ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 347, 2017-01-30 09:00

מירב בן ארי: בוקר טוב, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט.

מירב בן ארי: היום 30 בינואר 2017, ג' בשבט תשע"ז.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי.

מירב בן ארי: הנושא של הדיון הוא: 29 תלמידים מחמישה בתי ספר יוקרתיים בירושלים נעצרו בחשד לסחר ושימוש בסמים.

מירב בן ארי: איפה חבר הכנסת מלכיאלי?

מירב בן ארי: זה דיון שלו.

מירב בן ארי: בסדר, עשר דקות איחור ואנחנו מתחילים.

מירב בן ארי: אני קראתי גם את הסיפור הזה שפורסם ואנחנו נשמח גם לשמוע מהמשטרה איפה זה עומד, אבל אני רואה שמשרד החינוך הראה כאן תכנית מקיפה על ההתמודדות שלהם עם הנושא של השימוש בחומרים פסיכו אקטיביים והתנהגויות ממכרות.

מירב בן ארי: אני חברה גם בוועדה לנגע הסמים אז גם שם אנחנו עסקנו המון בנושא של בני הנוער וכמובן אי אפשר להתעלם מהשיח הציבורי שהיה כאן

מירב בן ארי: במשך כל סוף השבוע בנושא אי ההפללה, שאני בטוחה שגם הוא, למרות שהוא לא רלבנטי בכלל לקטינים, אין ספק שיש לו השפעה על התפיסה שלהם ועל היחס של החברה לנושא של קנביס.

מירב בן ארי: בכלל, אני די עוסקת בנושא, גם סיירתי בכמה מקומות, הייתי גם בכפרים, גם ב"רטורנו", גם בכמה אשפוזיות, פגשתי גם חבר'ה צעירים.

מירב בן ארי: נראה לי שסיירתי בכל מקום, מכלא "אופק" שפגשתי שם חבר'ה צעירים בהתמכרויות ועד כמובן אשפוזיות, כפרי הגמילה, הייתי גם ב"צופיה", במסילה, כך שנחשפתי לתופעה הזאת.

מירב בן ארי: מה שייחודי פה, לפחות ממה שקראתי, זה שאלה לא אותם חבר'ה – הנה, מלכיאלי, התחלנו עכשיו, כבר היינו באיחור – מה שייחודי כאן בעיניי זה הנושא, כך קראתי לפחות, שאלה משפחות טובות, שלא ציפו שהסחר בסמים יתנהל בתוך קבוצת ווטסאפ, אבל כנראה שבסוף זה מגיע לכולם.

מירב בן ארי: התופעה הזאת של הסמים לא מדלגת, לצערי, על אף צעיר או משפחה.

מירב בן ארי: קודם כל, מלכיאל, אתה רוצה לומר משהו לפני שאנחנו מתחילים?

מירב בן ארי: בסך הכול הצגתי את הנושא, תרגיש חופשי.

מיכאל מלכיאלי: בהמשך.

מירב בן ארי: אני חושבת שלפני משרד החינוך, שהביא לכאן תכנית, אני רוצה להתחיל עם המשרד לביטחון פנים.

מירב בן ארי: מי יציג, שניכם?

מירב בן ארי: מי שמדבר שיגיד את השם והתפקיד.

<סוני אינגר: רב פקד ועורך דין סוני אינגר, קצין חקירות נוער ארצי.

<סוני אינגר: אני רק אשאל את גבירתי אם גבירתי רוצה סקירה של התיק עצמו או על התופעה בכללותה?

מירב בן ארי: קודם כל, בגלל שהדיון שיזם חבר הכנסת מלכיאלי מתייחס לתיק עצמו אז אנחנו נודה לך ונרצה לשמוע איפה הדברים עומדים, לפחות מבחינת מה שקראנו וראינו, אם אתה יכול קצת להאיר את עינינו על הסיפור עצמו, וכן, כמה מלים באופן כללי, בעיקר בגלל סוף השבוע האחרון והשיח שהיה על הנושא של אי הפללה, שאני מניחה שזה גם, שוב פעם, אמנם לא רלבנטי לקטינים אבל רלבנטי לתפיסה של איך אנחנו כמדינה רואים את זה.

<סוני אינגר: נמצאים פה נציגי היחידה החוקרת שהם יתנו, כמובן הם לא יכולים להיכנס לפרטי החקירה אלא יותר בכללי, אז נציגי היחידה החוקרת יציגו.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.

<יוני נחמני: בוקר טוב.

<יוני נחמני: אני רב פקד יוני נחמני, ראש מחלק נוער וחשיפה בימ"ר ירושלים, בעצם היחידה שחקרה את הפרשייה של אותם תלמידים שבגינם זימנתם את הדיון פה.

<יוני נחמני: כמה מלים.

<יוני נחמני: זה משהו שאנחנו עושים אותו כדבר שבשגרה, זו העבודה שלנו.

<יוני נחמני: התקבל איזשהו מידע מודיעיני על תלמידי בית ספר מסוים, השם לא משנה כרגע, שמשתמשים בסמים.

<יוני נחמני: אותם נערים מזומנים לחקירה אצלנו ביחידה - - -

מירב בן ארי: משתמשים וגם סוחרים, לא?

<יוני נחמני: זה התחיל משימוש.

<יוני נחמני: התחיל משימוש בסמים, מספר נערים מסוימים בבית ספר מסוים.

<יוני נחמני: אנחנו מזמנים את אותם נערים לחקירה ומבצעים חקירה על נושא שימוש וסחר בסמים.

<יוני נחמני: החקירה החלה להתפתח ממספר נערים בודדים והתגלגלה לבתי ספר שונים והקיפה כמעט כ-30 בני נוער.

<יוני נחמני: מחומר החקירה - - -

מירב בן ארי: תגיד, אפשר לדעת מהם הגילאים שלהם?

<יוני נחמני: הגילאים נעו בין 15 ל-17.

<יוני נחמני: זה עיקר הגילאים שדובר בהם באותה חקירה.

<יוני נחמני: מה שאני יכול לספר, זה התגלגל לכ-30 בני נוער בבתי ספר שונים, כשבחומר החקירה היו גם שני נערים, כשבעצם חלק מהנערים קיבלו את הסמים מאותם בני נוער שהם בעצם היו סוחרים בסמים.

<יוני נחמני: זאת אומרת היה לנו, רובם היו משתמשים בסמים והיו גם שני נערים שבעצם הם סחרו בסמים.

מירב בן ארי: מדובר על קנביס, כן?

<יוני נחמני: כן, מדובר על קנביס ועל חשיש.

<יוני נחמני: הסמים שהשתמשו אותם נערים בפרשיה הספציפית הזאת זה קנביס.

מירב בן ארי: איפה זה עומד כרגע?

<יוני נחמני: עוד הפעם, בעיקר נערים שזו עבירה ראשונה שלהם והם מודים בשימוש בסמים, ההליך בגדול הוא הליך טיפולי.

<יוני נחמני: נפתח לנער תיק טיפול מותנה כשבעצם לנער אין רישום פלילי.

מירב בן ארי: אתה מדבר על "קדם"?

<יוני נחמני: לא, לא "קדם", זה הליך טיפול מותנה שהוא - - -

מירב בן ארי: עוד לפני - - -

<יוני נחמני: לפני הגשת כתב אישום.

מירב בן ארי: עוד אין הגשה.

מירב בן ארי: ב"קדם" יש הגשת כתב אישום, נכון?

<יוני נחמני: אין רישום פלילי במערכת.

<יוני נחמני: לא נפתח לו רישום פלילי.

<יוני נחמני: כמובן שיש לזה תנאים, שהנער מודה, מספר את האמת, נשלח לשירות מבחן לנוער, יש פה נציגה של שירות המבחן לנוער, עובר איזשהו הליך, רואים באמת שהנער מבין את המעשה שהוא עשה, מביע חרטה, מוכן להשתתף בתכנית טיפולית מניעתית.

<יוני נחמני: אנחנו מקבלים את חוות הדעת משירות המבחן לנוער ובדרך כלל אנחנו סוגרים את התיקים האלה בהליך של טיפול מותנה, ברוב הפעמים, כאשר אין רישום פלילי לאותו נער והוא יכול להמשיך בחיים שלו.

<קריאה: באיזה גילאים?

מירב בן ארי: 15 עד 17.

מירב בן ארי: שתי שאלות.

מירב בן ארי: אחת, האם כל הנערים המעורבים הסכימו להליך הזה?

<יוני נחמני: קודם כל אנחנו שולחים אותם להליך הזה.

<יוני נחמני: מפה הכדור בדרך כלל נמצא אצל שירות המבחן לנוער שיוצרים עם הנער ועם הורי הנער קשר ומזמנים אותו, כאשר הוא עובר איזשהו הליך מסוים שחברתי פה תעמוד עליו.

<יוני נחמני: רוב הנערים אכן מגיעים.

<יוני נחמני: רוב הנערים אכן מגיעים.

<יוני נחמני: המשפחות בסך הכול רוצות את זה, ההורים רוצים את ההליך הטיפולי.

<יוני נחמני: יש מיעוט של משפחות ומיעוט של נערים שבחרו בדרך העבריינית.

מירב בן ארי: מבחינתך, אותו נער שסחר והנער שהשתמש, הם אותו דבר מבחינת ההליך שהוא יכול לעבור שם?

<יוני נחמני: הוא מגיע להליך, אבל הרישום לגביו, אנחנו שוקלים.

<יוני נחמני: בדרך כלל נערים שסוחרים בסמים נפתחים להם תיקים פלילים כי העבירה פה הרבה יותר חמורה.

<יוני נחמני: נער שסוחר בסמים ומקבל כסף תמורת אותם סמים - - -

מירב בן ארי: זה יותר חמור מילד - - -

<יוני נחמני: אנחנו רואים את זה בחומרה יתרה.

מירב בן ארי: כרגע התהליך הוא אצל קצינות המבחן וברגע שיגיעו ההמלצות שלהן אז המשטרה תחליט.

<יוני נחמני: כן, כאשר ברוב המקרים אנחנו הולכים לתיק של טיפול מותנה ובעצם לאותו נער אין רישום פלילי במערכת.

מירב בן ארי: זה טוב, כי הרישום הפלילי נוגע לגיוס לצבא ולשאר.

<יוני נחמני: נכון, לא פוגע לו בהמשך החיים.

מירב בן ארי: קודם כל זה ראוי לשבח.

מירב בן ארי: אני מכירה את "קדם", אבל זה שלב קדימה יותר וטיפול מותנה זה בעצם - - -

<יוני נחמני: זה משהו אחר.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בואו נשמע גם מהקב"סית איפה זה עומד מבחינתכם?

<יעל כהן: שמי יעל כהן ואני נציגת שירות המבחן לנוער, קציני מבחן לנוער, לא קב"סית.

מירב בן ארי: את כפופה למשרד לביטחון פנים?

<יעל כהן: לא, משרד הרווחה.

<יעל כהן: התהליך של טיפול מותנה, המשמעות שלו זה לא לתייג את הנערים.

<יעל כהן: כדי שלא יהיה להם רישום פלילי ושהם באמת יוכלו להמשיך בחיים שלהם בצורה נורמטיבית.

<יעל כהן: במידה והם משתפים פעולה אין שום רישום, גם לא לצבא, הצבא לא יודע מזה.

<יעל כהן: הנערים מופנים אלינו.

<יעל כהן: רובם משתפים פעולה.

<יעל כהן: הם מגיעים עם המשפחות.

<יעל כהן: התהליך הטיפולי אצלנו כולל גם טיפול פרטני, גם שיחות פרטניות, יש לנו טיפול קבוצתי וגם נערכות לנערים בדיקות שתן לאיתור סמים.

<יעל כהן: במידה ומשתפים פעולה זה הליך של שלושה ארבעה חודשים, אנחנו ממליצים לתחנת משטרה לגנוז את התיק ללא שום משהו שיימשך לעתיד, ללא שום רישום פלילי.

מירב בן ארי: זה גם לאותו נער שסחר?

<יעל כהן: לא, בדרך כלל נער שסחר מגיע עם הליך של פ"א.

<יעל כהן: ולגביו, אנחנו פוגשים אותו, מתרשמים ממנו - - -

מירב בן ארי: תגידי, כל הילדים זו עבירה ראשונה?

<יעל כהן: רובם הגדול.

<יעל כהן: מבדיקה שערכנו רובם הגדול ולכן הם הולכים להליך שהוא מאוד לא מתייג אותם.

<יעל כהן: בפגישה אתנו אנחנו פוגשים אותם, פוגשים את המשפחה, אנחנו מקבלים מידע מהגורמים מסביב, כולל מסגרות החינוך.

<יעל כהן: אני אגיד שבפרשה הזו נפגשנו עם אחד המנהלים של בית הספר בפרשה, לפי בקשה שלו, והסברנו לו על ההליך.

<עדנה דרנל: כמה זמן ההליך?

<יעל כהן: בין שלושה לארבעה חודשים.

<יעל כהן: ההליך הזה הוא ט"מ סמים.

