שדיברנו לפני שנה.

<שלום פרץ: בבקשה, מה אפשר לעשות?

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: שלום פרץ, אנחנו סיימנו את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מעבירים ביקורת.

<שלום פרץ: תאפשרי לי לשים את זה בטיפות החלב.

<שלום פרץ: על אחריותך - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אוציא אותך אם אני אצטרך ואנחנו תמיד מגיעים לזה.

<שלום פרץ: כל טיפות החלב בארץ.

<שלום פרץ: בואו נעשה מעשה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מאנשי המשמר, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להישאר פה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים לך במה בצורה מכובדת, כמו לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה נכון שהדיון הזה יתקיים בצורה מכבדת ואני רוצה לשמור על זה.

יפעת שאשא ביטון: עוד התפרצות אחת - - -

<שלום פרץ: אני מסכים ואני מתנצל.

יפעת שאשא ביטון: אני לא באה בביקורת לאף משרד ממשלתי וגם אף משרד ממשלתי לא חייב לשווק את המוצר שלך, אם אני צריכה לומר את זה בצורה ישירה.

<מירי כהן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: כמו שלא חייבים לשווק פה אף מוצר אחר.

<מירי כהן: יש לנו כללים, עם כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים לזה, זה בהחלט מכבד.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מוסיפה את ההערה שאנחנו כן רוצים לשמור על הילדים של כולם.

<שלום פרץ: הדברים מופנים גם לרשות למניעת תאונות בדרכים, למשרד התחבורה, לכל מי שיכול ויש לו תקציבים.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: שלום, אמרת שאתה מדבר על הורה אחראי?

יפעת שאשא ביטון: קח אחריות על המוצר שלך, תפיץ אותו כמה שיותר, שיגיע לכל עם ישראל.

יפעת שאשא ביטון: בוא, קח גם אתה אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו כאן כדי להתגייס.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

<שלום פרץ: שאלו פה כמה זה עולה.

<שלום פרץ: זה עולה 20 שקלים לאדם שמזמין את זה באתר וזה במשרדי ממשלה וכדומה, זה גם מגיע ממש לכמה שקלים בודדים.

<שלום פרץ: כמה שקלים בודדים.

<שלום פרץ: אז אפשר לכסות - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה משרדי ממשלה?

יפעת שאשא ביטון: זה אם מישהו קונה בצורה מאורגנת?

<שלום פרץ: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז.

<שלום פרץ: כמו שמשרד החקלאות עזר.

יפעת שאשא ביטון: ויש אתר והכל.

<שלום פרץ: יש אתר ויש הכל.

<שלום פרץ: זה נקרא בייבי און קי.

<שלום פרץ: מי שמקיש בגוגל תפס שכחה, יגיע אלינו.

<שלום פרץ: אנחנו עולים כנראה ראשונים.

<שלום פרץ: אני לא יודע, יכול להיות ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה רואה, זכית.

יעל כהן-פארן: אולי זה רק אצלך במחשב.

<שלום פרץ: אז בואו תבדקו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: מעיין אלמסי נמצאת פה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: ואליאב אלחדד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי עוד מישהו שאין לי את השם שלו.

יפעת שאשא ביטון: מי זה קליד-טייק?

יפעת שאשא ביטון: אין.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז מעיין ואליאב, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה עוד בקשות דיבור שאני אתייחס לכולן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס לכולם, אל תדאגו.

<אליאב אלחדד: אנחנו יצרנו מוצר שנקרא בר-קיד.

<אליאב אלחדד: זה צמיד חכם לילד.

<אליאב אלחדד: הוא לא מבוסס על GPS, אין בו סים סלולארי, אין בו את הקרינה של הסים הסלולארי.

<אליאב אלחדד: הצמיד הזה בעצם מתריע להורה כל פעם שהילד מתרחק ממנו לפי ההגדרה בטלפון הנייד, באפליקציה מאפס עד 50 מטרים.

<אליאב אלחדד: הורה מגדיר אני רוצה 10 מטרים, 5 מטרים, הוא מקבל התראה.

<אליאב אלחדד: אם הצמיד הזה נכנס למים, הוא מזהה גם כניסה של ילד למים ואז הוא מתריע גם אם הילדה טובע חלילה, או דברים כאלה.

<אליאב אלחדד: זה נועד בעצם למנוע איבוד של ילד במקומות הומי אדם, פארקים, קניונים, בחו"ל, שדה תעופה או דברים כאלה.

<אליאב אלחדד: אם משאירים את הילד ברכב או הצמוד על הסלקל, זה מה שעושים הרבה מהמשתמשים שלנו, אז כשהם יוצאים מהרכב זה נותן התראה.

<אליאב אלחדד: אם הטלפון נשאר ברכב, כי גם אותו שכחו, אז בעצם אנחנו מעבירים SMS, כי אנחנו מזהים שיש הפסקה של נסיעה לתקופה ממושכת.

<אליאב אלחדד: אנחנו שולחים SMS למישהו אחר, ואז בעצם ככה אנחנו מונעים את שכחת הילדים ברכב.

<אליאב אלחדד: את כל המקרים הטרגיים של ילדים – גם שכחה ברכב, גם איבוד במקומות הומי אדם, גם טביעה, שזה יותר משכחה ברכב בכמות המקרים.

<אליאב אלחדד: וזהו.

<אליאב אלחדד: זה הצמיד.

יפעת שאשא ביטון: הצמיד בעצם מותקן על היד של הילד?

<אליאב אלחדד: או על הסל קל.

<אליאב אלחדד: מה שההורים רוצים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ואז בעצם מי שמקבל את ההתראה זה הטלפון.

<אליאב אלחדד: נכון.

יפעת שאשא ביטון: וההתראה, כמו ששאלתי כאן מקודם, היא בעצם התראה קולית גם במקרה שהטלפון מושתק?

<אליאב אלחדד: כן.

<אליאב אלחדד: הטלפון פה מושתק, את יכולה לראות.

יפעת שאשא ביטון: לי כבר אין ילדים קטנים לשכוח.

יפעת שאשא ביטון: אולי הנכדים שלי, בעזרת השם, אבל הטלפון שלי 99% מהזמן על שקט בגלל הדיונים בוועדות.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם מי שכמוני, בעצם גם יוכל לקבל את ההתראות?

<אליאב אלחדד: יש התראות.

<אליאב אלחדד: אני אכבה אותו רגע.

<מירי כהן: הוא נמצא כל הזמן על הכיסא, או שכל פעם צריך להתקין מחדש?

<מירי כהן: הוא אמר שאפשר לשים גם על הכיסא.

<אליאב אלחדד: מה השאלה?

יפעת שאשא ביטון: כן, אפשר להתקין או על הכיסא או על - - -

<מירי כהן: על הכיסא משאירים את זה כל הזמן?

<מירי כהן: זאת אומרת, כי צריך גם לזכור לשים את זה.

<אליאב אלחדד: זה עובד רצוף.

<אליאב אלחדד: אני אדבר על חיי הסוללה בדברים האלה.

<אליאב אלחדד: זה עובד רצוף 24/7 למשך 400 ימים.

