ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 342, 2017-01-18 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 18 בינואר 2017, כ' בטבת תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא, השתלמויות מורים במרכז הבינלאומי ליידיש בווילנה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, גילוי נאות, אני לא דובר את השפה היידיש.

<קריאה: הרוב פה לא דוברים אותה.

יעקב מרגי: אני זוכר בילדותי, איך עשו לגולדה מאיר, ראש הממשלה דאז, ז"ל, כשהיא אמרה, מי שלא יודע יידיש הוא לא יהודי וחלק לקחו את זה ברמה אישית.

יעקב מרגי: לימים, אני במקור איש באר שבע, הייתי ראש המועצה הדתית של באר שבע בשנות ה-90 והנה, גלי העלייה הברוכים הגיעו.

יעקב מרגי: פונים אלי, תשמע, באר- שבע עיר קולטת עלייה ויש את הסוגיה הזו של בירור יהדות.

יעקב מרגי: אמרתי להם, מה לי ולבירור יהדות?

יעקב מרגי: זה בתי הדין הרבנים.

יעקב מרגי: אמרו, לא, רוצים לפתוח ערוץ מהיר, נפרד ואתה תהיה החלוץ.

יעקב מרגי: אם זה יצליח פה אז נעתיק את זה.

יעקב מרגי: פתחנו ממש אגף קטן והתחילו להגיע עולים.

יעקב מרגי: היום אנחנו שומעים את הוויכוחים על בירור יהדות, תקעו את העולים, לא תקעו את העולים, כמה תקעו, אבל אני הייתי שם בשנות ה-90.

יעקב מרגי: אם לא המגמות האלו ולמה זה קשור לדיון, זה קצת נוגע לו, כי אז היינו היום במצב יותר חמור ויותר קשה.

יעקב מרגי: היו נכנסים עולֶה, עולֶה, עולָה, עולָה, נכנסים לחדר, שואלים אותם שאלה ראשונה, מה השאלה שהייתה?

יעקב מרגי: דובר יידיש?

יעקב מרגי: כן?

יעקב מרגי: דבּר.

יעקב מרגי: יש לָך שכנוֹת, משפחה, קרובי משפחה, שנמצאים עדיין במקום שבאתְ ממנו?

יעקב מרגי: טלפון יש?

יעקב מרגי: מרימים טלפון, אתם מכירים?

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: איזה חגים הם היו חוגגים?

יעקב מרגי: חג פסח.

יעקב מרגי: איזו שפה הם היו מדברים?

יעקב מרגי: שפה שלהם, יידיש.

יעקב מרגי: זה היה לוקח רבע שעה, עשרים דקות והיה בסרט נע.

יעקב מרגי: אני לא אומר את זה לגנאי, ההיפך הוא הנכון, אני אומר את זה מבחינת החכמה, אנחנו אוהבים לחבוט בממסד לפעמים, אבל כנראה שהממסד, אל תגלו את זה, אבל כמי שנמצא כמעט 15 שנה בכנסת ועוד 20 שנה בשירות המדינה בתפקידים כאלה ואחרים, הממסד יודע לעבוד יותר טוב בשעת חירום.

יעקב מרגי: הממסד לא יודע לעבוד ברגיעה.

<קריאה: אנשי הממסד יודעים גם לפתור פלונטרים כשהם רוצים.

יעקב מרגי: ודאי, אמרתי לך, הם יודעים לעבוד טוב כשיש משברים.

יעקב מרגי: כל עוד אין להם משברים הם לא מתערבים.

יעקב מרגי: אפילו כשהם רואים שהמשבר עומד להגיע הם לא מתערבים.

יעקב מרגי: מתי הם מתערבים?

יעקב מרגי: הם יודעים לעבוד בשעות חרום ובמצוקה.

יעקב מרגי: עכשיו לענייננו, השפה היהודית, אני קורא לה, אחת מהשפות היהודית היא השפה היידיש.

יעקב מרגי: אני בצעירותי, אמרתי לכם, גרתי בבאר שבע, גרתי בסביבה ואני זוכר גם את מופעי התרבות של דוברי השפה יידיש שהיו בתדירות גבוהה.

יעקב מרגי: לאחרונה אני לא רואה אותם.

יעקב מרגי: לא רואה אותם בתקשורת הכללית, כנראה שהם הולכים - - - אין ספק אסור שהשפה הזו, שהיא חלק מההוויה היהודית, עוד לא הגענו לתרבות, ההוויה היהודית, ואני לא נסחף, מי שמכיר אותי, אני לא רגשן ובומבסטי בהצהרות שלי, אסור שהיא תיעלם.

יעקב מרגי: אנחנו כל כך הרבה דברים משקיעים בהשתלמויות מורים ולכל כך הרבה חושפים את התלמידים שלנו שלפעמים, אני אומר לכם בכנות כיו"ר ועדת חינוך, הייתי עושה רביזיה במה כן ומה לא ולצמצם, אבל אין ספק שהשפות היהודית חייבות להישאר, המצע הרך שעליו מונחת כל התרבות היהודית וכל התרבות המתהווה בישראל יחד.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע איפה זה עומד היום.

יעקב מרגי: יכול להיות שהתחושות שלי הן רק של מי שמסתכל מן הצד, אז לאורחים.

יעקב מרגי: משרד החינוך נמצאים כאן?

<מירי גוטליב: אני.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: בואו נתחיל.

יעקב מרגי: מי הדובר או הדוברת הראשונים?

יעקב מרגי: הציגי את עצמך.