<יעל כהן: אם ההתרשמות שלנו היא שצריך טיפול מעבר לזה, יש לנו אפשרות להאריך את זה, יש לנו אפשרות להמליץ שזה לא יהיה הליך בלי תביעה, אם אנחנו מתרשמים שבעיית הסמים היא רצינית יותר.

מירב בן ארי: אני מבינה ששמות הקטינים חסויים, אבל למה השמות של בתי הספר חסויים?

מירב בן ארי: הרי אם הורה רוצה לרשום את הבן שלו, חשוב שהוא יידע, לא?

<יעל כהן: קודם כל אני חושבת שהיום זה מגיע מכל בתי הספר, אבל אני חושבת שזה לא משהו שהוא בסדר לתייג שם של בית ספר מסוים.

מירב בן ארי: בגלל שהייתה שם פעילות של - - -

<יפעת רווה: נהפוך הוא.

<יפעת רווה: אני חושבת שדווקא בגלל זה שבית ספר מטפל בעניין ולא מטאטא את העניין, הרבה פעמים זה מקום של חוזק ולא מקום של תורפה לבית הספר.

<יפעת רווה: אפשר להסתכל על זה גם כך.

מירב בן ארי: כן, אבל השם של בית הספר חסוי.

<יעל כהן: אלה קטינים, אנחנו לא רוצים לחשוף אף אחד.

מיכאל מלכיאלי: לא רוצים לפגוע ברישום של בית הספר?

<יעל כהן: זה פחות השיקול.

מירב בן ארי: להורה זה אולי כן שיקול.

מירב בן ארי: אני מבינה את הילדים, זה ברור, הם קטינים, אין ספק, אנחנו רוצים לתת להם תכנית טובה יותר להצליח, אבל בתי הספר, לא משנה, זה משהו - - -

<קריאה: קיים בכל בית ספר.

<עדנה דרנל: האם בתי הספר ידעו - - -

<קריאה: האם הם התריעו?

מירב בן ארי: אני חוזרת אליכם, הדרך שאתם ידעתם על ההתנהלות הזו של הצעירים זה לא דרך בית הספר אלא זה דרך הילדים.

מירב בן ארי: איך ידעתם על הסיפור הזה?

<סוני אינגר: בואי נגיד שזה משהו - - -

מירב בן ארי: תיק מודיעיני שהגיע מתוך בני הנוער?

<סוני אינגר: תרשי לי לא להתייחס לזה.

מירב בן ארי: אבל לא מתוך בתי הספר.

<סוני אינגר: אני ברשותך לא אתייחס.

מירב בן ארי: טוב, נראה לי שהבנתי, אבל בסדר.

מירב בן ארי: בעיקרון, כמה זמן עבר מאז הטיפול בחבר'ה האלה ומה ההתרשמות שלך?

<יעל כהן: ההפניות שלנו הגיעו מנובמבר דצמבר, אנחנו ממש בהתחלה.

מירב בן ארי: ממש בהתחלה.

מירב בן ארי: רק שנדע, הילד - - -

<יעל כהן: - - - פגישה ראשונה, הם מגיעים לבדיקת לאיתור סמים - - -

מירב בן ארי: כל שבוע?

<יעל כהן: כל נער לפי המצב שלו, אבל הם מגיעים ליותר מבדיקה אחת, הם מגיעים לפגישות, יש נערים שאנחנו מתרשמים שהם צריכים טיפול קבוצתי אז יש לנו טיפול קבוצתי שמיועד למניעה.

<יעל כהן: אם ההתרשמות שבעיית הסמים היא יותר רצינית מזה אנחנו יכולים להמשיך לטפל ואז אנחנו נמליץ לתחנת המשטרה לא לסגור את זה בהליך של טיפול מותנה.

<יעל כהן: רוב הנערים ההליך שלהם נסגר ללא רישום פלילי וללא פגיעה בחיים שלהם.

מירב בן ארי: הם משתפים פעולה.

<יעל כהן: רובם הגדול כן.

מירב בן ארי: מה עם ההורים?

מירב בן ארי: ראיתי שההורים פה היו קצת בשוק משהו.

<יעל כהן: ההורים באים לפגישות אצלנו, זו חובה על כל נער שמגיע.

<יעל כהן: ההזמנה שנשלחת היא נשלחת לנער ולהורים, אנחנו מאוד מקפידים לקיים לפחות פגישה אחת ביחד עם ההורים.

<יעל כהן: אנחנו מקבלים מידע גם מהגורמים בקהילה.

<יעל כהן: ההורים מעורבים מאוד, לפחות ההתרשמות שלי.

מירב בן ארי: לפי מה שקראתי הם היו די מופתעים.

<יעל כהן: הם הופתעו מזה שהשתמשו בסמים, אבל ברגע שהם הוזמנו לשירות מבחן הם כבר דיברו איתם על זה בגלוי.

מירב בן ארי: שאלה אחרונה.

מירב בן ארי: אנחנו כבר לא מתעסקים בהכחשות או בעניינים כמו שהיה בהתחלה, אלא אנחנו מתעסקים בהבנה של המצב, התמודדות, טיפול ובסוף חזרה למשטרה עם המלצה שלכם.

<יעל כהן: כן, כמו שיוני אמר, נער יכול להיות מופנה להליך של ט"מ סמים רק אם הוא מודה בעבירה.

<יעל כהן: נער שמכחיש את השימוש במים לא יכול להיות מופנה להליך כזה.

<יעל כהן: הוא צריך להודות ולקחת אחריות על זה.

מירב בן ארי: לא כולם הודו.

<יעל כהן: הרוב.

<יעל כהן: הרוב הגדול הודו.

<יעל כהן: הם גם מבינים שיש להם אינטרס.

<יעל כהן: גם ההורים מבינים שאם הנער יודה ויבוא לפגיעות בשירות מבחן ויקבל חוות דעת טובה ויגיע לבדיקות שתן והן ייצאו נקיות וישתף פעולה בהליך הטיפולי, זה ייסגר לו בלי רישום פלילי.

<יעל כהן: יש להם אינטרס גדול להגיע לשירות מבחן ולהתגייס להליך הזה.

מירב בן ארי: עוד משהו מן המשרד לבטחון פנים וממשטרת ישראל?

<סוני אינגר: צריך לשים במסגרת את כל הנושא הזה של התופעה.

<סוני אינגר: אני רוצה לדבר על התופעה באיזשהו zoom out.

מירב בן ארי: כן, זה הדבר הבא שרציתי.

<סוני אינגר: קודם כל קצת מספרים הבאתי לסבר את האוזן.

<סוני אינגר: אני לא רוצה לפרש אותם, אבל אני אציג אותם לוועדה.

<סוני אינגר: אנחנו כן יודעים להגיד שפשיעת הנוער כמגמה, בניגוד לתחושות שלנו, היא במגמת ירידה.

<סוני אינגר: כלומר, אני יודע להצביע על ירידה של כ-9.5% משנת 2016 עד היום.

<סוני אינגר: יש לזה מספר סיבות שזה לא המקום להיכנס אליהן, אבל מה שאנחנו כן רואים בדאגה זה שבעבירות השימוש העצמי בסם בקרב קטינים יש עלייה של 26%.

<סוני אינגר: משנת 2015 לשנת 2016 מ-3,232 תיקים ל-4,071, עלייה של 26% בשימוש עצמי.

<סוני אינגר: כנגד זה בעבירות הסחר בסם, ירידה של 7% מ-1,283 ל-1,193.

<סוני אינגר: עוד נתון שהוא מעניין לחשיבה, העבירות של שימוש עצמי בין כותלי בית הספר עצמו, אמנם זה מספרים זניחים, אבל מ-5 ל-26 מקרים זו עלייה של 420%.

<סוני אינגר: עדיין המספרים הם באמת קטנים.

מירב בן ארי: אבל פעם זה בכלל לא היה נכנס לתוך בית ספר.

<סוני אינגר: תמיד היו ברקע אירועים של שימושים כאלה ואחרים בסמים בקרב בתי הספר.

<אורית שפירו: זו גם פונקציה של חשיפה.

<סוני אינגר: אני אומר שאני לא רוצה לתת את הפרשנות לנתונים, אבל נתונים הם נתונים שצריך להתמודד אתם.

מירב בן ארי: 26% יותר בני נוער משתמשים - - -

<סוני אינגר: 420%.

מירב בן ארי: לא, אני מתכוונת לנתון שהיה לפני כן.

<סוני אינגר: כן, 26% עלייה בשימוש עצמי.

מירב בן ארי: שימוש עצמי בקרב בני נוער שאתה מגדיר גילאים 14 עד 18?

<סוני אינגר: 0-18, אבל מן הסתם הם בעיקר בקרב תלמידי תיכון.

<סוני אינגר: יש פה עוד יסוד גדול שצריך להבין וזה הנושא של הטיפול המותנה.

<סוני אינגר: הטיפול המותנה, כל תכליתו היא לא לתייג את הקטין ולתת לו הזדמנות נוספת אבל once עשית עבירה פעם שנייה או פעם שלישית, לפעמים אנחנו יותר סלחניים, נפתח לך תיק פ"א שהוא תיק שמותיר חותם פלילי, תיק פלילי לכל דבר כמו הבגירים.

<סוני אינגר: התמהיל של החלוקה של התיקים, בין תיקי הפ"א הפליליים לט"מ, שהוא לא מותיר חותם פלילי, אז יש לנו יותר תיקי פ"א.

<סוני אינגר: כלומר, בעצם, במובן מסוים, אנחנו נותנים את ההזדמנות על פי דין כמובן, אבל אז יש קטינים ששבים וחוזרים ואנחנו נאלצים לפתוח להם תיקים פליליים.

מירב בן ארי: על שימוש עצמי של קטין בפעם שנייה ושלישית כבר נפתח התיק?

<סוני אינגר: יש תבחינים שאומרים שאם לא מדובר בסם מסוכן ודרך השימוש היא לא באמצעות הזרקה או הסנפה, כלומר, שהחומרה היא מינורית על פניו, אני אמשיל את זה למדיניות החדשה לגבי הלגליזציה - - -

מירב בן ארי: לא לגליזציה, אי הפללה.

<סוני אינגר: האי הפללה, בעצם הבגירים באיזשהו מקום מיישרים קו איתנו, הקטינים.

<סוני אינגר: כלומר, הולכים לכיוון של הקטינים, של בואו ניתן הזדמנות על הזדמנות על הזדמנות עד שאין מנוס וצריך לפעול בדרכים אחרות.

<סוני אינגר: זה בגדול הרציונל, אבל בשימוש עצמי של קטין כשהתבחינים מצביעים על כך שהוא נער נורמטיבי, הוא משתף פעולה, לא מדובר באחד שהוא באיזשהו הליך טיפולי, אנחנו בהחלט שוקלים בחיוב הליך של טיפול מותנה.

<סוני אינגר: בעבירות חמורות יותר כדוגמת סחר, גידול, אספקה או נסיבות שהן חמורות, לפעמים גם בפעם הראשונה אין מנוס מלפתוח פ"א.

<סוני אינגר: מה שכן, בוודאות אני יכול להגיד, שאותם אלה שחוזרים, הרצידיביסטים מה שנקרא, פותחים להם תיקי פ"א, כלומר, תיקים עם רישום פלילי והתמהיל בין הפ"א לט"מ הוא לטובת הפ"א.

<סוני אינגר: גם את זה צריך לשים בחשבון.

<סוני אינגר: לצערי, לגבי הפרשייה הזאת, היא לא חריגה, שלא תיפלו מהכיסאות.

<סוני אינגר: אנחנו, לצערנו, חדשות לבקרים מכירים מספרים של מעל 100 ויותר.

מיכאל מלכיאלי: של סחר או של שימוש?

<סוני אינגר: אצל הקטינים בעיקר זה שימוש, אבל בוודאי שבתוך המשתמשים יש גם סוחרים, מן הסתם.

מירב בן ארי: מישהו צריך לספק.

מיכאל מלכיאלי: בגילאים האלה?

מירב בן ארי: כן.

<סוני אינגר: בגילאים האלה.

<סוני אינגר: הצגתי נתון של 1,193 תיקי סחר בסם על ידי קטינים אז התשובה היא כן.

<סוני אינגר: בעיקר אספקה.

<סוני אינגר: בכרוניקה של העבירה הזאת הקטינים בעיקר מתעסקים באספקה, שזה די גזירה שווה בין השתיים.

<סוני אינגר: לצערנו, זו לא הפרשייה היחידה והיא גם לא הפרשייה החמורה יותר.

<סוני אינגר: אנחנו מכירים את זה שהנגף הזה, הנגע הזה של הסמים בקרב קטינים פושה.

<סוני אינגר: כלומר, זה לא משהו שהוא חדש, לא בגלל כזו תופעה או מהלך כזה או אחר, זה תמיד היה ברקע.

<סוני אינגר: לפעמים היו עליות, לפעמים ירידות, יש לזה דינמיקה משל עצמו, אבל אני כן יכול להגיד שבשנת 2015 היו פחות תיקי סמים לעומת השנה וכל אחד שייתן את הפרשנות שלו.