<אליאב אלחדד: אם הורה רוצה להתעסק עם זה – אנחנו לא רוצים שההורים יטעינו ויתעסקו עם זה, כי ההורים לא אוהבים להתעסק עם הדברים האלה.

<אליאב אלחדד: אם הורה רוצה להשתמש בו רק מתי שהוא רוצה, אז אפשר לכבות אותו על ידי לחיצה ארוכה של 15 שניות, כדי שהילד לא יכבה ואז אפשר, זה גם יכול לעבוד ל-5 שנים ויותר.

<אליאב אלחדד: זה שם.

<אליאב אלחדד: זה מיוצר בשבילם.

<אליאב אלחדד: הם גם רוצים את זה.

<אליאב אלחדד: אנחנו לא רוצים לכפות עליהם אזיק אלקטרוני או דברים כאלה.

<אליאב אלחדד: זה בשבילם.

<אליאב אלחדד: אם מכוונים רק לרכב, שמים על הסלקל.

<אליאב אלחדד: בנוסף גם יש לנו שירות – אם יש פה ארגונים של ילדים, שיידעו – יש לנו שירות שהוא חינמי, בלי כסף, שמתריע להורים אם הילד נכנס לגן או לא נכנס לגן, בתנאי שהגננת רוצה לסמן דברים.

<אליאב אלחדד: אז אם רוצים את זה, אפשר גם להשתמש בזה.

<אליאב אלחדד: זה נקרא בר-קיד נני.

יפעת שאשא ביטון: אז שווה.

יפעת שאשא ביטון: למרות שאנחנו מדברים רק על רכבים פרטיים, אני בכל זאת אומרת במאמר מוסגר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו על זה דיון לפני שבועיים.

יפעת שאשא ביטון: תפיצו גם את המערכת של הגנים ברשויות המקומיות, אפשר גם לשלטון המקומי.

<אליאב אלחדד: אנחנו עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: תגיעו אפילו באופן עצמאי ישר לרשתות של מעונות, גנים וכו'.

יפעת שאשא ביטון: בגלל שזה חינמי ובגלל שזה יכול לתת לנו איזו שהיא דחיפה להביא את זה למודעות, אני מניחה שזה ייכנס לכמה שיותר מקומות.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו גם את קרן מאיגוד הגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: גם הם פיתחו אפליקציה.

יפעת שאשא ביטון: באמת, בואו נראה בזה שליחות ונתגייס כולנו, במיוחד כשאתם אומרים שזה חינמי וזה לא מצריך עליות מיוחדות של אף אחד.

<אליאב אלחדד: אין פרסומות, אין כלום.

<אליאב אלחדד: השירות של הגנים הוא חינם.

יפעת שאשא ביטון: גם.

יפעת שאשא ביטון: אין לי שום בעיה שתפרסם את מי שאתה רוצה שם, רק שהילדים שלנו יחיו.

<אליאב אלחדד: אין פרסומות.

<אליאב אלחדד: זה מיועד נטו משליחות.

יפעת שאשא ביטון: באמת, ככל שאנחנו נוכל להפיץ את זה יותר, יותר טוב.

<קריאה: כמה זה עולה?

<אליאב אלחדד: הצמיד עולה חד פעמי 200 שקלים.

<אליאב אלחדד: אין עלויות חודשיות וכל הדברים האלה.

יעל כהן-פארן: ואפשר לקנות לו סוללה, או שזה נגמר וצריך - - -

<אליאב אלחדד: הצמיד אטום כדי שהילד לא יבלע חלילה את הסוללה, וגם הוא צריך להיות עמיד במים ואבק.

<אליאב אלחדד: אחרי שנה אנחנו נותנים אפשרות לשדרג בחצי מהעלות, אם ההורה ישתמש בזה.

יפעת שאשא ביטון: מרוויחים פה גם התראה בכל המקרים של הטביעה של ילדים.

<מירי כהן: גם למים, להיכנס ממש לבריכה איתו?

<אליאב אלחדד: אם הילד נכנס לבריכה, את באזור ה-50 מטרים שלו – אוטומטית הצמיד מזהה את הכניסה למים ושולח לך הודעה – תוציאי אותו מהר מהים, מהבריכה.

<מירי כהן: חשוב מאד.

<מירי כהן: זה יכול להיות יתרון.

יפעת שאשא ביטון: כבר להרוויח שתי ציפורים.

<קריאה: אנחנו עכשיו פיתחנו שעון כזה גם לבתי אבות, לזקנים שהולכים לאיבוד, עם כל הסיפורים שיש כרגע.

<קריאה: אותו שעון בדיוק שכרגע נמצא במפעל באיטליה, שמייצר לנו את זה גם באוטובוסים שיודעים איפה הילד.

<קריאה: מתי הוא ירד מהאוטובוס, מתי הוא לא.

<אליאב אלחדד: אנחנו המצאנו את של האוטובוסים.

<אליאב אלחדד: כמו הגנים זה עובד גם על אוטובוסים.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<קריאה: אבל אתה מגובה בשרתים, או שזה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, הבשורה הטובה היא שאנחנו הולכים לראות שיש יותר ויותר פיתוחים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק צריכים לעזור להם לצלוח את המשוכה של מכון התקנים ומשרד התחבורה.

<קריאה: זה תופס את הבלוטוס של הטלפון?

<אליאב אלחדד: לא, לא.

<אליאב אלחדד: זה בלוטוס לואו אנרג'י.

<אליאב אלחדד: בשימוש יומי מלא ירד לך 4%.

<עינת סגל: מאיזו בחינה?

יפעת שאשא ביטון: אפילו לא צריך לעמוד-.

יפעת שאשא ביטון: ואם יש חיוב לתקנה?

<עינת סגל: טאבלט לאוטו.

יפעת שאשא ביטון: ואם יש תקנה שתחייב עזר טכנולוגי, זה ייחשב?

<מירי כהן: אפילו.

<מירי כהן: נכון, גם.

<עינת סגל: אני לא יודעת אם אפשר לחייב כזה דבר, אבל צריך לחשוב איך לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא, את לא מחייבת כזה דבר, את מחייבת - - -

<עינת סגל: לא, זה משהו שהוא הרבה יותר מעבר לנסיעה ברכב.

<עינת סגל: אם היו לי ילדים קטנים הייתי קונה את זה עכשיו לכל ילד.

<עינת סגל: אני יודעת איפה כל אחד כל היום.

<עינת סגל: מעולה.

<עינת סגל: אפילו היום, כשהם גדולים.

<מירי כהן: אולי אפשר לעשות את זה תקן מחייב למשרד הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: ההורים של היום.

<אליאב אלחדד: אמא אחת אמרה לנו – יש לכם את השירות ההפוך?

<קריאה: יש לך את זה לחיילים?

<קריאה: יש לך את החברה שלו.

<אליאב אלחדד: יש לנו אמא ששאלה אם יש לנו את השירות ההפוך, איך להיפתר מהילדים.

<אליאב אלחדד: באמת.

יפעת שאשא ביטון: לא, חס וחלילה.

<קריאה: ואם יש לו חבר שאת לא אוהבת, שהוא הולך אליו.

יפעת שאשא ביטון: זו טכנולוגיה מצוינת.

יפעת שאשא ביטון: לא מורכבת.