מירב בן ארי: כן, למרות שמה שמעניין זה שאמנם ירדו התיקים של הסחר, אבל השימוש עלה, ב-26%.

מירב בן ארי: שאלה אחת לגבי המדיניות החדשה שהוצגה על ידי השר, שקראנו כולם.

מירב בן ארי: בעצם אתה אומר שהמדיניות החדשה לוקחת את הבגירים למה שהיום בעצם כבר קורה עם הקטינים.

<סוני אינגר: כמשל.

מירב בן ארי: כן, כדוגמה, אבל האם יש משהו במדיניות החדשה של השר שכן משנה את ההתייחסות שלכם היום לקטינים או שזה לא נוגע?

<סוני אינגר: אני לא חושב שזה נכון שכבר עכשיו נגיד כי אנחנו באמת עוד לא יודעים.

<סוני אינגר: יושבת פה חברתי יפעת ממשרד המשפטים, הם הוציאו את הנייר הזה.

<סוני אינגר: צריך ללמוד את זה ולהגיד איזו השלכה תהיה.

<סוני אינגר: השלכה תהיה ודאי, השאלה איזו השלכה תהיה.

<סוני אינגר: להגיד אם זה טוב או רע עוד מוקדם להגיד.

מירב בן ארי: לא אם זה טוב או רע, אבל יפעת תתייחס לזה.

מירב בן ארי: בסדר גמור, זה המשרד לבטחון פנים.

מירב בן ארי: יפעת, ממשרד המשפטים.

מירב בן ארי: בבקשה, גבירתי, יפעת רווה.

<יפעת רווה: בישיבות הצוות אחד מהנושאים - - -

מירב בן ארי: את היית שותפה לוועדה של אי הפללה?

<יפעת רווה: נכון.

<יפעת רווה: הייתי שותפה לוועדה של אי הפללה, ההמלצה שלי הייתה לאי הפללה.

<יפעת רווה: הנושא של קטינים, בין הנושאים היו נושאים שנראו לי שפחות יש לחשוש מהם, בין החששות שעלו מההתנגדויות לשינוי, הקטינים, זה נראה לי אחד הנושאים הרציניים, שמבחינתי לפחות היה נושא מאוד משמעותי שכן חששתי מהתוצאות שלו, כי גם אם לא משנים ישירות את המדיניות, עדיין יש השלכות.

<יפעת רווה: ההמלצה שלי, שוב, זה לא לגמרי חופף את ההמלצות של הוועדה שבסופו של דבר היו פשרה בין כל הדעות, ההמלצה שלי הייתה להמשיך לדון בזה עם המשרדים הרלבנטיים.

מירב בן ארי: אנחנו מדברים על קטינים עכשיו.

<יפעת רווה: בנושא של קטינים ואני שמחה מאוד שזה עלה בקנה אחד עם פנייה של משרד החינוך, שמתחילים לעשות סדרת ישיבות בנושא של קטינים, בנפרד מנושא הבגירים, בשמיני בפברואר.

<יפעת רווה: חשוב מבחינתי בנושא הזה לשבת עם המשרדים הטיפוליים, החינוך, הרווחה והמשרדים שבסופו של דבר - - -

מירב בן ארי: תסבירי לי, יפעת, זה לא ברור, איך בעצם המדיניות החדשה תשפיע על קטינים אם בכלל?

<יפעת רווה: יש את ההשפעה הפרקטית - - -

מירב בן ארי: כי מבחינת הרוח, אי ההפללה השפיעה לרעה.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שנתתי הרצאה בשבוע שעבר, ממש אחרי שעשיתי הרצאה למרכז לחבר'ה בסיכון, חבר'ה בתיכון, הדבר הראשון שהם שאלו אותי זה: "מירב, איך האי הפללה תשפיע עלינו?

מירב בן ארי: " הסברתי להם שזה לא רלבנטי, אבל אולי תחדדי את העניין הזה.

<יפעת רווה: אחד הטיעונים המרכזיים שהושמעו בוועדה, נכון, גם אם אתם עושים שינוי לגבי בגירים, יגידו הקטינים, "מה זה נוגע אלינו?", אבל סקר שעשתה הרשות למלחמה בסמים ב-2014 העלה, ואני אתן פה את הנתונים מאז, שמתוך התלמידים, וזה סקר בין תלמידים, לא מדברים על נוער נושר ששם האחוזים בטח יותר גדולים, ש-10% מתלמידי כיתות י' עד י"ב דיווחו שהשתמשו בחשיש או במריחואנה אי פעם.

<יפעת רווה: ההנחה, שלי לפחות, היא שלא כולם מדווחים, שיש תת דיווח וזה מספר עצום.

<יפעת רווה: זאת אומרת אם אתם עושים את החשבון של כלל התלמידים זה מספר עצום.

<יפעת רווה: זה מתקשר גם למה שאת שאלת, למה לא חושפים את השמות של בתי ספר.

<יפעת רווה: ממה שאני רואה זה נמצא - - -

מירב בן ארי: בכל בתי הספר.

<יפעת רווה: בהרבה מאוד וההבדל בין בתי הספר זה מי חושף ומי לא, אז דווקא יש לנו אינטרס שבתי ספר ישתפו פעולה ולא יחששו מתיוג השם שלהם, כי אלה דווקא בתי ספר שמטפלים ולא מטייחים, אנחנו לא רוצים שיסתירו את זה ולכן המספרים כבר ככה גדולים.

<יפעת רווה: אחת ההמלצות מבחינתי, ואני מקווה שזה חופף עם בטחון פנים, שצריך ללמוד אותה, צריך ללמוד את העמדה הסופית.

<יפעת רווה: אני לא רוצה לדבר בשמם, אבל זה לשנות את ההסברה ולהתאים אותה לזה שיש מדיניות אי הפללה.

<יפעת רווה: עד עכשיו ההסברה הייתה, הכול אסור, אין סמים קלים ואין סמים קשים.

<יפעת רווה: אנחנו רואים שזה לא עבד.

<יפעת רווה: להיפך, כרשויות, האמון אבד מפני שנערים רואים שמשתמשים וכן קורה או לא קורה ובסוף, אם אומרים הכול אסור ועושים את זה אז הולך לאיבוד האמון.

<יפעת רווה: ההסברה צריכה להיות מאוד מדויקת וצריך להסביר את הנושא הגילאי.

<יפעת רווה: לפי מה שאנחנו שמענו ממומחים הוא שיש הבדל גדול מבחינת הנזקים וההשפעות על נערים צעירים מאשר על אנשים בוגרים יותר והנושא הזה צריך להתחדד.

<יפעת רווה: אנחנו נצטרך לעשות את ההתאמות, נצטרך לשבת, אני חושבת שהישיבות האלו עם משרד החינוך זה הדבר הנכון, לראות איך מסבירים ואיך מעבירים את זה, איך מתווכים את זה, זה דבר שרק נעשה, זה דבר שנמצא בתהליך ואני מברכת על זה שנעשית על זה חשיבה.

<יפעת רווה: אני חושבת שזה מאוד קריטי, בוודאי בשינוי כזה שהוא שינוי דרמטי, אין מה לעשות.

<יפעת רווה: גם אם השינוי הוא קל יחסית, הוא מאוד זהיר, מבחינת הרוח והשיח יש פה שינוי חשיבתי שאנחנו צריכים לקחת בחשבון.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: עיריית ירושלים, מי הנציג?

<עדנה דרנל: עדנה.

מירב בן ארי: עדנה, בבקשה, הממונה על טיפול בפרט.

מירב בן ארי: את לא בשביתה?

<קריאה: הם פה בחוץ אז אמרת, נקפוץ.

מירב בן ארי: עדנה, משרד הרווחה?

<עדנה דרנל: לא, מנח"י, מינהל חינוך.

<עדנה דרנל: אני לא יודעת באילו בתי ספר זה קרה, אבל אנחנו כן מודעים לעלייה בשימוש וזה לא רק בתיכון, אנחנו יודעים שזה גם בחטיבת ביניים וזה הולך ויורד כל הזמן.

<עדנה דרנל: העבודה שלנו היא מול בתי הספר, להציף את הנושא, לעשות הרבה הסברה.

מירב בן ארי: מה אתם עושים?

מירב בן ארי: תני לי דוגמאות.

<עדנה דרנל: אנחנו עובדים בשיתוף מלא עם האיגוד הירושלמי למאבק בסמים ובאלכוהול, ונמצא כאן אורי, שהוא המנכ"ל, הוא יפרט יותר על כל הסדנאות.

<עדנה דרנל: יש לנו גם את קידום נוער, שם יש לנו עובדת שהיא עובדת סוציאלית, שאנחנו מפנים אליה.

<עדנה דרנל: כשאנחנו יודעים על מקרים אנחנו מפנים אליה לטיפול אישי.

<עדנה דרנל: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם שירות המבחן, שירות המבחן מכיר מאוד את הפעילויות והרבה פעמים כשהנערים מגיעים אליהם, אנחנו מבקשים שהם יפנו את הנערים אלינו, לתכניות שאנחנו מפעילים בקהילה, תכניות חינוכיות.

<עדנה דרנל: יש לנו הרבה מאוד תכניות בשעות אחר הצהרים.

מירב בן ארי: הילד שנמצא עכשיו בטיפול של קצינת מבחן, הוא צריך להגיע גם לתכניות של העירייה?

<יעל כהן: תלוי במצב של הנער.

<יעל כהן: אם ההתרשמות היא שהבעיה היא יותר רצינית, אז אולי אנחנו נעבוד בשיתוף פעולה ונחשוב שהוא צריך להיות מופנה לתכניות עירוניות.

<יעל כהן: אם התרשמות היא שזה באמת שימוש חד פעמי, אז - - - לכל נער נבנית התכנית שלו.

<יעל כהן: ממש חליפה שמותאמת למידות.

מירב בן ארי: השאלה אם את, שאת קצינת מבחן כאן בירושלים, מכירה את התכניות של - - -

<עדנה דרנל: כן, כן, כן.

<יעל כהן: כן, מכירה.

<עדנה דרנל: אנחנו עובדות בשיתוף פעולה בוועדות היגוי שכונתיות ועירוניות.

<עדנה דרנל: כן תמיד חסר לי עוד, עוד שירות מבחן, עוד עבודה, עוד דיווח, עוד באמת שיתוף יותר, תמיד להדק את החיבורים.

<עדנה דרנל: זה אחד הדברים שאנחנו לומדים, שככל שהשירותים עובדים צמוד אז אנחנו נותנים שירות הרבה יותר אפקטיבי ואיכותי.

מירב בן ארי: אורי, בוא תמשיך את הדברים שלה.

מירב בן ארי: תציג את התפקיד שלך לפרוטוקול.

<אורי נוימן: אורי נוימן, מנכ"ל האיגוד הירושלמי למאבק בסמים ובאלכוהול, תאגיד עירוני של העירייה.

<אורי נוימן: אני אומר, האבא הוא עיריית ירושלים, האימא זה הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול שזה הגוף המקצועי.

<אורי נוימן: אנחנו קודם כל עובדים על פעולות חינוך ומניעה בכל רחבי העיר, עם כל המגזרים בעיר.

מירב בן ארי: גם בתוך בתי הספר?

<אורי נוימן: בעיקר בתוך בתי הספר, אבל גם במקומות אחרים.

<אורי נוימן: בכל המגזרים זה אומר בחינוך הממלכתי, הממלכתי דתי, החרדי ובמזרח ירושלים.

<אורי נוימן: אנחנו עובדים בעשרות רבות של בתי ספר בעיר, בעיקר בחטיבות ביניים, תיכונים, יש תכניות שהן גם לסוף היסודי, כשהמטרה קודם כל היא פעולות מניעה.

<אורי נוימן: להעלות את המודעות, להציג בפני הילדים את הסכנות ואנחנו עובדים גם עם צוותים מקצועיים.

<אורי נוימן: אנחנו מאמינים שעצם זה שאנחנו עובדים גם עם הורים ומסבירים להם ומדברים איתם על גיל ההתבגרות ועל הסכנות שקיימות, זו אולי תכנית המניעה הכי משמעותית.

מירב בן ארי: האם יש סדנאות כאלה לטיפול רק בהורים?

<אורי נוימן: עוד לפני טיפול, אנחנו קודם כל מדברים על מניעה.

<אורי נוימן: מדברים על מניעה ואנחנו עוסקים בזה ועובדים עם הרבה מאוד בתי ספר.

<אורי נוימן: זה נעשה בשיתוף פעולה עם שפ"י של משרד החינוך, זה נעשה בשיתוף פעולה עם הרשות הלאומית ועם גורמים נוספים בעיר, עם העירייה, עם קידום נוער, עם גורמי רווחה שונים.

<אורי נוימן: זה הדבר הבסיסי שנעשה.

<אורי נוימן: זה נעשה גם במנהלים קהילתיים, עם כל מיני אוכלוסיות, כי יש דרכים שונות להגיע לאנשים וגם עם צוותים חינוכיים כי גם צוותים בבתי ספר, במנהלים קהילתיים וכל מיני מדריכים שעובדים עם נוער, צריך לעזור להם להתמודד עם העניין הזה, להעלות את המודעות ושיידעו מה קורה ואיך מתמודדים עם הדבר הזה.

<אורי נוימן: זו פעילות מאוד רחבה שהיא תמיד לא מספיקה כי אי אפשר בעיר הענקית הזאת, שהיא מעל 900,000 תושבים, להגיע לכל ילד ולכל בית ספר, אבל זה נמצא בהרבה מאוד מקומות.

מירב בן ארי: כשהדגש הוא על מניעה.

<אורי נוימן: הדגש הוא דבר ראשון על מניעה.

<אורי נוימן: דברים נוספים שאנחנו מפעילים, שקשורים לנושא הזה, הם שני דברים נוספים.

<אורי נוימן: האחד, אנחנו מפעילים סיירות הורים בעיר.

<אורי נוימן: נושא שהוא גם בא לתת איזושהי תמיכה לנוער שמסתובב ברחובות וגם מעלה את המודעות של ההורים.

<אורי נוימן: יש לנו היום עשר סיירות הורים בירושלים עם למעלה מ-200 הורים מתנדבים, שמסתובבים בסופי שבוע במקומות בילוי של בני הנוער, מדברים איתם, עוזרים להם במקרה הצורך כשהם נתקלים בכל מיני דברים.

<אורי נוימן: אני חושב שעצם זה שיש כמות כזו של הורים וזה דבר שגדל כל הזמן, זה משפיע על הסביבה.

<אורי נוימן: כשהורים בשכונה מסתובבים ויש להם חברים והם רואים שקורים דברים ושיש הורים שמתעסקים עם הנוער, יש לזה משמעות.

<אורי נוימן: דבר שמתחבר פה בין החינוך ומניעה לבין האיתור והטיפול, אנחנו מפעילים גם יחידת איתור.

<אורי נוימן: מפעילים יחידת איתור שעוסקת באיתור של בני נוער שמשתמשים בסמים ובאלכוהול במטרה להפנות אותם לאבחון ואחרי זה לטיפול.

מירב בן ארי: איך אתם עושים את זה?

<אורי נוימן: יש לנו מאתרים שמסתובבים או נמצאים בזירות שונות, בשכונות.

<אורי נוימן: זו פעילות שנעשית בשיתוף פעולה עם כל הגורמים, עם לשכת הרווחה, עם המינהל הקהילתי, עם קידום נוער, עם כל הגורמים בעיר.

<אורי נוימן: אנחנו עובדים בכמה שכונות בעיר, כל פעם בשכונות שהן רלבנטיות.

<אורי נוימן: זה נעשה גם במגזרים שונים.

<אורי נוימן: זה נעשה במרכז העיר בשוק מחנה יהודה, זה נעשה בשכונות חרדיות, כמו שמואל הנביא ורמות, זה נעשה במזרח ירושלים עם מאתרים ממזרח ירושלים, וגם שם מנסים להגיע לנערים.

<אורי נוימן: שם זה כבר נערים שמשתמשים.

<אורי נוימן: מנסים להגיע לנערים האלה, ליצור איתם קשר, להתחבר אליהם ולהביא אותם לאבחון וטיפול, כולל בשיתוף עם ההורים שלהם.

<אורי נוימן: צריך להגיד וחשוב להגיד את זה, כי פה מדברים יותר על בתי ספר במערב העיר, אבל צריך להגיד שיש שיתוף פעולה עם כל המגזרים בעיר.

<אורי נוימן: גם במגזר החרדי, שאני חושב שמבינים יותר ויותר שלא מטאטאים דברים אלא שמים אותם על השולחן ומדברים, עם ההתאמות הנדרשות.

<אורי נוימן: יש לנו מנחים, אנחנו מכשירים מנחים גם מהמגזר - - -

מירב בן ארי: בתוך בתי ספר?

<אורי נוימן: בבתי ספר, מוסדות חינוך וכן הלאה.

<אורי נוימן: גם במזרח ירושלים יש לנו מנחים ממזרח ירושלים.

<אורי נוימן: אין היום מגזר שיכול להגיד שהוא מטאטא את הדברים ושם את הדברים בצד, אלא כולם בהתאמות הנדרשות.

<אורי נוימן: יש דברים שצריך לדעת איך לדבר עליהם בישיבה קטנה או בסמינר במגזר החרדי ויש דברים שצריך לדעת איך לדבר עליהם בבית ספר במזרח ירושלים, אבל הדברים נעשים לכל רוחב העיר, עם כל המגזרים.

<אורי נוימן: גם האיגוד וגם העירייה עוסקים עם כל המגזרים בעיר.

מירב בן ארי: בסדר גמור, תודה רבה.

מירב בן ארי: עורכת הדין כרמית מהמועצה לשלום הילד.

מירב בן ארי: בבקשה, גבירתי.

<כרמית פולק כהן: כן.

<כרמית פולק כהן: כרמית, אני היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

<כרמית פולק כהן: שוב, אנחנו כמובן לא מכירים את המקרה הספציפי ואין לנו - - -

מירב בן ארי: זה באופן כללי.

<כרמית פולק כהן: באופן כללי נאמרו פה דברים שאנחנו כמובן מאמינים בהם.

<כרמית פולק כהן: גם מצד שירות מבחן וגם מצד אורי, אנחנו כמובן מאמינים במניעה ובהסברה.

<כרמית פולק כהן: אנחנו כמובן מאמינים בכך שאת הסנקציות המשמעותיות צריך להפעיל על מי שמפיץ ומי שמוכר לקטינים את הסמים.

מירב בן ארי: מה אתם עושים כדי לטפל?

<כרמית פולק כהן: אנחנו גם נהיה חלק מהוועדה של משרד החינוך.

<כרמית פולק כהן: משרד החינוך הזמין אותנו לשבת בוועדה ולתת את האינפוט שלנו, מההיכרות שלנו עם השטח של קטינים ועם הנתונים שעניינם קטינים שמשתמשים בסמים.

<כרמית פולק כהן: בנוסף, הופענו בפני הוועדה - - -

מירב בן ארי: כן, אבל יש לכם פעילות שאתם עושים?

<כרמית פולק כהן: יש לנו ניידת - - -

מירב בן ארי: חוץ מלשבת בוועדות, שזה חשוב, אבל השאלה היא אם יש לכם פעילות - - -

<כרמית פולק כהן: קודם כל זה חשוב מאוד, כי יש הרבה דברים שהם קשורים למדיניות שהיא מאוד מאוד רלוונטית - - -

מירב בן ארי: אני יודעת, אני מקבלת את ניירות המדיניות שלכם.

<כרמית פולק כהן: אחד הדברים החשובים שנאמרו פה הוא בהקשר של ההבחנה בין בגירים לקטינים וזאת הייתה השאלה הראשונה שלך, מה ההשלכות של זה על קטינים.

<כרמית פולק כהן: אז זה אחד הדברים שעלו בוועדות האלו והן בעיניי קריטיות ומשמעותיות בהבנה של ההשלכה של ההליך הפלילי ושל התיוג על קטינים.

<כרמית פולק כהן: זה אחד הדברים שאנחנו מתמחים בו ואנחנו עוסקים בו במשך שנים.

<כרמית פולק כהן: את יודעת, שוב, יש הרבה גורמים שתחום המומחיות שלהם הוא מניעה והסברה ואני נותנת להם את כל הקרדיט.

<כרמית פולק כהן: לכן אני אומרת הרבה פעמים שהתחום של המדיניות, יש לו השפעה מכרעת על גורלם של - - -

מירב בן ארי: אז בעצם המועצה לשלום הילד עוסקת בעיקר במדיניות, היא לא נכנסת לתוך בתי הספר.

<כרמית פולק כהן: לפעילויות הסברה לא.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: מדיניות זה גם דבר חשוב.

מירב בן ארי: אני פשוט רציתי לדעת אם יש משהו בתוך בתי ספר.

מירב בן ארי: אבל אתם תהיו בוועדה של משרד החינוך.

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: קודם כל, תודה רבה על קיום הישיבה, גבירתי היושבת ראש.

מיכאל מלכיאלי: האמת היא שכשיזמתי את הדיון הזה כיוונתי למקום אחר לגמרי ואני רוצה לפרט.

מיכאל מלכיאלי: קודם כל, משטרת ישראל, אני הייתי שותף בתכנית אחרת שלכם שנקראת מיל"ה, משטרת ישראל למען הנוער - - -

מירב בן ארי: כן, אבל אלה כבר חבר'ה - - -

<קריאה: משטרת ישראל למען הנוער.

מיכאל מלכיאלי: שעשו עבודה מאוד מאוד טובה.

מיכאל מלכיאלי: אני הייתי באחד המתנ"סים בירושלים, קישרתי ביניכם לבין כמה קבוצות נוער, שזו הייתה הפעם הראשונה שהם הסכימו לבוא ולהיחשף גם לפני שוטרים ובסך הכול המשטרה בסוף סיכמה את התכנית הזאת בצפון העיר בהצלחה מאוד מאוד גדולה.

מיכאל מלכיאלי: גם האיגוד הירושלמי, מגיע להם הרבה הרבה תודות.

מיכאל מלכיאלי: יש להם נציג, וזה לא מובן מאליו, נציג חרדי, חבר טוב שלי בשם אלעזר הרטוב?

מיכאל מלכיאלי: ??, אתמול בערב עשו ערב גדול מאוד בשכונת נווה יעקב, עם 60 מורים - - -

<אורי נוימן: שלשום, במוצאי שבת.

מיכאל מלכיאלי: בבית וגן, כן, ובעוד שכונות, דבר שהוא לדעתי מבורך מאוד, אבל מה שלדעתי כן חשוב בנושא הזה הוא יותר עיריית ירושלים, כי כולם מדברים פה על הנוער שכבר נמצא בסמים, כבר סוחר סמים - - -

מירב בן ארי: לא, דווקא מדברים הרבה על מניעה.

מיכאל מלכיאלי: המשטרה והמועצה לשלום הילד מדברים כבר על נוער שנגע בסמים פעם אחת ואני רוצה להעלות את הנושא שיש המון נוער נושר בירושלים, ונמצאים כאן נציגים של הרבה מקומות שמנהלים אותם, תגיד לילד הזה, "אתה יום אחד תיגע בסמים", הוא יגיד לך, "מה פתאום, אני בכלל לא במקום הזה".

מיכאל מלכיאלי: ואני חושב שכאן המקום לפנות לעיריית ירושלים, שעיריית ירושלים היא עם כל כך הרבה תקציבים - - -

מירב בן ארי: תלוי את מי אתה שואל.

מירב בן ארי: זה נושא חם.

מיכאל מלכיאלי: כן, אני הייתי חבר מועצה בירושלים, אני אספר לכם על אגפים- - -

מירב בן ארי: אני מאמינה לך.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו ברוך השם מבינים אותו הדבר.

מיכאל מלכיאלי: יש אגפים עם המון המון כסף, אבל אני רק רוצה להגיד, למשל, אגף של נוער נושר חרדי, מישהו יודע כמה כסף יש שם?

מיכאל מלכיאלי: יש שם 260,000 שקל בשנה - - -

<עדנה דרנל: אין אגף של נוער נושר.

מיכאל מלכיאלי: יש.

מיכאל מלכיאלי: בקידום נוער חרדי.

<עדנה דרנל: קידום נוער.

מיכאל מלכיאלי: נכון, והנושא הזה נוגע בנוער הנושר החרדי.

מיכאל מלכיאלי: נמצאים כאן נציגים גם מטעם העירייה ואני חושב שהמקומות האלה, כשאנחנו כבר מגיעים לסמים, זה מגיע בגלל הזנחה, ולא צריך להכביר במלים, של הרשויות את הנוער שהוא עדיין מבית טוב, עדיין במסגרת טובה והשעמום שיש ברחובות ונוער הברזלים שאנחנו מכירים אותם מן השכונות, והוא אוטומטית מגיע לסמים.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שאנחנו מכאן בוועדה צריכים לקרוא בעיקר לעיריית ירושלים, לרווחה, לקידום נוער, שאת הכספים האמיתיים שיש, להשקיע דווקא בנוער הזה.

מיכאל מלכיאלי: יש היום אינסוף איגודים ירושלמים שמתעסקים עם נוער נושר, נמצאים פה כמה מהם, הם לא מקבלים שקל אחד מהעירייה, לא לפעילות, לא לשכירות של מבנה, לא תקנים ולא שום דבר ובסוף אנחנו פוגשים את הסיפורים שהמשטרה צריכה לטפל בהם, כשבסוף עולה לעירייה ולמדינה הרבה יותר כסף.

מיכאל מלכיאלי: מה שאני רציתי ליזום, זה כנראה הלך קצת למקום אחר - - -

מירב בן ארי: אדוני חייב לשים לב שהנושא של הדיון הוא 29 תלמידים מחמישה בתי ספר יוקרתיים בירושלים שנעצרו בחשד לסחר - - - זה הנושא שבחרת.

מירב בן ארי: אם היית רוצה לעשות כאן נושא של טיפול בנוער חרדי נושר שמשתמש בסמים - - -

מיכאל מלכיאלי: לא, לא נוער חרדי, נוער ודרכי המניעה.