יפעת שאשא ביטון: לא מסובכת יותר מדי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יופי, תודה רבה לאליאב ומעיין.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאתה הדובר והיא הרוח שמאחורי הדברים.

<אליאב אלחדד: לא, היא הייתה אמורה להדגים.

<אליאב אלחדד: בדרך כלל היא מדברת.

<מעיין אלמסי: אני פשוט מעדיפה שאם בן אדם אחד מדבר, אז - - -

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: רק חשוב היה לי להגיד שגם את כאן וזה שלא דיברת זה לא אומר שאין את הרוח שלך בסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אורי מנדלביץ, בבקשה.

<אורי מנדלביץ: שלום לכולם.

<אורי מנדלביץ: אני אורי מנדלביץ, אני המנכ"ל והיזם של אפליקציית קונקטו.

<אורי מנדלביץ: אני יודע שהדיון הזה הוא על עזרים לרכב.

<אורי מנדלביץ: אנחנו אמנם אפליקציה, אבל רק מילה קטנה בהמשך למה שבר-קיד אמרו.

<אורי מנדלביץ: אתם חיפשתם פתרון קיים בשוק.

<אורי מנדלביץ: אני חייב להגיד שיש פתרון.

<אורי מנדלביץ: הפתרון שלנו עובד כבר בגנים.

<אורי מנדלביץ: זו אפליקציה שארגון חיב"ה משתמש בה.

<אורי מנדלביץ: יש לנו כבר מאות גנים שמשתמשים.

יפעת שאשא ביטון: חינמית?

<אורי מנדלביץ: חינמית לגמרי.

<אורי מנדלביץ: מה שאנחנו עושים הוא מסמנים פשוט מתחם מסביב לכל גן שמצטרף למערכת, וכשההורה מתקרב למתחם הוא מקבל התראה.

<אורי מנדלביץ: הגננת לא אחראית על שום דבר.

<אורי מנדלביץ: היא לא צריכה לעשות כלום.

<אורי מנדלביץ: הכל אוטומטי וקורה לבד.

<אורי מנדלביץ: ההורה צריך פשוט ללחוץ על הכפתור, הילד שלחי הגיע בשלום.

<אורי מנדלביץ: הוא לא עושה את זה, המערכת משגעת אותו עד שהוא עושה את זה.

<אורי מנדלביץ: אם ההורה לא מגיע לאזור של הגן בכלל, הוא מקבל עוד התראה כזאת, שאומרת לו מה קורה, כבר מאוחר, תבדוק מה שלום הילד.

<אורי מנדלביץ: כל הזמן התמונה מוצגת לגננת באופן אוטומטי ולבד.

<אורי מנדלביץ: היא לא צריכה לעשות שום דבר.

<אורי מנדלביץ: זה מסדר לה הכל לפי סדרי עדיפויות.

<אורי מנדלביץ: הכל קיים בשוק.

<אורי מנדלביץ: עובדים עם זה.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<אורי מנדלביץ: פשוט שיידעו וישתמשו.

יפעת שאשא ביטון: צריך למצוא דרך להפיץ את זה עוד ועוד ועוד.

יפעת שאשא ביטון: אולי אפילו ליזום מפגש במשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה גם במאמר מוסגר ואנחנו נטפל בזה בנפרד.

<קרן איוס: הם כבר קיבלו הכרה.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, אני יודעת.

<יהודית איצקוביץ: לא כל הילדים בגן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בזה בנפרד, כי חשוב לי שלא נסתפק בהכרה אלא שנעזור לזה להיכנס לכמה שיותר מסגרות, אבל אנחנו נעשה את זה בנפרד, אפילו בתקשורת ישירה, בסדר?

<אורי מנדלביץ: נהדר.

<אורי מנדלביץ: תודה.

יפעת שאשא ביטון: כל עוד שזה חינמי.

יפעת שאשא ביטון: שלא נקום מחר בבוקר ונגלה ש-.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני עוד רוצה להישאר פה עוד כמה שנים.

<אורי מנדלביץ: בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו לגבי שכחת ילדים ברכב.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם גם פיתוח?

<אורי מנדלביץ: כן, כן, זה מה שאני אמרתי.

<אורי מנדלביץ: הרעיון הוא בשביל שההורה יקבל את ההתראה.

יפעת שאשא ביטון: אה, זה רק דרך המערכות.

יפעת שאשא ביטון: איזה מתוחכמים אתם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני סולחת לך בגלל שאני מרוצה מהרעיון.

יפעת שאשא ביטון: יש לי עוד פיתוחים של שכחת ילדים ברכב?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק שם.

<אליעוז רבין: אליעוז רבי.

יפעת שאשא ביטון: אה, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: לשכת סוכני הביטוח.

<אליעוז רבין: נכון.

<אליעוז רבין: שמי אליעוז רבין.

<אליעוז רבין: אני מנכ"ל חברת ייעוץ מי שמדבר פשוט, שהלקוח שלנו הוא לשכת סוכני הביטוח בישראל ובשמם אני מדבר.

<אליעוז רבין: במסגרת עבודה אסטרטגית שעשתה הלשכה, המסקנה היא שתפקידו העתידי של הסוכן הוא לא לפצות את הלקוח לאחר שיקרה לו משהו, אלא בעיקר לנסות למנוע מקרים שיקרו.

<אליעוז רבין: בתוך זה גם מקרים שבכלל אין להם שום קשר לביטוח, כמו שכחת ילדים ברכב.

<אליעוז רבין: אף אחד הרי לא מעלה בדעתו שזה בעיה ביטוחית.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אליעוז רבין: במסגרת זו איתרנו פתרון שאני מצטער להגיד שהוא לא סקסי מבחינה טכנולוגית, אין לו אפליקציות.

<אליעוז רבין: כנראה אי אפשר יהיה להנפיק אותו, אני לא רואה אקזיט של 15 מיליארד.

<אליעוז רבין: הוא נורא פשוט.

<אליעוז רבין: המציאה אותו ילדה בת 14, ילדה בשם מאי קורמן, עם סיפור חיים.

<אליעוז רבין: סיפורה האישי מעניין וקשה.

<אליעוז רבין: היא ילדה מדהימה, חירשת, מאד מוכשרת עם סיפור חיים קשה שהמציאה כמה דברים בחיים, בין השאר את הרעיון הזה.

<אליעוז רבין: עלינו עליו במסגרת העבודה האסטרטגית שעשינו ופיתח את זה עבורה מהנדס בשם חנן מירום, שעשה את זה בהתנדבות.

<אליעוז רבין: בעצם העיקרון, שאני מיד אראה את הפתרון, אבל הדבר היפה בעיני זה שהיא פתרה את הבעיה האמיתית.

<אליעוז רבין: אני שמעתי פה את כל הפתרונות שהם בהחלט מרשימים ומעניינים, אבל כולם התוצר שלהם זה התרעה.

<אליעוז רבין: לפי דעתי המטרה היא לא להתריע, המטרה היא להציל את הילד.

<עינת סגל: למנוע.

<אליעוז רבין: מה שהמכשיר הזה עושה – זה כל הדבר הזה – הוא מתחבר בפלג פשוט למערכת החשמל של הרכב.

<אליעוז רבין: הוא יושב על הכיסא של הילד ועושה שני דברים.