מירב בן ארי: נוער, אז היינו עושים דיון אחר.

מירב בן ארי: לכן, הצוות שיושב פה זה צוות שעסק במקרה הספציפי.

מיכאל מלכיאלי: נכון.

מירב בן ארי: קצינת המבחן מלווה את הנערים הספציפיים.

מירב בן ארי: עיריית ירושלים דווקא באה ודיברה כאן - - - אם אדוני, אני אומרת לך כי אני גם יושבת בוועדה לנגע הסמים וגם הייתי ב"מבשר טוב", שזה רק של חרדים בירושלים, אני מכירה את התחום, אז אני אומרת שאם היינו עוסקים בנושא של נוער נושר בירושלים אז היינו עוסקים בו, אבל לאור העובדה שאדוני דיבר על הטיפול של חמישה בתי הספר יוקרתיים, לכן כאן הדיון.

מירב בן ארי: אין ספק שזה נושא חשוב ואפשר לבקש מהוועדה לעסוק בו במיוחד.

מירב בן ארי: אגב זה גם בסדר גמור להתעסק רק בסיפור של המגזר החרדי, זה בסדר.

מיכאל מלכיאלי: לא, לא רק המגזר החרדי, בכלל כל המגזרים.

מיכאל מלכיאלי: הנוער מהווה מטרד בירושלים, הנוער הנושר, לא רק בציבור החרדי.

מירב בן ארי: כן, אין ספק.

מירב בן ארי: תאמין לי, זה נושא חשוב ונושא מרכזי ואפשר גם לבקש דיון בוועדה שיתייחס יותר בכללי.

מירב בן ארי: במקרה הזה זה הנושא ולזה הם גם התכוננו.

מירב בן ארי: אני רואה שיש כאן, הוא הגיע וטרח, יושב ראש ארגון "נחלת דוד", יעקב קדושים, אז בבקשה, אדוני.

<יעקב קדושים: אני יעקב קדושים, עם חברי דוד כהן, אנחנו עוסקים בפעילות בירושלים עם נוער נושר, שכמובן זה נוגע לנקודה ש]ה דיברו כולם, זה הסמים.

<יעקב קדושים: אחד הדברים ששואלים אותנו, "איך אתם מונעים, אתם לבד, "נחלת דוד" או "רוממות הלב" - - -

מירב בן ארי: זו עמותה?

<יעקב קדושים: זו עמותה, אפשר להגיד.

מירב בן ארי: או שזו עמותה או שזו לא עמותה.

<יעקב קדושים: זו לא עמותה כרגע.

מירב בן ארי: זה ארגון חברתי.

<יעקב קדושים: זה ארגון חברתי, עצמאי שלנו.

<יעקב קדושים: אנחנו החלטנו שאנחנו מקימים יום אחד ויום יום אנחנו בשטח, יום יום.

מיכאל מלכיאלי: יוזמה שצמחה מהשטח שמצילה אינסוף משפחות.

מירב בן ארי: יפה מאוד.

<יעקב קדושים: ואינסוף נערים, לא משנה אם הגיע מבית חרדי, חילוני, בסוף כולם מתחברים ביפו, בכיכר ציון, ומי שמטפל בהם אנחנו רואים מי צריך לטפל בהם.

<יעקב קדושים: אנחנו יורדים לשטח, נכנסים ורואים שזה לא הגיל - - -

מיכאל מלכיאלי: אני מתנצל שאני יוצא.

מירב בן ארי: לדיון בוועדת חוקה.

מירב בן ארי: בסדר, אין בעיה.

<יעקב קדושים: זה לא הסגנון של הילד מאיפה הוא הגיע אלא זה פשוט ילד שנחשף ברחוב והדבר הראשון שהוא נחשף אליו זה סמים.

<יעקב קדושים: אנחנו מגיעים ובעצם מתחילים להיחשף עם הבחור, הוא נפתח אלינו, יושב איתנו, אנחנו מקימים באזורים בכל מיני שכונות בירושלים, יושבים אתם בערב, בצהריים ישר אחרי בית הספר, אחרי המסגרת שהם מסיימים, נותנים להם תעסוקה.

<יעקב קדושים: יושבים ביחד, מדברים.

מירב בן ארי: איך הקשר שלך לארגונים שמטפלים בחבר'ה כאלה?

מירב בן ארי: איך הקשר שלך?

מירב בן ארי: זאת אומרת, נגיד שעכשיו אתה נתקל בקטין חרדי שמשתמש בסמים, למי אתה מפנה אותו?

מירב בן ארי: כי אתה, עם כל הכבוד, אין לך את הכלים - - -

<יעקב קדושים: תשאלי איך אני מונע סמים.

מירב בן ארי: מונע, אתה לא יכול למנוע.

מירב בן ארי: בוא, עזוב מונע, פגשת ילד כזה, שאתה עובד אתו, בחור צעיר, בן 14, 15.

<יעקב קדושים: אם זה משהו חמור אני פונה ל"רטורנו".

מירב בן ארי: לאן?

<יעקב קדושים: ל"רטורנו".

מירב בן ארי: ל"רטורנו".

<יעקב קדושים: עד לשם אני מגיע כי לפעמים אלה דברים חמורים מאוד.

<יעקב קדושים: אם זה משהו אחר אני מנסה להגיע לאנשים בעירייה, שאין לנו עדיין קשר איתם אבל מנסים להגיע לאנשים ולגורמים שיכולים לטפל בזה.

<יעקב קדושים: אבל אני יכול להעיד על עצמנו שכן מנענו מחבר'ה, ללא שום מקצוע, אין לנו שום תעודה, לעשן סמים, הפסיקו לעשן סמים.

מירב בן ארי: יפה מאוד.

<קריאה: איך?

מירב בן ארי: אני שואלת אותך, אתה מכיר את אורי?

<יעקב קדושים: לא.

<יעקב קדושים: ניסיתי להתחבר, אבל הפסקתי בזמן האחרון.

מירב בן ארי: נראה לי שכדאי שתכירו כי הוא הסמכות הטיפולית המקצועית בעיריית ירושלים.

מירב בן ארי: את "מבשר טוב" אתה מכיר?

<יעקב קדושים: שמענו.

מירב בן ארי: אני מציעה לך גם להכיר.

מירב בן ארי: "מבשר טוב" נותן מסגרת, קורת גג לצעירים חרדים שנמצאים ברחוב ולא יכולים לחזור הביתה.

מירב בן ארי: אני עשיתי שם סיור ואני מציעה לך גם להכיר.

מירב בן ארי: תשמע, אני מאוד מעריכה את העבודה שלכם, אני חושבת שהאנשים שנמצאים בשטח ומסתובבים בכיכר החתולות, רואים את החבר'ה, יותר נגישים, זה משהו אחר כמובן אם מגיע שוטר או בבית הספרף המורַה, או המורֶה.

מירב בן ארי: לכן אני כן מעריכה את זה, רק אני מוכרחה להגיד לך, בתור מישהי שעשר שנים עבדה עם נוער בסיכון לפני שהגעתי לכנסת, אתה חייב להכיר את הגורמים ברשות.

מירב בן ארי: אתה חייב.

מירב בן ארי: יכול להיות שהוא לא ירצהף אבל אתה, כאדם שמציע טיפול, גם אם אין לך הכשרה מקצועית, זה בסדר, אני לא מרודפי ההכשרה המקצועית, אבל, אם אתה נמצא אתה חייב להכיר.

מירב בן ארי: אתה חייב להכיר את "המבשר טוב", שזה קורת גג לצעירים חסרי בית חרדים, אתה חייב להכיר את אורי מעיריית ירושלים שעוסק גם בעניינים של מניעה וגם בעניינים של טיפול.

מירב בן ארי: וכמובן, אם אתה מכיר את "רטורנו" זה מצוין, אבל גם להגיע ל"רטורנו" זה מאוד מאוד קשה, לא כל אחד מתקבל, לפעמים גם צריך צו בית משפט.

מירב בן ארי: בקיצור, בגלל שאני קצת מבינה בנושא, אני מציעה, קודם כל תמשיכו ויישר כוח על העבודה שלכם, אבל חשוב להכיר את גורמי המקצוע שפעילים ברשות.

<יעקב קדושים: אגב, כן ניסינו להתחבר לכל מיני יחידות.

<יעקב קדושים: יחידת המתבגרים - - -

מירב בן ארי: בבקשה, אני מניחה שאפילו בסוף הישיבה, אם תדברו ביניכם אז אורי ישמח, הנה הוא מוציא כבר כרטיס ביקור.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: יעקב חשין, בבקשה, אדוני.

מירב בן ארי: אתה גם מעיריית ירושלים?

<יעקב חשין: אני גם.

<יעקב חשין: מי עוד?

מירב בן ארי: לצדך.

<יעקב חשין: כן, אנחנו עובדים - - -

מירב בן ארי: אתה עובד קידום נוער?

<יעקב חשין: נכון.

מירב בן ארי: אתה יכול להמשיך.

<יעקב חשין: אני עובד קידום נוער, אני מרכז את עבודת המניעה והטיפול בשכונת נווה יעקב.

מירב בן ארי: אתה מכיר אותם?

<יעקב חשין: לא.

מירב בן ארי: בבקשה, היום אנחנו נעבוד על היכרות, קודם כל.

מירב בן ארי: תודה.

<יעקב חשין: אני שמח על זה שבפורומים כאלה פוגשים עוד גופים שמטפלים, אני מצר על כך שזה לא קורה קודם, אבל זה חלק מהמציאות שאנחנו מכירים אותה.

<יעקב חשין: בהרבה התכנסויות כאלו אז כל מיני גופים, מכירים אחד את השני.

<יעקב חשין: אני מרכז, שוב, את עבודת המניעה והטיפול, בעיקר בשכונת נווה יעקב אבל בסך הכול אנחנו - - -

מירב בן ארי: מה המצב אצלכם בנווה יעקב?

<יעקב חשין: המצב בנווה יעקב הוא לא שונה בהרבה משכונות ירושלים, אני מתכוון לשכונות הפריפריה, אלו שהן מנותקות ממרכז העיר.

<יעקב חשין: אין הרבה מענים.

<יעקב חשין: הרבה מאוד מבני הנוער, נוער בסיכון הכוונה, נמצאים בשעות הפנאי במרכזי הבילוי בעיר.

<יעקב חשין: לא תמיד יש לנו שליטה על זה.

<יעקב חשין: המטרה שלנו זה כן ליצור מענים במקום הטבעי, איפה שהם אמורים להיות, בסביבת המגורים, לשם כך אנחנו צריכים להיות מספיק אטרקטיביים עבור הנערים, אבל כמו שציינת קודם, אפשר לדבר על זה בלי סוף, הנושא פה זה לא מכלול המענים והצרכים של הנוער בסיכון, אלא אולי להתמקד בנושא של שימוש בחומרים מסוכנים, שימוש לרעה.

<יעקב חשין: אני כן מכיר טוב את האיגוד הירושלמי שנים רבות.

<יעקב חשין: יש שיתופי פעולה עם עיריית ירושלים.

מירב בן ארי: חשוב מאוד.

<יעקב חשין: אני למדתי הרבה מהאיגוד, קודם כל על העובדה שכשרוצים לגעת בנושא הזה של הסמים, אז קודם כל צריך ללמוד את השפה.

<יעקב חשין: הרבה פעמים אנחנו צריכים ליצור נושאים אחרים לגמרי שרק בעיבוד של החוויות יש השלכה לנושא הזה.

<יעקב חשין: כמו שאתם יודעים, זה נושא שהנערים לא מרבים ולא אוהבים לבדר עליו.

<יעקב חשין: לוקח לנו, כמדריכים, כמטפלים, המון זמן לבנות וליצור את האמון הזה מול הנערים שהם רואים אותנו דווקא כעובדי קידום נוער, שיודעים לדבר בגובה העיניים, בשפה שלהם, אין את החשדות.

<יעקב חשין: חברתי יעל כהן מכירה את זה שנים רבות, שהיו לנו מקרים משותפים.

<יעקב חשין: כמו האיגוד הירושלמי, גם שירות המבחן עושה עבודה נהדרת בעניין הזה ושיתוף הפעולה עם קידום נוער הוא המרכיב שלפעמים אפילו להביא את הנער לפגישה, עצם העובדה שהוא יבין שלא כל גוף ממסדי מתכוון נגדו, גם אם זה גורם שקשור לאכיפה, ודאי וודאי שירות מבחן.

<יעקב חשין: בכל אופן, אנחנו למדנו שהרבה מאוד מהעבודה הזאת צריכה להיות שיחות וקשר של אמון שנבנה לאורך זמן ובדרך כלל הנערים שכבר נפלו ממש להתמכרויות, אז זה השלב שהם מוכנים לקבל את העזרה ולדבר על זה.

<יעקב חשין: זאת אומרת ללכת למרכזי גמילה, למוסדות שמוכרים כמטפלים.

מירב בן ארי: זה כבר השלב הסופי.

מירב בן ארי: מה שאתה מנסה להתעסק בו זה יותר במניעה.

<יעקב חשין: במניעה, בלהכיר להם את המסוכנות שיש, כי זה גיל שרוצים להתנסות בכל מיני דברים ולא תמיד יודעים, בוודאי לא מהבתים שמהם הם מגיעים, את המושגים האלה בכלל.

<יעקב חשין: יכול ילד להסתובב בבית עם כל מיני דברים וההורים לא יודעים אפילו מה זה.

<יעקב חשין: זה מרכיב מאוד חשוב במה שהאיגוד הירושלמי מנסה ליצור, גם הכנה ומוכנות של ההורים לנושא, בסדנאות, שיכירו את המושגים, את השפה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך משהו, איך ההורים החרדים משתפים פעולה בטיפול?

מירב בן ארי: הם קואופרטיביים?

<יעקב חשין: תלוי באיזו רמה נמצא הנער.

<יעקב חשין: יש רמה שעדיין מעדיפים את ההכחשה, זאת אומרת כמו שאני לא יודע אז זה ייקָרא שהוא בסדר ואין שום דבר.

<יעקב חשין: ברגע שזה כבר משהו - - -

מירב בן ארי: זאת אומרת, רק אחרי שיש כבר ממש שימוש.

<יעקב חשין: ואז הם ממש מוכנים לשתף פעולה.

מירב בן ארי: זה דווקא די מבדיל מהמגזר הלא חרדי.

מירב בן ארי: בגלל שהמודעות יותר גבוהה, נראה לי, אז יש יותר שיתוף פעולה.

<אורי נוימן: כמו שאמר חבר הכנסת מלכיאלי, דוגמה של פעילות שאנחנו עושים, מוצאי שבת, 60 הורים בשכונת נווה יעקב, להרצאה, שהיא ראשונה בסדרת הרצאות.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: זו פעם ראשונה?

<אורי נוימן: דרך אגב, משהו לא אופייני, הרבה אבות גם, שתמיד קשה להביא לאירועים כאלה.

<אורי נוימן: אני חושב שהמודעות גדלה וגדלה ויש נכונות גם לשמוע ולהבין.

מירב בן ארי: יפה.

<יעקב חשין: בשנים האחרונות יש הרבה יותר פתיחות בעניין הזה.

<יעקב חשין: זה נוגע לכל - - -

איתן ברושי: מה זה פתיחות?

איתן ברושי: יותר מעשנים?

<יעקב חשין: לא, פתיחות של ההורים.

איתן ברושי: נדמה לי שמה שאתם מספרים עליו זה יותר פתיחות של המעשנים.

מירב בן ארי: לא.

<יעקב חשין: זה קיים באופן כללי.

איתן ברושי: לא נולדה המדינה עם מעשני סמים, בטח לא המגזר החרדי.

<יעקב חשין: ודאי לא, אבל היום יש חשיפה.

<יעקב חשין: היום כל ילד מגיע - - -

איתן ברושי: אמרו שאתם שונים.

מירב בן ארי: כשלא היית כאן נציגי המשטרה אמרו שיש עלייה של 26% בשימוש של בני נוער בסמים.

איתן ברושי: גבירתי, אני רוצה - - -

מירב בן ארי: עכשיו אתה מדבר.

איתן ברושי: יצאתי ונכנסתי מסיבות תקשורתיות.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד שמה שהביא אותי לדיון הזה זו איזושהי דאגה - - -

<אורי נוימן: מי אתה?

<אורי נוימן: שנדע.

מירב בן ארי: חבר הכנסת ברושי, חבר ועדת החינוך.

מירב בן ארי: בבקשה.

איתן ברושי: עסקתי בזה הרבה בעבר, גם הייתי ראש רשות עמק יזרעאל, אבל רציתי להעיר משהו שהוא לא דווקא בהקשר של הנושא המדויק.

איתן ברושי: גבירתי היושבת ראש, אנחנו עדים בתקופה האחרונה, ואני לא נכנס לדיון בשאלה על הקלות בשימוש במריחואנה ובקנביס - - -

מירב בן ארי: כן, גם על זה דיברנו, על המדיניות של האי הפללה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר, את בתור ממלאת מקומו של היושב ראש שאינו פה, ויושבים פה אנשי חינוך ומשטרה, שצריכים להיות מודאגים ממציאות שבה אנשים יפרשו את זה כהקלה גם עליהם.

איתן ברושי: זאת אומרת אם להורים שלי מותר לעשן אז למה לי אסור?

איתן ברושי: ואני לא מדבר על המגזר החרדי, שזה מדאיג בפני עצמו, המציאות אצלכם.

<יעקב קדושים: ההורים לא מעשנים.

איתן ברושי: אל תתחייב.

איתן ברושי: לאחרונה ראינו עוד תופעות שפעם לא היו מוכרות בציבור הדתי והחרדי, הפכתם להיות ככל האדם.

איתן ברושי: מה שאני אומר, למשטרה בעיקר, למשרד החינוך, תראו, בזמנו היינו אומרים שמי שלוקח סמים קלים מגיע לסמים קשים, איך אנחנו יודעים?

איתן ברושי: כי ככה זה היה.

איתן ברושי: התחילו מכלום, עכשיו כלום היא מילה מסוכנת, אבל התחילו מכלום והסתבר שיש אחר כך משהו.

איתן ברושי: מה זאת אומרת?

איתן ברושי: אמרו, טוב, בואו נתחיל מסמים קלים ובהתיישבות – אני בא משם – גם גידלו אותם לפעמים.

איתן ברושי: אז אנחנו עדים למצב שמה שהיה פעם אסור בתכלית האיסור, כי אמרו, מי שמתחיל בזה מגיע לדברים הכי קשים, ובדרך כלל זה לא מתחיל בדברים הכי קשים, עכשיו פתאום המדינה אומרת שיש הקלות.

איתן ברושי: אני מפריד בין הנושא הבריאותי, שהוא מאוד ברור, למרות שגם הוא חייב להיות מאוד שמור, לבין זה שלפי דעתי יכולה להיות פה קלות דעת של גורמים שלא יפרשו נכון ויהיה פה טשטוש של ההבנה בין מותר ואסור.

איתן ברושי: כתוצאה מזה משרד החינוך ועיריית ירושלם, כמודל, צריכים לחדד את ההסברה, צריכים לומר מה כן ומה לא ואיפה הגבולות וצריך לתת מכה קשה למי שחוצה את הגבול.

איתן ברושי: כלומר המעבר ממותר לאסור צריך להיות הרבה יותר ברור ומי שחורג ממנו צריך לקבל מכה, ענישה, כי אחרת נמצא את עצמנו, בחסות גלעד ארדן, והמשטרה לא תעמוד בעומס הזה, גם לא שוטרי הנוער, לא רק הגורמים האזרחיים, יש בתוך המשטרה קצינים שעוסקים בנוער.

איתן ברושי: אני מציע שזה יעבור מפה גם הלאה.

איתן ברושי: אני מודאג מזה שיכולה להיות הפרשנות הלא נכונה של מדיניות מקלה על שימוש בסמים.

איתן ברושי: זה יתחיל בנוער קודם כל ואם זה גם אצלכם אז עוד יותר זה סימן - - -

מירב בן ארי: זה אצל כולם, אין הבדל.

איתן ברושי: אני בכל זאת גדלתי עם חשיבה שיש ציבורים שיש להם איזה הגנות פנימיות.

איתן ברושי: עכשיו, כנראה חלקן נשחקו - - -

<יעקב קדושים: בתחנה מרכזית אין הגנות.

איתן ברושי: תיקח את זה הביתה, את מה שאמרתי.

מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת ברושי.

מירב בן ארי: אורית שפירו, ראש אגף חינוך ומניעה הרשות למלחמה בסמים.

<אורית שפירו: בוקר טוב, אני אתייחס לסיפא של הדברים שלךָ, ואני אבדיל, כי אני אתן גם זמן אחר כך לקרן להרחיב.

<אורית שפירו: העשייה שלנו במדינת ישראל היא עשייה רחבה.

<אורית שפירו: הדוגמה של העבודה המקצועית של אורי, המתאם שלנו בירושלים, היא נכונה לגבי 120 מתאמים שיש לנו ברחבי הארץ, כשהאגף שלי הוא אגף שאמון על פיתוח ההתערבויות השונות על הרצף, מגיל גן, יסודי, על יסודי, צעירים, סטודנטים, צה"ל, הורים ומבוגרים.

<אורית שפירו: אני חושבת שאכן תפיסת המסוכנות יורדת בנושא של קנביס וכתוצאה מכך אנחנו כן רואים שימוש שעולה.

<אורית שפירו: חד פעמי, מזדמן, קבוע, אני לא מדברת על קצה הרצף של התמכרויות, ששם זה מתאים לנושא שאתם דיברתם, של "רטורנו", אני מדברת על קצה הרצף ועל בתי הספר.

<אורית שפירו: אנחנו צריכים להבין שעוד לפני השינוי בהתנהגות יש גם שינוי בעמדות ובני הנוער חשופים לשיח הציבורי שקורה כאן בארץ ובעולם בשנים האחרונות.

<אורית שפירו: בהחלט אני צופה, ולכן אני מתחברת אליך, כבודו, לסיפא של הדברים שלך, לאתגר המאוד משמעותי שצפוי לנו כאן בארץ בנושא של חינוך ומניעה.

<אורית שפירו: זה לא שזה לא נעשה, יפעת, אני מחדדת, העשייה של החינוך והמניעה, לאורך השנים, על הרצף החינוכי, בין בתוך בתי הספר ובין מחוץ לבתי הספר, במרכזי נוער, בתנועות נוער ובהתארגנויות אחרות, לאורך כל השנים הוא נעשה תוך התאמה לקהל היעד, לגיל, למגזר, למגדר.

<אורית שפירו: הוא היה שם, אבל היום, אם אנחנו ניקח את הדוגמה כאבן בוחן, את יום חמישי, לא מעט בני נוער שצפו בשיח הציבורי שקרה אחר כך, גם במדיה, בטלוויזיה, ברדיו, בכל מקום, יכולים להתבלבל ולומר, יש כאן שיר הלל למריחואנה, אם למבוגרים זה מותר והמבוגרים הם מודל לחיקוי שלי, הם סוכני השינוי שלי, האח שלי, ההורה, הסלב, אז אולי זה מותר.

<אורית שפירו: כלומר, זה לא בין מותר לאסור, זה לא מזיק ומזיק - - -

מירב בן ארי: כן, אבל יפעת אמרה כאן משהו מאוד נכון, היא אמרה שהתפיסה צריכה להשתנות.

מירב בן ארי: זאת אומרת אם עד עכשיו התפיסה הייתה שהכול אסור, התפיסה, לפחות אני מניחה שאנשי משרד החינוך יתייחסו לזה, נכון, אנחנו לא באים ואומרים, אוקיי, יש מדיניות אי הפללה והיא רלבנטית לכל גיל וכל אזרח, אבל כן יש שינוי, שאגב אני בעדו באופן אישי אבל השינוי, כמו שיפעת אומרת, צריך להיכנס.

מירב בן ארי: שכשאני באה ומדברת עם בני נוער, ואני כל שבוע מדברת עם בני נוער, במקרה יצא לי שבחמישי בערב הייתה לי הרצאה למרכז, כמו שאמרתי, נוער בסיכון והסברתי להם, לא אמרתי להם, הכול זה רע, אלא באתי ואמרתי להם, מדיניות אי הפללה לצורך העניין היא רלבנטית מגיל מסוים, ממקום שאתה יכול להבחין בין טוב לרע, ממקום שאתה יכול לשלוט בעניין אל מול לבוא ולהגיע למצב שבו אתה מכור.

מירב בן ארי: אמרתי להם שבאשפוזית לא פגשתי ילדים שהתחילו מהרואין, רוב הילדים שפגשתי התחילו מקנביס ונייס גאי ואז הגיעו למצב - - - אגב, יש הרבה שהם עדיין שם.

<אורית שפירו: השיח הזה הוא שיח שאנחנו גם עושים בנושא האלכוהול, שהוא מותר על פי חוק, אבל הוא מסוכן ומזיק.

<אורית שפירו: יש לנו כאן עשייה מאוד מאוד משמעותית במדינת ישראל בשנים האחרונות, עוד פעם, בשותפויות.

<אורית שפירו: אם נצא מפה גם עם שותפויות כבר עשינו פה משהו.

<אורית שפירו: השותפויות ברמה הארצית כבר נעשות, בין הרשות לבין משרד החינוך, משרד הרווחה ומשרדים נוספים.

<אורית שפירו: השיח הזה של אסור לא אסור, מסוכן ומזיק, הוא נעשה בוודאי גם בנושא של השתייה, בנושא של הקנביס - - -

<סוני אינגר: זו דווקא לא דוגמה טובה, סליחה על קריאת הביניים, אלכוהול זו דוגמה לא טובה.

<אורית שפירו: אני מתייחסת לדברים שיושבת הראש ציינה.

<אורית שפירו: אני עושה הפרדה - - -

מירב בן ארי: רגע, אני רוצה להבין.