<אליעוז רבין: ברגע שהוא מזהה – בדומה למה שנעשה פה – שלא ירד המשקל אחרי כמה שניות הוא עושה כמה דברים.

<אליעוז רבין: הוא צופר ברכב והוא פותח את החלונות.

<עינת סגל: אקטיבי.

<אליעוז רבין: והמשמעות היא שגם אם הילד יישאר והאבא לא שמע את הצפירה ואני לא יודע מה קרה – לא קיבל התראות בסלולר – לא צריך סלולר, לא צריך שום דבר - הילד לפחות יישב באוטו פתוח, שזאת הבעיה.

<אליעוז רבין: הבעיה היא שהוא מתבשל.

<אליעוז רבין: וכל הרעיון זה לפתוח את החלונות, לצפור לאבא ובכך למנוע קודם כל את מותו של הילד וכנראה גם את שכחתו.

<אליעוז רבין: המוצר הזה מאד פשוט.

<אליעוז רבין: אנחנו בשלבי ייצור.

<אליעוז רבין: אנחנו עוד לא התמודדנו עם נושאי התקינה.

<אליעוז רבין: עוזרת לנו מערכת ההנדסה של איתוראן בנושא הזה.

<אליעוז רבין: יש לו שני יתרונות בנוסף למה שציינתי.

<אליעוז רבין: הכוונה היא לחלק אותו חינם לכל אזרחי ישראל הזקוקים שלו, כי בסך הכל העלות שלו תהיה עשרות שקלים.

<אליעוז רבין: אנחנו מקווים שנוכל לעמוד בזה.

<אליעוז רבין: הדבר השני זה שהלשכה רוצה לרתום 4,500 סוכנים חברים בלשכה, כדי להפיץ אותו.

<אליעוז רבין: אחת הבעיות הקשות בכל מערכת שישנה, זה איך להגיע לציבור.

<אליעוז רבין: אנחנו חושבים שזה כלי, כוח אדיר.

<אליעוז רבין: 4,500 סוכנים, אם כל אחד ירכוש בכמה שקלים במקום מתנה לחגים או אני לא יודע מה שהם עושים, לטובת לקוחותיו, יחלק משהו ששווה 30-40 שקלים, חד פעמי.

<אליעוז רבין: הקושי שטרם פתרנו בנוסף לתקינה, זה איך מתבצעת ההתקנה, כי ברכב חדש אנחנו נצטרך את עזרת היבואנים.

<אליעוז רבין: ברכבים קיימים, שזה כשני מיליון רכבים שעל הכביש, או חלק שבהם שבו יש ילדים, עלות המתקין היא בערך 130 שקלים.

<אליעוז רבין: אנחנו מחפשים לזה פתרון ותקציב, או חסות, או משהו כזה.

<אליעוז רבין: זה יהיה פתרון.

<אליעוז רבין: אם נפצח את שני הדברים האלה, זה יהיה הפתרון.

<אליעוז רבין: זה כל הדבר הזה.

<אליעוז רבין: הוא מיוצר בשקלים בודדים.

<אליעוז רבין: הוא נדבק למושב של הילד, מתחבר בפלג ובזה נגמר הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אין חשש – וסליחה, יכול להיות שאני לא מכירה עד הסוף – אבל אתה יודע, ילד יושב, זה מחובר למערכת החשמל, אין חשש?

<אליעוז רבין: לא, זה החשמל של האוטו.

<מירי כהן: איך הוא פותח את החלונות, לא הבנתי.

<מירי כהן: סליחה על השאלה.

<אליעוז רבין: הוא מתחבר.

<אליעוז רבין: הוא יוצר קצר.

<אליעוז רבין: אני לא מהנדס רכב, יש את המהנדס חנן מירום.

<אליעוז רבין: אם זה יעניין ותרצו לדבר עוד, אני אביא אותו לפגישה.

<אליעוז רבין: כל מה שהוא עושה, הוא עושה קצר והקצר מוריד את החלונות.

<אליעוז רבין: החלונות היום הם חלונות חשמליים.

<אליעוז רבין: הוא פשוט נותן להם פקודה לרדת ונגמר הסיפור.

<אליעוז רבין: הילד יושב באוטו פתוח.

יפעת שאשא ביטון: הוא מצפצף ופותח חלונות

<אליעוז רבין: הוא צופר בצפצפת הרכב ופותח את החלונות.

<קריאה: חייבים לציין שלפי מחקרים גם עם חלונות פתוחים הרכב הופך להיות לגוף לוהט ותינוק עם גוף מאד מאד קטן יכול כמובן לחטוף מכת חום.

<קריאה: זה עניין של עד 30 דקות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל זה בא בליווי של צפירה של הרכב ואז זה כמו האזעקות.

<אליעוז רבין: אחרי שהאמא או האבא התרחקו מאוטו אחרי כמה שניות, ישמעו שהאוטו צופר.

<אליעוז רבין: נניח שלו, משום מה, אני לא יודע למה, בכל מקרה הילד לא יישב באוטו לוהט.

<אליעוז רבין: זה כל הסיפור.

<יאיר דרור: תגיד, ויש איזו שהיא דרך לבדוק תקינות מדי פעם?

<יאיר דרור: כאילו, של המערכת הזאת?

<יאיר דרור: זאת אומרת עכשיו אני רוצה לבדוק - - -

<אליעוז רבין: כן.

<אליעוז רבין: תשים את הילד, תסגור את האוטו.

<אליעוז רבין: תשאיר - - -

<יאיר דרור: מה?

<יאיר דרור: כאילו אני יכול לבדוק עצמאית?

<אליעוז רבין: שאלת, אני אענה לך.

<אליעוז רבין: כל מה שאתה צריך לעשות זה לכבות את המנוע ולא לקחת את הילד.

<אליעוז רבין: הרכב יתחיל לצפצף.

<מירי כהן: תשאיר תפוח אדמה.

<מירי כהן: לא ילד, משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: למרות שהשארת אותו רק לבדיקה.

<מירי כהן: שק תפוחי אדמה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מעניין.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל כל הכבוד לילדה.

יפעת שאשא ביטון: במסגרת מה היא עשתה את זה?

<אליעוז רבין: פרויקט בבית הספר שלה.

<אליעוז רבין: למרות שאני קשור לעניין, אני חושב שגם כל הכבוד ללשכה, שלקחה על עצמה להרים את הנושא הזה.

<אליעוז רבין: הם חושבים על זה כפעולה ציבורית במסגרת השליחות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<אליעוז רבין: ואם זה ייצא לפועל, אני חושב שזה פיתרון פשוט וזמין.

יפעת שאשא ביטון: שווה לראות את זה גם, איך אנחנו יכולים, את יודעת.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר פוזלת לכיוון.

<גלית גלעד: אנחנו כבר התארחנו בלשכה ופגשנו את הילדה.

<גלית גלעד: שוב, אנחנו לא אנשי המקצוע שיודעים להגיד אם המערכת הזאת אמינה, אבל היוזמה של - - - היא מדהימה

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אם הם באים ומדברים על משהו שהם רוצים להביא אותו בחינם - - -

<גלית גלעד: נכון.

<גלית גלעד: בכלל, להכניס סוכני חיברות.

<גלית גלעד: סוכני שינוי.

<אליעוז רבין: שכחתי לציין שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם בטרם.

<גלית גלעד: 4,500 סוכנים.

<מירי כהן: אם זה בחינם זה יותר פשוט - - -

יפעת שאשא ביטון: כן.

<מירי כהן: כלומר להפיץ, אם זה חינם ואין לנו כאן כללים מחייבים, זה הרבה יותר פשוט, בכל המסגרות האפשריות.

<מירי כהן: אנחנו צריכים לבדוק.

<אליעוז רבין: תלוי באיזה מחסומים ניתקל מבחינת - - -

<מירי כהן: אמרתי, נבדוק את זה משפטית גם אצלנו.

<אליעוז רבין: לא, אני אומר עלות המוצר מאפשרת את - - - מה שאמרתי.

<מירי כהן: וזה חינם - - -

<אליעוז רבין: אין פה שום פיתוח.

<אליעוז רבין: הוא קיים.

<אליעוז רבין: המוצר קיים.

<מירי כהן: זה יותר פשוט למיטב הבנתי, אבל גם את זה צריך לבדוק.

<מירי כהן: אני לא בטוחה.

<אליעוז רבין: הבעיה זה התקינה והחיבור והפתרון עם ה- - -

<עינת סגל: בסדר, אבל התקינה זה משהו חד פעמי שאתה מתכוון להוציא, אז אולי זה לא כזה משמעותי.

<קריאה: תני לנו לבחור - - -

<מירי כהן: אני לא יודעת, יש כאן כללים משפטיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשאל.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מישהו נוסף עם פיתוח?

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני גם שאלתי קודם, לפני שאני עוברת לדוברים נוספים.

<אליעוז רבין: אני יכול להוסיף משפט ששכחתי?

<אליעוז רבין: אנחנו חושבים שאחד היתרונות, בגלל שזה מוצר לא מתוחכם ולא דורש סלולר, לא דורש שום דבר, שזה פתרון טוב מאד לאוכלוסיות בפריפריה ואוכלוסיות חלשות ודתיים נניח או חרדים שלא נוהגים להשתמש בסלולר.

יפעת שאשא ביטון: רק תיקון, בפריפריה יש סלולר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתקדמים.

יפעת שאשא ביטון: רק שאנחנו נגיד את זה.

<אליעוז רבין: לא אמרתי שזה חופף.

<אליעוז רבין: אמרתי - - - בקיצור, זה לא דורש שום דבר ל - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, לאוכלוסיות שאין להן.

<מירי כהן: לאוכלוסיות פריפריות הוא מתכוון, לא בפריפריות.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה בפרוטוקול שלנו בפריפריה יש עזרים מתקדמים.

<עדי חן: סליחה, אמרת קצר?

<עדי חן: פשוט סליחה, ברוב עוונותיי אני לא מבינה.

יפעת שאשא ביטון: זה על חשבון רשות הדיבור?

<עדי חן: רק מה זה קצר?

<אליעוז רבין: קצר זה אומר שזה סוגר סוויץ'.

<עדי חן: האם זה יכול לעשות משהו, לסכן את הילד?

יפעת שאשא ביטון: לא, אני שאלתי את זה מקודם, אם זה יכול לפגוע בילד.

<אליעוז רבין: זה מכבה וסוגר.

<אליעוז רבין: זה פשוט סוגר ופותח.

<אליעוז רבין: לא לילד ולא לרכב.

<אליעוז רבין: זה סוגר סוויץ' ופותח סוויץ'.

יפעת שאשא ביטון: עדי, את רוצה?

יפעת שאשא ביטון: רשות הדיבור שלך על פי התור עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה.

<עדי חן: אנחנו כמובן מברכים.

<עדי חן: עמדת פורום משפחה היא פשוט לפתוח את ההצעות האלה כמה שיותר, שתהיה לנו יותר תחרות לעזרים טכניים ולסבסד את העזרים האלה, כדי שכל האוכלוסייה תוכל להשתמש בעזרים ולמנוע פטירות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: היית קצרה היום.

<אלי ביר: אפשר להוסיף משהו, ברשותך?

<אלי ביר: אני חושב שהרעיונות פה מדהימים.

<אלי ביר: אני אישית התרגשתי כששמעתי חלק מהרעיונות.

<אלי ביר: בסופו של דבר מדובר פה על חיי ילדים ויש פה מכת מדינה קשה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אלי ביר: אני יודע שכל המשרדים, גם משרד הבריאות וגם משרד התחבורה איכפת להם מאד לפתור את הבעיה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון.

<אלי ביר: אני חושב שהבירוקרטיה, זה מה שהורג את רוב הרעיונות.

<אלי ביר: לא בגללכם.

<מירי כהן: גם הכסף.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו ננסה לפתור.

<אלי ביר: זה חשוב.

<אלי ביר: אני מעלה רעיון שלי כי אני אנטי בירוקרטיה ומירי מכירה אותי הרבה שנים.

<אלי ביר: אני חושב שצריך פשוט למנות – אני לא יודע אם זה אתם או ועדה אחרת, למנות אדם או גוף מסוים שכל היזמים המדהימים האלה יוכלו לפנות ולקבל עזרה וללכת על זה.

<אלי ביר: בחור כזה או בחור אחר לא יודעים לאיפה ללכת.

<אלי ביר: הולכים לפה או לפה, פשוט למנות מישהו שכאילו ילווה אותו.

<אלי ביר: ירכז את כל הבעיה.

<אלי ביר: סתם לדוגמא, אם מחר יש לי רעיון אדיר שיכול לפתור במאה אחוז את הבעיה, אני אישית שגר פה כל החיים שלי כמעט, לא יודע לאיפה לפנות ואני אאבד אחרי קצת זמן.

<אלי ביר: אז אולי למנות מישהו, כי זו מכה שאנשים מתים כל שנה בגללה ואפשר לפתור אותה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אחרי שהתרסנו בהתחלה, אמרנו דברים לא יפים, אז עינת, משרד התחבורה, יש מישהו שמרכז?

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאת מיינדד וצריך גם להגיד את זה וגם לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאת מאד מאד מחויבת.

יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי את זה בדיון הקודם, אני רואה את זה עכשיו וזה לא אומר שאני לא אמשיך להציק, אבל אני יודעת שאת איתנו לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: יש מישהו, יש כתובת שאנחנו נוכל למנות במשרד התחבורה, אפילו באמצעות מייל, כדי שאפשר יהיה לפנות ואתם תדעו איפה כדאי להמשיך וללוות את ההליך, כדי לעודד עוד ועוד אנשים.

יפעת שאשא ביטון: כי בעצמך אמרת שיש לכם רצון, אפילו תקציבית, מה שמבחינתי זה אקסטרה כדי לעודד יזמים.

<עינת סגל: אז אלף קודם כל אנחנו הכתובת ואנחנו עושים את זה.

<עינת סגל: מי שפונה אלינו ומגיע אלינו - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: מי זה אנחנו?

<עינת סגל: אנחנו – האגף שלי.

<מירי כהן: אני גם אפנה את מי שפנה אלינו.

<עינת סגל: אנחנו מפנים למכון התקנים כדי לקבל את המידע ממכון התקנים, כי כאן אני לא יכולה להתערב.