<סוני אינגר: אם אנחנו עושים גזירה שווה בין האלכוהול לסמים, אז זה גם עולם שמותר לבגירים ואסור לקטינים ואנחנו לא רואים שהצריכה של האלכוהול בקרב קטינים היא נמוכה, אולי נהפוך הוא.

<אורית שפירו: נכון, אתה מחזק את הדברים שלי, אנחנו אומרים אותו דבר.

<סוני אינגר: תלוי מאיזו זווית אנחנו בוחנים את זה.

<אורית שפירו: אני איתך לגמרי.

<אורית שפירו: האתגר הוא אתגר קשה, הצעירים שלנו רואים את המבוגרים, הם מחקים את דרכיהם וכשבשבוע האחרון הם שומעים מהדורות שנפתחות ב"עכשיו אפשר לחגוג" מה הם צריכים לעשות?

<אורית שפירו: איפה היכולת שלהם לפתח איזושהי עמדה שמבינה מה הם צריכים לעשות?

<אורית שפירו: אחר כך גם ההתנהגות.

<אורית שפירו: יש לנו כאן אתגר קשה מאוד בנושא של החינוך והמניעה, מכאן והלאה לשנים הבאות.

<אורית שפירו: לא שהוא היה קל לפני כן, אבל עכשיו הוא יהיה שבעתיים.

מירב בן ארי: פה נעבור למשרד החינוך.

מירב בן ארי: קרן, את מציגה?

<קרן רוט איטח: כן.

מירב בן ארי: קרן רוט איטח, ממונה על מניעת שימוש בסמים ואלכוהול.

<קרן רוט איטח: אני מתלבטת כמה המצגת כרגע רלבנטית כיוון שכבודה מכירה את הנושאים, אני אעשה את זה ברפרוף.

<קרן רוט איטח: אני רק אומר שהעשייה שלנו נעה על הציר שבין הפרואקטיבי לרה אקטיבי וגם כשאנחנו נדרשים לאירועים של נערים שמעורבים בשימוש בסמים אז הטיפול הוא טיפול פרטני באותם נערים, בהפניה למקומות טיפול ברווחה, ויחד עם זאת חיזוק תכניות המניעה וההתערבות בתוך בתי הספר, בד בבד.

<קרן רוט איטח: טיפול בילדים המסוימים וגם תכניות התערבות בתוך השכבות, בתוך מעגלי הפגיעות היותר רחבים.

מירב בן ארי: התכניות האלו, מאיזה גיל הן נכנסות לבתי הספר?

<קרן רוט איטח: התכניות שלנו, קודם כל אני אומר - - -

מירב בן ארי: אני כבר אומרת לך שתקצרי, כן?

<קרן רוט איטח: בסדר.

<קרן רוט איטח: העבודה היא עבודה רגישת תרבות.

<קרן רוט איטח: אנחנו פועלים בכל המגזרים, כולל במגזר החרדי, אנחנו מפעילים שם תכניות התערבות.

מירב בן ארי: מכיתה?

<קרן רוט איטח: במגזר החרדי בחטיבות הביניים ובתיכוניים, אבל יחד עם זאת, בחמ"ד ובחינוך הממלכתי וגם במגזר הערבי אנחנו פועלים מגן הילדים ועד כיתה י"ב, כשהתכניות הן תכניות התפתחותיות, תכניות כישורי חיים שמותאמות כמובן בהתאם לשלב ההתפתחותי.

<קרן רוט איטח: אנחנו בוודאי לא נדבר עם ילדים בגן הילדים על סמים, אבל כן נדבר איתם על חומרים מסוכנים ואיך הם שומרים על עצמם וכבר מדברים על כישורי חיים, שיסייעו להם בשלב יותר מאוחר.

<קרן רוט איטח: אנחנו מדברים על נזקי עישון פסיבי, אנחנו מדברים על אלכוהול ביסודי וכשאנחנו מגיעים לתיכון אז אנחנו כמובן מדברים על סמים.

<קרן רוט איטח: נקודת המוצא היא שלמערכת החינוך יש תפקיד מאוד משמעותי בגיבוש עמדות ובהתנהגויות של בני נוער.

<קרן רוט איטח: אנחנו לוקחים על זה אחריות, בצד מבוגרים משמעותיים נוספים, כשההורים מבחינתנו הם גורמים מאוד משמעותיים ולכן התכניות שלנו משלבות עבודה גם עם הורים.

<קרן רוט איטח: אנחנו מתייחסים גם לתנאים, לרווחה, לאקלים הבית ספרי, כמצע שעליו יכולים בעצם לקיים יחסים שמאפשרים שיח ומאפשרים קידום רווחה נפשית - - -

מירב בן ארי: כן, בואי נתקדם.

<קרן רוט איטח: אנחנו מתייחסים למגמות ולתכניות ההתערבות, וזה הדיון שהתנהל פה בדקות האחרונות, ומה שקורה בציבוריות שמשפיע ונכנס לתוך בית הספר.

<קרן רוט איטח: צריך לזכור שבית הספר לא חי בתוך בועה, אם אנחנו מדברים על המדיניות החדשה של אי הפללה, אנחנו צריכים לזכור שעדיין השימוש הוא אסור על פי חוק.

<קרן רוט איטח: העניין הוא העטיפה החלופית, מהעטיפה הפלילית לעטיפה חלופית, שהיא כבר קיימת לגבי בני נוער כי בסופו של דבר מה שמנחה אותנו זה לתת מענה טיפולי מתאים וראוי לבן הנוער, שיוכל לסייע לו לעלות על הרכבת, לעלות על הפסים.

<קרן רוט איטח: לגבי אי ההפללה, אנחנו כבר הנחינו את הצוותים החינוכיים שלנו לקיים שיח עם בני הנוער בתיכונים, כדי להבהיר את המשמעות של אי הפללה.

מירב בן ארי: מי עושה את זה, המחנכת?

<קרן רוט איטח: יש לנו בתוך בתי הספר התיכוניים מב"סים, מובילים בית ספריים, שהם אחראים.

<קרן רוט איטח: בדרך כלל מדובר ביועצים חינוכיים, במעט מהמקרים מדובר במורים שלוקחים על עצמם את התפקיד של להוביל את הנושא של סמים ואלכוהול בתוך בית הספר.

<קרן רוט איטח: מהמדריכים עוברת ההנחיה למב"סים, המב"סים מנחים את הצוותים החינוכיים ומשם זה עובר לכיתות.

<קרן רוט איטח: יש לנו מערכים שמועברים לכיתות באמצעות המחנכים.

מירב בן ארי: עצרי שנייה, אם ההודעה של השר יצאה ביום חמישי, איך כבר אתם יודעים - - - זאת אומרת, הייתם בתיאום שם?

<קרן רוט איטח: מה זאת אומרת איך?

<קרן רוט איטח: יצאה איזושהי הנחיה לתקשורת.

מירב בן ארי: כן, אבל אני שואלת אותך איך - - -

<קרן רוט איטח: מבחינתנו זה אירוע לשיח.

<קרן רוט איטח: בנינו בסוף השבוע מערך שמתייחס למה המשמעות של אי הפללה, מאוד מאוד פשוט.

<קרן רוט איטח: מהי המשמעות של אי הפללה, מה המשמעות של שימוש בקנביס.

<קרן רוט איטח: שוב, הזדמנות לשיח על מה המניעים לשימוש בסמים, עוד הזדמנות לדבר עם הילדים על - - -

מירב בן ארי: מה זה הוועדה שיפעת אמרה?

<קרן רוט איטח: המדיניות שלנו, לגבי טיפול בתלמידים שמעורבים בשימוש בסמים, מונחית על ידי חוזר מנכ"ל.

<קרן רוט איטח: חוזר מנכ"ל נכתב ב-97' והנחה שכל מעורבות ושימוש בסמים תדווח למשטרה.

<קרן רוט איטח: זה היה על פי הנחיות של היועץ המשפטי לממשלה.

<קרן רוט איטח: עם השנים הבנו שצריך לנקוט באיזושהי בדיקה של כמה המדיניות מותאמת או לא מותאמת ואנחנו מקיימים בשבוע הבא מהלך, אנחנו כבר מקיימים אותו שנתיים עם משרדי ממשלה נוספים.

<קרן רוט איטח: ביום רביעי, זה יצא במקרה סמוך למה שיצא בתקשורת - - -

מירב בן ארי: כן, אתם בכל מקרה תכננתם.

<קרן רוט איטח: זה תוכנן ועכשיו יהיה שולחן עגול עם שותפים, משרדי ממשלה וגם גורמים בתוך המשרד, כדי לחשוב על מדיניות הטיפול - - -

מירב בן ארי: גם המשרד לבטחון פנים?

<קרן רוט איטח: כן, בוודאי.

<יעל כהן: גם שירות מבחן לנוער מוזמן - - -

<קרן רוט איטח: בוודאי, שירות מבחן לנוער, רווחה, בריאות,

מירב בן ארי: זה בעצם להתאים את חוזר מנכ"ל למציאות המשתנה?

<קרן רוט איטח: זה להתאים את חוזר המנכ"ל למציאות של השימוש בסמים - - -

מירב בן ארי: זאת אומרת שמ-97' עד היום לא היה שום שינוי בחוזר מנכ"ל?

<קרן רוט איטח: לגבי שימוש בסמים לא, לא היה שינוי.

<קרן רוט איטח: לגבי נוהל טיפול בתלמיד שמעורב בשימוש בסמים זה לקח זמן.

<קרן רוט איטח: זו הייתה מדיניות שהייתה בכפוף להסכמת היועץ המשפטי לממשלה, זה דורש הסכמות וזה דורש עבודה עם משרדי ממשלה נוספים, זה לוקח זמן.

<קרן רוט איטח: אני מאוד מקווה שדווקא עכשיו המדיניות החדשה תסייע לנו לארגן את כל השותפים ובאמת לייצר - - -

מירב בן ארי: תשמעי, אלה 20 שנה של - - -

<קרן רוט איטח: נכון, למדנו הרבה במהלך השנים.

מירב בן ארי: יש מגזרים שבזמן הזה גילו בכלל את הסמים שלא הכירו.

<קרן רוט איטח: מבחינתנו זה לא משנה.

<קרן רוט איטח: ההנחיות הן לא תלויות מגזר, הן תלויות במה קורה אם תלמיד מעורב בשימוש בסמים.

מירב בן ארי: אנחנו נעקוב אחרי זה כוועדה.

מירב בן ארי: בואי נתקדם.

<קרן רוט איטח: המדיניות באה לידי ביטוי, כפי שאמרתי, בחוזרי מנכ"ל שמתייחסים גם לתכניות הפרואקטיביות וגם למדיניות שקשורה בשימוש בחומרים, אלכוהול, טבק וכמובן סמים.

<קרן רוט איטח: אלה החוזרים שמנחים את בתי הספר.

<קרן רוט איטח: התכניות שלנו נגזרות מנתונים שנאספים, הן ברמה בית ספרית, הן ברמת מקורות של מערכת החינוך והן ברמה של נתונים של הרשות הלאומית למלחמה בסמים.

<קרן רוט איטח: אני אדלג על הדבר הזה, כולנו יודעים שתפיסת המסוכנות ירדה והעלייה עלתה.

<קרן רוט איטח: האתגרים מבחינתנו כמערכת חינוך הם לסייע בהפחתת השימוש בחומרים, לסייע לתלמידים לקבל החלטות שמאפשרות קידום בריאות, לעזור למורים ולצוותי חינוך לקיים שיח עם הילדים ולעזור להם גם לאתר ולתת מענים לילדים שמעורבים בשימוש בסמים.

<קרן רוט איטח: הרבה פעמים, אני אדבר על אלכוהול, פחות על סמים, אלכוהול נתפס כמשהו יותר נורמטיבי והרבה פעמים אנחנו פחות רגישים למצוקה שזה מעלה.

<קרן רוט איטח: כמו שאמרתי, אנחנו עובדים על הציר הפרואקטיבי והרה אקטיבי, עם תכנית כישורי חיים שעובדת מהגן עד העל יסודי.

מירב בן ארי: הסקר הזה שעשיתם לגבי תפיסת מסוכנות של קנביס הוא דווקא חשוב.

<קרן רוט איטח: הוא מאוד חשוב, ראינו שתפיסת המסוכנות של הקנביס מאוד מאוד ירדה.

<קרן רוט איטח: בני נוער תופסים את הקנביס כפחות מסוכן.

<קרן רוט איטח: להערכתנו זה מושפע מהשיח הציבורי, מהשימוש ההולך וגובר בקנביס לצרכים רפואיים ואז הרבה פעמים ילדים ואמרים לנו, "יותר בריא לעשן קנביס מאשר סיגריות", ולא לוקחים בחשבון את הנזקים של עישון של קנביס, שהוא כמו סיגריות, בסופו של דבר הקנביס גם מהול בטבק.

<קרן רוט איטח: בהקשר הזה צריך לזכור שמערכת החינוך לא יכולה לפעול לבד, היא חייבת לפעול בהקשר חברתי מאוד מאוד נרחב והתפקיד של כל המבוגרים, כולל תקשורת, כולל כל הגופים, הוא לייצר תנאים של מוגנות לבני הנוער.