<עינת סגל: אני מפנה לשם ומגיעים.

<עינת סגל: אם את תיכנסי עכשיו למשרד שלי את תראי את זה ואת תראי את הכל.

<עינת סגל: זה במשרד על השולחן.

<קריאה: אז לפרסם בריכוז.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו פשוט נפרסם את הכתובת שלכם, כדי שאפשר יהיה באמת להגיע.

<עינת סגל: אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדאג.

<שלום פרץ: אם אפשר שאלה קטנה.

<שלום פרץ: אם אפשר לסייע לנו, כי סך הכל כל הרעיונות האלה נולדו באמת מתוך רצון אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אנחנו פה כדי לסייע לכם להפיץ את זה.

<שלום פרץ: רגע, רגע, רק שנייה.

יפעת שאשא ביטון: ובשביל בעצם להציל את הילדים.

<שלום פרץ: תמיד את חותכת בפסיק ואז זה נשמע משהו אחר לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אני בתכלס.

<שלום פרץ: תני לי רגע להשלים, באמת.

<שלום פרץ: זה נושא חשוב מדי בשביל לחתוך אותי.

<שלום פרץ: תקשיבי, מה שאני אומר, אם היושבים פה, אחד מהם יכול לסייע, למשל המדבקות שלה.

<שלום פרץ: מוציאים מיליונים על פרסומות רדיו, טלוויזיה, שנייה, הכל פה - - -

יפעת שאשא ביטון: תראה, אני לא סתם עצרתי.

יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי את מה שאתה אומר.

<שלום פרץ: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: גם אמרת את זה מקודם, נו.

יפעת שאשא ביטון: יש פשוט עוד דוברים.

<שלום פרץ: תני לי לסיים.

<שלום פרץ: המדבקות שלה למשל זה כבר דבר שצריך לצאת.

<שלום פרץ: הדבר הזה גם כן, סליחה שאני נוגע בדבר, אבל זה דבר גם כן שצריך כבר לצאת לרחוב.

<שלום פרץ: איך אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: שלום, הסברתי לך.

יפעת שאשא ביטון: בוא תחסוך רגע.

<שלום פרץ: איך אנחנו כאזרחים, איך אני כאזרח קטן - - -

יפעת שאשא ביטון: הסברתי לך, שלום, ואני יודעת שאתה בן אדם שמבין, למרות שאתה מנסה עוד פעם וכאילו לא הבנת.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאני לא יכולה לקחת את המובי קיד עכשיו להפיץ אותו ולהנגיש אותו בטיפות חלב וכאלה - - -

<שלום פרץ: זה לא דומה.

<שלום פרץ: אם את לא מבינה שזה לא דומה - - -

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי כולכם שווים.

יפעת שאשא ביטון: כולם היו בני.

<שלום פרץ: אם את לא מבינה שזה לא דומה, אני מתפלא עלייך.

יפעת שאשא ביטון: אז אוקיי, אז תתפלא.

<שלום פרץ: תסתכלי, כל הבעיות שיש לך פה בשולחן, המדבקה והדבר הזה, הם לא בקטגוריה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

<שלום פרץ: תוציאי את זה כבר.

<שלום פרץ: זה עוזר.

<שלום פרץ: זה מודעות.

<שלום פרץ: זה הסברה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו פה בשביל להפיץ את זה.

<שלום פרץ: אז אם לא הבנת, כל הדברים פה צריכים - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה בשביל להפיץ את זה, נקודה, שלום.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

<שלום פרץ: איך מפיצים?

<שלום פרץ: אני ארבע שנים פה.

<שלום פרץ: אני ארבע שנים שומע את הסיפורים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני פה בשביל להפיץ את זה, זה הכל.

יפעת שאשא ביטון: אני מצטערת על מה ששמעת - - -

<שלום פרץ: אני סתם באתי היום.

<שלום פרץ: תאמיני לי, אני ידעתי שזה מה שנשמע.

<שלום פרץ: לא יקרה כלום.

<עדי חן: סליחה גברתי, אם יורשה לי לחזור על משהו שאמרנו לפני שבועיים.

<עדי חן: התעוררה סוגיית האחריות.

<עדי חן: אז אם אפשר לצורך תקופה מסוימת לנסות תקופת הרצה, לתת לשוק להתחרות - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עובדים על ההיבטים המשפטיים.

יפעת שאשא ביטון: זה היה חלק מהסיכומים של הדיון הקודם.

יפעת שאשא ביטון: היום כמו שאמרתי אנחנו נטו כדי לתת להם את הבמה לחשוף את מה שיש להם, שהציבור יראה, שהציבור יכיר, שהציבור יידע, כדי שהוא יכול להשתמש במברשת השיניים הישנה עד שתהיה לנו תקינה ונחייב במברשות המתקדמות.

<עדי חן: נכון.

<שלום פרץ: תראי, בואי נתחיל מטיפות החלב.

<שלום פרץ: מירי, האם אפשרי?

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה גם התייחסות שניתנה, אני אומר ממי?

יפעת שאשא ביטון: משותף ומקולגה שמתייחס בעצם לנושא של חינוך וענישה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דנו בסוגיות הנוספות שדרכן אנחנו צריכים בעצם לייצר את הבאז כדי להעלות למודעות.

יפעת שאשא ביטון: הזכרתי את זה גם בתחילת הדיון, אז אני כרגע שמה את זה בצד ואני חוזרת להתמקד בנושא של העזרים.

יפעת שאשא ביטון: עודד רודד, איגוד יבואני הרכב.

<יהודה רודד: שמי יהודה רודד.

<יהודה רודד: אני שמעתי והתרשמתי מכל מה שעלה פה.

<יהודה רודד: צריך לקחת בחשבון כמה דברים בסיסיים.

<יהודה רודד: האם אנחנו מדברים על מוצרים, שזה מוצרים מה שאנחנו קוראים אפטר מרקט, בהתקנה כזאת או אחרת לאחר שהרכב יצא מרשות היבואן, שזה דבר יחסית טכנית פשוט.

<יהודה רודד: או שאנחנו רוצים לקחת צעד אחד קדימה, שזה כבר דבר הרבה הרבה יותר מורכב ולנסות להכניס את אותם אביזרים, או אותן מערכות, כסטנדרט ברכב חדש.

<יהודה רודד: זה בעייתי, כי כמו שאתם יודעים, יצרני הרכב עובדים על פי תקינה מחייבת.

יפעת שאשא ביטון: להכניס לסטנדרט חדש – אתה אומר זה בעייתי.

<יהודה רודד: נכון.

<יהודה רודד: כאשר זה בעייתי מכמה סיבות.

<יהודה רודד: אלף, יצרני הרכב עובדים על פי תקינה מחויבת בארצות הברית ו/או אירופה ו/או קנדה, על פי התקנים שמוכרים במדינת ישראל.

<יהודה רודד: השוק הישראלי, כמה שהוא נראה גדול, הוא מאד קטן יחסית לשוק העולמי וזאת תהיה בעיה להטמיע - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל צריך לזכור שזו לא מכה שלנו רק.

יפעת שאשא ביטון: בארצות הברית מספר המקרים בהתאם להיקף – מטורף.

<יהודה רודד: זה עדיין נכון.

<יהודה רודד: בכל זאת יצרני הרכב, כמו יצרני כל המוצרים אגב, לאו דווקא רכב, גם טלוויזיות וגם טלפונים, עובדים על פי תקינות המחייבות בארצם.

<יהודה רודד: אם התקינה לא תהיה מחייבת, אז חלקם יעשו את זה וחלקם יעשו את זה פחות.

<יהודה רודד: אני אתן רק דוגמא.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם החיישנים למשל?

יפעת שאשא ביטון: חיישני רברס יש אצל כולם, נכון?

יפעת שאשא ביטון: לא קשור עכשיו לאיזה מדינה.

<יהודה רודד: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: לא?

<יהודה רודד: לא, לא.

<יהודה רודד: אין אצל כולם.

<יהודה רודד: יש כאלה שיש להם.

יפעת שאשא ביטון: רק לי זה מובן מאליו פה?

<יהודה רודד: יש כאלה שיש להם ויש כאלה שמתקינים אותם אפטר מרקט.

<עינת סגל: אבל יש את זה גם בקו הייצור של הרכב.

יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת את מילותיי בחזרה, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: לי זה נראה מובן מאליו.

<קריאה: זה נכנס למשקל של הרכב, מעל ארבע טון אז מחייבים.

<יהודה רודד: אם שאלתם אז תנו לי לענות.

<יהודה רודד: יש כלי רכב שיש בהם, יש כלי רכב שאין בהם.

<יהודה רודד: התקינה האירופאית, האמריקאית, קנדית – אינה מחייבת נכון להיום.

<יהודה רודד: יכול להיות שתחייב בעתיד.

<יהודה רודד: אני אתן דוגמא גם כן לסוג של בטיחות.

<יהודה רודד: לא סוג, אלא מערכת בטיחותית שאמורה להיכנס בשנת 2018, מה שקוראים אי-קול, זה כפתור מצוקה שהתקינה האירופאית מחייבת, התקינה האמריקאית לא מחייבת.

<יהודה רודד: מדינת ישראל מתמודדת עם זה.

<יהודה רודד: מנסים היום לבנות מוקד שיתמוך באותה מערכת.

<יהודה רודד: הדברים האלה לוקחים זמן.

<מירי כהן: כן, כן, כבר כמה שנים ה - - -

<יהודה רודד: כלומר מה שאני אומר יש לזה בסיס.

<יהודה רודד: השורה התחתונה היא שאם אנחנו רוצים להפוך את המוצרים האלה למוצרים נגישים לאוכלוסייה כמה שיותר רחבה, בשלב ראשון הנכון הוא לבוא לשיטת האפטר מרקט, כי אל תשכחו שסך הכל בשנה עולים כ-300,000 כלי רכב, כאשר על הכביש נעים כמעט 3 מיליון.

<יהודה רודד: כלומר צריך לקחת בחשבון גם את המכוניות האלה וזה תהליך שלוקח זמן.

<יהודה רודד: מכון התקנים זה בעיה.

<יהודה רודד: מצד אחד הבירוקרטיה והעלויות והכל, אבל אני מצטרף אל מה שאתה אומר, כי אני עובד עם מכון התקנים הרבה, אני גם חבר בחלק מהוועדות.

<יהודה רודד: המוצר הסופי שהם מוציאים הוא מוצר טוב והקריטריון שנקבע על ידי מכון התקנים לאביזרי בטיחות, הוא מהקריטריונים הגבוהים ביותר.

<יהודה רודד: אני חושב שתהיה טעות, למרות שאני לא מייצג אותם ויש לי הרבה ביקורת עליהם גם, לבוא למכון התקנים ולהגיד לו תוריד את הסטנדרט.

<יהודה רודד: זו תהיה טעות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבוא למכון התקנים ונבקש ממנו להפוך את הדברים ליישמים בלי להתפשר על האמינות והאיכות.

<יהודה רודד: זה לא סותר את מה שאני אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רק מחדדת את זה.

<יאיר דרור: אולי אפשר לבקש לזרז תהליכים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<מירי כהן: לזרז תהליכים כן, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה ניסחתי את זה כפי שניסחתי.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמכון התקנים יכול לסייע בעניין הזה.

<יהודה רודד: בצד הטכני, לפי מה שאני התרשמתי מכל מה ששמעתי פה, אני לא רואה בעיה טכנית מסובכת מדי להתקין מערכת כזאת או אחרת, ברכב באפטר מרקט.

<יאיר דרור: אני רק רוצה להוסיף מילה לגבי ייבואי רכב.

<יאיר דרור: אנחנו היינו בקשר עם כמה חברות גדולות, אני לא אציין פה את שמן.

<יאיר דרור: הן דווקא כן היו בעד.

<יאיר דרור: מהנדסי החברות עצמם ביקשו לראות את המערכת, הביעו את דעתם.

<יאיר דרור: עוד משהו חשוב.

<יאיר דרור: אם תהיה פה תפיסה שמערכת למניעת גלגלים שוות ערך למערכת למניעת שכחת ילד, אז כן נתחיל לחשוב אולי להתקין את זה לפני.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<יאיר דרור: כי אני לא חושב שמערכת למניעת גלגלים היא יותר חשובה מלשכוח ילד שמת בדימונה והתבשל למוות.

<יאיר דרור: אני לא חושב שיש הבדל.

<יאיר דרור: פה שינוי החשיבה למה שאתה אומר והוא נכון.

<יאיר דרור: אפטר מרקט זה נכון.

<יאיר דרור: ההורים פה באיזה שהוא מקום כלכלי.

<יאיר דרור: אנחנו למשל פיתחנו שיטה של להתקין את זה בבית.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: זה מילה?

יפעת שאשא ביטון: מעניין אם היית צריך לומר משפט שלם.

<יאיר דרור: סליחה, סליחה.

<יאיר דרור: פשוט מיכל הלכה, אז אני לבד.

<יאיר דרור: היא הלכה ללדת לדעתי כבר, זהו.

<יהודה רודד: שיהיה לה בשעה טובה.

יפעת שאשא ביטון: באמת?

<יאיר דרור: היא השאירה אותי לבד, כן.

<יאיר דרור: היא הרגישה לחץ.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אז ראשית באמת תודה רבה לכולכם שהתגייסתם ובאתם והצגתם ובכלל על זה שנרתמתם למאמץ הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה לגמרי לא מובן מאליו.

יפעת שאשא ביטון: כפי שציינתי גם בפני מי שפנה אלי באופן אישי, לי כחברת כנסת, מה לעשות, אסור לשווק אתכם, אבל אני כן משאירה לכולם באופן שווה את הדלת פתוחה לפרסם דרכינו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לראות איך אנחנו דרך הכנסת חושפים את הדיון הזה עוד ועוד כדי שהציבור באמת ייחשף.