<קרן רוט איטח: תכנית נוספת שאנחנו מאוד מאמינים בה היא תכנית של מנהיגות נוער, שמבחינתנו אנחנו מכשירים ילדים שיסייעו לצוות החינוכי להעביר תכניות של מנהיגות נוער.

<קרן רוט איטח: השנה, לראשונה, יש לנו גם סמינר לבנות במגזר החרדי, בנות שיוכשרו ויעברו אחר כך, יחד עם הצוותים החינוכיים שלהם, בתוך בתי הספר.

<קרן רוט איטח: אנחנו מפעילים מנהיגות נוער מכיתות ה' עד י'-י"א.

<קרן רוט איטח: אנחנו עושים עבודה מאוד רחבה עם מועצת תנועות הנוער, עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים, משרד החינוך, עם מועצת התלמידים והנוער וגם עם תנועות הנוער.

<קרן רוט איטח: הורים מבחינתנו הם קריטיים - - -

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך משהו.

מירב בן ארי: בכל זאת, מטריד אותי הנתון הזה, שהוא הביא כאן, שיש 26% יותר משתמשים בסמים בקרב בני נוער בתיכונים.

מירב בן ארי: זאת אומרת, ההרצאות יש, אבל מעניין אותי, נגיד, חשיפה להרצאות של חבר'ה מכורים לשעבר - - -

<קרן רוט איטח: אנחנו - - -

מירב בן ארי: דרך אגב, אני אומרת לך, אולי צריכים לשנות את התפיסה שלכם, כי בסוף בסוף - - - אני הייתי בביקור שלי בצפון, ב"הדרך", אני מלווה אותם, היו להם בעיות עם המבנה, פרוצדורליות, הם הביאו קבוצה מבית ספר לתוך הכפר והם פגשו חבר'ה צעירים.

מירב בן ארי: בעיניי זה הרבה יותר טוב ממעגל שיח ולהגיד כמה קנביס לא טוב, ואז הוא יוצא וקורא בעיתון ורואה גיא לרר שאומר לו שזה דבר הכי טוב שקרה לו.

<קרן רוט איטח: מחקרי הערכה שבדקו את הדבר הזה מוצאים שזה אימפקט לזמן קצר, בטווח הארוך זה פחות משמעותי.

<קרן רוט איטח: כי נכון, בטווח הקצר זה מאוד מרגש ומאוד חזק, מאוד מטלטל, אבל השאלה היא מה נשאר והרבה פעמים זה מאוד מרחיק.

<קרן רוט איטח: אני מוכרחה לומר לך שלי, כניסיון מפעם, אחד הערבים שארגנתי עם מכור נקי, תלמיד אמר לי שבסופו של דבר המסר הוא שאפשר להיגמל מהדבר הזה, "מה את מביאה לנו בהקשר הזה?'.

<קרן רוט איטח: זאת אומרת שזה מאוד מורכב, זה גם וגם.

<קרן רוט איטח: בסופו של דבר ילדים אומרים לנו שהדבר הכי משמעותי להם זה אפשרות לשוחח בינם לבין עצמם, לשמוע את החברים שלהם, להשמיע את הדעות שלהם ודרך זה לשייף את העמדות שלהם.

<קרן רוט איטח: אין פה דבר אחד שמתאים לכולם ולכן צריך לעבוד בתמהיל שמאפשר גם שילוב של גורמי חוץ, מרכיב של משהו שעובד על הרגש ומשהו שעובד על הקוגניציה ומשהו שמאפשר דיון על דילמות.

<קרן רוט איטח: לכן תכניות ההתערבות שלנו משזרות את כל המרכיבים ולכן, כמו שאורי אומר, יש גם דברים שהם מכניסים לתוך בתי הספר, אבל זה חייב להיות עבודה תהליכית מתמשכת לאורך זמן.

מירב בן ארי: זה שהתהליך יימשך זה כן, אני רק תהיתי בתוך התהליך.

<קרן רוט איטח: אבל גם תכניות ההתערבות צריכות לקחת בחשבון את כל המרכיבים, כי יש שונות אצל ילדים ועל כל ילד משהו אחר עובד.

<קרן רוט איטח: לכן, צריכים לקחת שילוב של דברים.

<קרן רוט איטח: מבחינתנו השותפים הקריטיים בתוך המהלך הזה זה ההורים ולכן בהרבה מהתכניות שלנו אנחנו מייחדים פרק שעוסק עם הורים סמים, בשותפות עם הרשות למלחמה בסמים, בבתי הספר.

<קרן רוט איטח: זה ממעגלי שיח משותפים להורים ולילדים, כלה בהרצאות להורים וקבוצות הורים מתמשכות, שזה בשיתוף פעולה עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים.

<קרן רוט איטח: אנחנו מנסים לעשות מגוון של דברים, העצמה של מנהיגות הורים.

<קרן רוט איטח: במקביל לעבודה שאנחנו עושים עם עמיתים אנחנו עושים גם עבודה עם ההורים של העמיתים, כדי לגייס אותם כמנהיגות בתוך בתי הספר.

<קרן רוט איטח: אנחנו עושים כל מיני מודלים של עבודה עם הורים באמת כדי לייצר יותר השפעה.

<קרן רוט איטח: אנחנו, במטה, עובדים גם עם פורום הורים ארצי כדי לייצר שותפויות וכדי להנהיג יחד איתם עשייה יישובית בפורומים של הורים.

<קרן רוט איטח: כל דבר וכל דרך, אבל כמובן לדבר הזה אנחנו צריכים שותפים ולא רק אנחנו כמערכת החינוך, נוכל לעשות את העבודה.

<קרן רוט איטח: הדבר האחרון שאני אציין זה תכנית "אופי – אימון ופיתוח יכולת התמודדות".

<קרן רוט איטח: זו כבר עבודה עם תלמידים שכבר מעורבים בשימוש בחומרים, בסמים, אלכוהול וטבק.

<קרן רוט איטח: זו תכנית שבזמנו הובאה על ידי הרשות הלאומית למלחמה בסמים, פותחה, הותאמה לארץ ואנחנו עושים אותה בעבודה עם מתבגרים בתיכונים.

<קרן רוט איטח: מבחינת הילדים זה נותן איזשהו מענה והתייחסות לכך שבית הספר נותן להם מקום לדבר על גיל ההתבגרות, על הקשיים, על האתגרים ודרך זה לפתח את האופי, את הזהות שלהם.

<קרן רוט איטח: אם אני אומַר, מבחינתנו, לגבי העיר ירושלים, מנח"י, אז יש לנו 53 מב"סים בתיכונים.

<קרן רוט איטח: אנחנו השנה נכנסנו גם למזרח ירושלים, שזה חדש, אנחנו עושים את צעדינו שם.

<קרן רוט איטח: אנחנו מכשירים בני נוער במנהיגות נוער, מפעילים תכנית כישורי חיים, כמו שהצגתי.

<קרן רוט איטח: בעקבות אירועים חריגים אנחנו עושים הדרכה וליווי של בתי הספר, בטיפול, גם בפרט וגם בהתערבות המערכתית בתוך בית הספר, כשאנחנו עובדים בשיתופי פעולה גם ברמת מטה וגם ברמת רשות עם כל השותפים, כי בוודאי מערכת החינוך לא יכולה לעבוד לבד, היא חייבת לעבוד בשיתופי פעולה גם עם הגופים שנמצאים פה וגם אחרים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: קודם כל אני מודה לך על הסקירה הרחבה.

מירב בן ארי: אל תדאגי, גם עברתי על כל מה שלא הסתכלת, את מכירה אותי.

<קרן רוט איטח: את גם בקיאה בדברים.

מירב בן ארי: כן, אני קצת בעניינים בשנתיים האחרונות.

מירב בן ארי: אני אסכם.

מירב בן ארי: ראשית, אני מודה לכל מי שהגיע, כמובן למשרדים הרלבנטיים וגם לעיריית ירושלים, שביום עמוס זה מצאתם זמן להגיע.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

מירב בן ארי: קודם כל הייתה כאן סקירה חשובה, גם שלכם וגם של המשרד.

מירב בן ארי: התחלנו מן הדיון על בית הספר, אבל אין ספק שהדיון מאוד חם בגלל הסיפור של סוף השבוע האחרון.

מירב בן ארי: תראו, יש אתגר גדול מאוד שמונח לפתחכם.

מירב בן ארי: את אומרת שמ-97' חוזר מנכ"ל במקרה יצא ביום רביעי, אחרי שכל המדינה מדברת על אי ההפללה.

מירב בן ארי: זה אתגר מאוד מאוד חשוב.

מירב בן ארי: זה לא פשוט.

מירב בן ארי: אני אומרת את זה כי אני מגיעה, אמרתי לכם, היו לי שני מרכזים ועשרות נערים שחינכתי וזה אתגר, כי בסוף הם מסתכלים עלינו ואנחנו ה- role model שלהם ואנחנו המודל ואם הוא מעשן ואם הוא שותה ואם הוא לוקח שכטה, כמו שאומרים, אז זה בסדר, זה לגיטימי.

מירב בן ארי: אחד הדברים שכל הזמן התעסקנו בהם זה איך אתה מבדיל בין אותו ילד בן 15, 16 לאותו מבוגר, שמה שנקרא תפיסת העולם שלו קצת יותר מעוצבת.

מירב בן ארי: גם שם כמובן יש בעיות, אנחנו פוגשים אותם, גם ב"מלכישוע", גם ב"רטורנו", גם ב"הדרך", בכל הכפרים שהייתי, פגשתי גם את הבחורה בת ה-16, אבל גם את המבוגר שמשתמש או משתמשת בסמים.

מירב בן ארי: הנה חברתי, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, היא גם חזק בעניינים, אנחנו מסיירות הרבה ביחד.

מירב בן ארי: אני בדיוק עושה סיכום על העניין של סמים בקרב בני נוער.

מירב בן ארי: יש לכם אתגר חשוב.

מירב בן ארי: האתגר, בעיניי, הוא איך להתעסק עם השיח הציבורי ולהעביר אותו לבני הנוער, שיידעו.

מירב בן ארי: אני, כוועדה, אני מציעה בסיכום שנעשה כאן פגישה, לדעתי זה יהיה כבר במושב הבא, אבל כן לעקוב אחרי הפעילות של הוועדה שלכם, לשמוע איך אתם הולכים ליישם.

מירב בן ארי: כמובן מה שנוכל לעזור נעזור, אבל בסוף אתם אלה שעובדים עם המב"סים ובסוף יורדים לרמה של הילד, להסביר לו את זה, אז אנחנו נעקוב כאן בוועדה אחרי ההתנהלות של הוועדה המשותפת שלכם, לגבי שימוש בסמים בקרב בני נוער.

מירב בן ארי: הנתון מטריד אותי, 26% עלייה בשימוש בסמים בקרב בני נוער זה המון.

מירב בן ארי: כן חשוב שהסחר ירד, אבל לצערי אם הוא עדיין משתמש אז נכון, הם לא סוחרים, אבל הם מקבלים את הסחורה, מה שנקרא, אז זה כן נתון שהוא חשוב.

מירב בן ארי: אני רוצה לשבח את המשרד לבטחון פנים על התכנית הזאת, כי בסוף אם הילד, הצלחנו למנוע והוא נכנס לשירות המבחן ואין לו רישום, הרישום היה אחד הדברים הכי בעייתיים שכל הזמן נתקלנו בהם, כי בסוף הרישום תקע אותו בהמשך חייו.

מירב בן ארי: אז זה שאתם עושים את התכנית הזאת, עם המשטרה, יחד עם ההורים כדי לבוא ובאמת, אפילו במקרה של מישהו שעשה שימוש חד פעמי, אבל למנוע את הרישום, כי כל העניין של אי ההפללה היה לא להפוך מבוגרים לעבריינים, אז בטח שבמקרה כזה של קטינים, שאנחנו פשוט סוללים להם דרך יותר טובה מאשר אם היה להם רישום.

מירב בן ארי: אני זוכרת כמה בעיות היו לי אחרי זה, לנסות לגייס אותם לצבא ואנחנו יודעים שצבא, שירות לאומי וכל הדברים האלה, באמת הם מפתח.

מירב בן ארי: דבר אחרון שרציתי לומר , שגם החבר'ה, שבאתם מהשטח.

מירב בן ארי: חשוב בסופו של דבר להתחבר לרשות.

מירב בן ארי: גם כשיש התנגדות, בסוף הדרך הטיפולית הטובה ביותר נמצאת אצל הרשויות.

מירב בן ארי: יש להן את המשאבים ואתה יודע, זה עניין של דיון שנמצא בעיצומו, היום במיוחד בעיריית ירושלים.

<יעקב קדושים: - - - מצדם זה הקשיים.

מירב בן ארי: כן, לבוא, להכיר את התכניות שפועלות בכל עיר ולהתחבר, כי בסופו של דבר, הם, יש להם את הכלים להתמודד איתם.

מירב בן ארי: אני מודה לכולכם שהגעתם.

מירב בן ארי: אנחנו נמשיך לעקוב בוועדה אחרי התכנית שלכם.

מירב בן ארי: תודה רבה.