יפעת שאשא ביטון: אם יש אנשים שגם להם יש רעיונות וגם להם יש פיתוחים ולא הגיעו לכאן, אני מזמינה גם אותם להשתמש בכלים ובפלטפורמות שאני הצעתי כדי לחשוף את הציבור לעוד אפשרויות.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה ששלב הביניים הזה יהיה קצר כמה שיותר, כדי שאנחנו באמת נוכל לקדם את מה שאנחנו רוצים בתקינה מול משרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: אין מנוס מלחייב בסופו של דבר שבכל רכב יהיה עזר טכנולוגי כזה או אחר כדי למנוע את שכחת הילדים, אבל אנחנו לא נרפה ונמשיך לעשות הכל, גם בשלב הביניים הזה וזה מבחינתי סיכום הדיון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מירי.

<מירי כהן: אני רוצה לבקש את כל הטכנולוגיות, את כל ההצעות, כי באמת חלק מההצעות פה היו מדהימות ונורא ישימות.

<מירי כהן: כלומר חלקן עם תהליכים וכו' ויכול להיות שיש דברים פרקטיים ופשוטים.

<מירי כהן: חלקם לא עולים כסף, אז זה ודאי יותר פשוט.

<מירי כהן: מה שאני מבקשת אולי שהוועדה תוציא מסמך שמרכז את כל ההצעות.

<מירי כהן: אני אבדוק את זה אצלנו בבית.

יפעת שאשא ביטון: כן, בהחלט.

<מירי כהן: האם אנחנו יכולים להפיץ את זה במסגרות שלנו, אפילו בהפניות, כדי שיפנו, אם בטיפות חלב או בקופות חולים.

יפעת שאשא ביטון: כן, נציין.

יפעת שאשא ביטון: אני אנסה לראות איך אני מציינת שהתקיים כאן דיון והיה - - -

<שלום פרץ: יפה, יפה.

<שלום פרץ: לזה התכוונתי.

יפעת שאשא ביטון: אבל אמרתי שזה יקרה מהתחלה, שלום.

<מירי כהן: אבל לכל ההצעות.

יפעת שאשא ביטון: אתה רואה?

יפעת שאשא ביטון: אתה עצרת אותי בפסיק.

<שלום פרץ: כל ההצעות.

<אביטל אפל פנקס: אני גם רוצה ליידע את כולם שלארגון בטרם - - -

<ורדת קירו זילברמן: - - - משהו כזה.

<ורדת קירו זילברמן: זה בעייתי.

<ורדת קירו זילברמן: בסדר, בסדר, אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע שנייה, זה חשוב, כדי שלא ייצא שאנחנו מצהירים כאן הצהרות שאנחנו לא יכולים לעמוד בהן.

<ורד קירו זילברמן: זהו, אני אסביר.

<ורד קירו זילברמן: בעיקרון אנחנו מנועים באמת לקדם.

<ורד קירו זילברמן: אני היועצת המשפטית של הוועדה.

<ורד קירו זילברמן: אנחנו מנועים מלקדם מוצר זה או אחר לתמוך ספציפית במוצר זה או אחרת.

<ורד קירו זילברמן: הכנסת בכל אופן היא גוף וזה לא ראוי.

<מירי כהן: ברור, גם אנחנו.

<מירי כהן: גם משרד הבריאות.

< ורד קירו זילברמן: נכון, אבל עדיין, למשרד הבריאות יש אפשרויות הרבה יותר רחבות מאשר הכנסת.

< ורד קירו זילברמן: בואו נגיד שיש פרוטוקול של הדיון ויש את כל האנשים שהציגו את עצמם בדיון.

< ורד קירו זילברמן: אנחנו נצטרך לבחון - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, ורד, אני רוצה לשאול את זה בצורה ברורה.

<שלום פרץ: זה נכון, למשרד הבריאות יש קשת יותר גדולה לפעול.

<מירי כהן: בואו נבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול שאלה פשוטה.

<שלום פרץ: למשל בשפעת החזירים - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה שלום, אני רוצה להתקדם בשבילך.

יפעת שאשא ביטון: אתה הרי רוצה להגיע לשם.

<שלום פרץ: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני עכשיו קיימתי דיון בוועדה, יש לי לצורך העניין דף פייסבוק משלי ואני רוצה כחברת כנסת לספר על הדיון שהתקיים היום, לספר על החברות שבאו והציגו, להראות לציבור.

יפעת שאשא ביטון: הרי מה המטרה של הדיון?

יפעת שאשא ביטון: לא ישבתי פה סתם שעתיים.

יפעת שאשא ביטון: אני ישבתי כאן כי אני רוצה שהציבור יראה מה הוא יכול לעשות בינתיים, עד ש-.

יפעת שאשא ביטון: לחשוף עצם את מה שעלה כאן ולהזמין אנשים נוספים שיש להם פיתוחים נוספים, להציג אותם לצורך העניין או באמצעות הדף שאני הצגתי במודעה או בכל דרך אחר.

יפעת שאשא ביטון: בכך בעצם אני לא משווקת אדם כזה או אחר או מוצר כזה או אחר, אלא אני מאפשרת פלטפורמה רחבה של חשיפה לציבור.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רואה פה - - -

<שלום פרץ: מה ה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה בגבול - - - עד שתהיה תקינה של משרד ה - - -

<קריאה: סליחה, מה זה דורש מאיתנו, המפתחים, או איך אנחנו יכולים - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים שכל מי שמפתח יעבור את התהליך של מכון התקנים ואז אנחנו נוכל להתקין תקנה כדי שנחייב את ה - - -

<מירי כהן: בינתיים - - - ברגע שיהיו מוצרים אז יהיה תקן מחייב.

<מירי כהן: משרד התחבורה - - -

יפעת שאשא ביטון: אביטל, בבקשה.

<אביטל אפל פנקס: אני רק רוצה לציין שארגון בטרם לבטיחות ילדים זה מספר שנים מרכז מסמך עם כל מי שפונה אלינו עם מוצרים שכבר נמצאים בשוק.

<אביטל אפל פנקס: בהחלט, כל מי שמעוניין זה מוצרים שאפשר כבר להשיג אותם, זה לא כאלה שבפיתוח.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו מפנים בעצם עם כל הפרטים והמידע, אם זה אתרים, אם זה סרטוני יוטיוב, אם זה מייל וטלפון של היצרנים והמשווקים של אותם מוצרים ואתם בהחלט מוזמנים לפנות אלינו.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו אני אעשה חיים פשוטים.

יפעת שאשא ביטון: בואו תרכזו את הכל, אני עד עכשיו הייתי ממושמעת, נכון?

יפעת שאשא ביטון: תרכזו את הכל ואנחנו נעשה לינק אליכם.

<אביטל אפל פנקס: מצוין.

<אביטל אפל פנקס: בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשתף אתכם.

<גלית גלעד: אנחנו החלטנו עכשיו לקדם את זה - - -

<קריאה: אבל שלא יעשו אפליות.

יפעת שאשא ביטון: אין אפליות.

יפעת שאשא ביטון: כולם.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שישב כאן.

<גלית גלעד: אנחנו גם מנועים.

<גלית גלעד: אנחנו חייבים לייצג את כולם.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים במה לכולם.

<אביטל אפל פנקס: כמו כל מי שפונה אלינו והמוצר בשוק, הוא נכנס לתוך המסמך עם פרטים.

יפעת שאשא ביטון: סגרנו.

יפעת שאשא ביטון: המון תודה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: רק בשורות טובות.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שנעבור את הקיץ בשקט.

יפעת שאשא ביטון: חג שמח.