<שרה זיו: אני ד"ר שרה זיו, יושבת ראש הרשות הלאומית לתרבות היידיש.

<שרה זיו: בעברי, אחת מהפקידים של משרד החינוך.

<שרה זיו: ניהלתי את האגף להכשרת מורים במשרד החינוך.

<שרה זיו: אנחנו נפגשנו באיזשהם שלבים בסמינרים השונים, בעברנו, בטיפול בכל מיני בעיות.

<שרה זיו: אנחנו מנסים ללכת לפי אותו כלל שאומר ש"עם שאין לו עבר ההווה שלו דל".

<שרה זיו: אני באה מבית אשכנזי, דובר יידיש, דיבר עברית, לא דיברו יידיש בבית, חוץ מההורים ביניהם.

<שרה זיו: אני יודעת את השפה, פחות טוב מהם, הרבה פחות טוב מהם, כרגיל, ונמשכתי לדבר הזה.

<שרה זיו: כשפרשתי ממשרד החינוך אני היום יושבת ראש הרשות.

<שרה זיו: למעשה אנחנו עושים מאמץ אדיר לפעול על פי חוק שנחקק בכנסת הזאת, חוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש.

<שרה זיו: יש חוק כזה, מ-96', יחד עם החוק לגבי הלדינו.

<שרה זיו: אחר כך נדמה לי שנחקק חוק המורשות, שמטפל בשאר הקיבוצים היהודים ותרבויותיהם, אבל יש חוק ליידיש, ללדינו ולמורשות.

<שרה זיו: במידה רבה אנחנו תחת משרד התרבות, לא משרד החינוך, עם הפיצול, זה היה בשעתו תחת משרד החינוך, מקבלים את התקצוב הקטן מאוד ממשרד התרבות - - -

<יהודית גידלי: מה זה קטן?

<שרה זיו: מיליון לשנה.

<שרה זיו: זה קטן או גדול?

יעקב מרגי: תלוי מה תעשי.

יעקב מרגי: אם לא תעשי כלום זה גדול.

יעקב מרגי: בואי תקשיבי.

<שרה זיו: אז זה לא מספיק.

יעקב מרגי: אם לא תעשי כלום זה גדול, אם תעשי הרבה זה קטן.

<שרה זיו: אז אנחנו היום כבר לא יכולים לתפקד בתחום התקציב הזה ואנחנו מחפשים דרך לפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: אז, מירי גוטליב, יכול להיות שאת בדיון הזה - - - נגיע להכשרת מורים.

<שרה זיו: מה שאני רוצה להגיד, שהפעולות שאנחנו עושים הן בתחומים רבים אבל הדור שהוא הפעיל ביותר הוא הדור המבוגר, או של עולים, כמו שאתה אמרת, או של אנשים כמוני שגדלו בבתים שהייתה בהם התרבות הזאת, אבל הבעיה המרכזית היא הדור הצעיר, אין דור המשך ולא יהיה דור המשך.

יעקב מרגי: מה עם דור הביניים?

יעקב מרגי: בואי תקשיבי.

<שרה זיו: דור הביניים הוא בסדר - - -

יעקב מרגי: אני איתך.

יעקב מרגי: בואי, אנחנו יכולים להרשות לעצמנו דיון אינטראקטיבי כזה, פתוח.

יעקב מרגי: בואי תקשיבי.

יעקב מרגי: איך נולד הסיפור הזה?

יעקב מרגי: אחד הדברים שהביאו אותנו לדיון הזה הוא שפנו אלי עם יוזמה, בוא נעשה קורס של חמישה מפגשים לשפה היהודית המרוקאית, בסדר?

יעקב מרגי: אני התחייבתי שיהיה אותו דבר ליידיש.

יעקב מרגי: אני אסביר לכם, אני יליד שנות ה-60.

יעקב מרגי: נכון שנולדתי במרוקו, אבל שנה ומשהו היא זניחה בזיכרון ובתודעה.

יעקב מרגי: אני דובר השפה המרוקאית, בגלל שההורים שלי קלטו - - -

<שרה זיו: מה שנקרא יהודית ערבית?

יעקב מרגי: ערבית יהודית, כן.

יעקב מרגי: ההורים שלי קלטו את המשפחה.

יעקב מרגי: הם באו ראשונים בשנות ה-60 והם קלטו אחרי 67' את ה - - - אז השפה דוברה.

יעקב מרגי: אני דובר מרוקאית טוב.

יעקב מרגי: בשבוע שעבר, יום רביעי, היו כאן אורחים, משלחת של לא יהודים, מרוקאים, שחיים בקנדה, בארצות הברית ובמרוקו, אוהבי ישראל, באולם הסמוך, הם נפגשו עם חברי כנסת.

יעקב מרגי: ביוזמת משרד החוץ, היו כאן שבוע, השתתפו באירועי תרבות כאלה ואחרים ואני דיברתי אתם בשפה המרוקאית היהודית.

יעקב מרגי: זו לא השפה המדוברת בכל מרוקו.

יעקב מרגי: יש מקומות שחלק מהשפה הוא דומה, כמו שיידיש היא מקבץ של כמה שפות.

יעקב מרגי: הלדינו גם, זה על אותו עקרון.

יעקב מרגי: חבריי בגילי שהם גם ילידי מרוקו לא מדברים את השפה כמוני.

יעקב מרגי: אני אומר לכם מה זה עשה לי, מה זה עושה לי, ויהודית חוותה את זה, לא בגלל שזו גאווה לאומית, אני לא שם, יש לי גאווה לאומית אחת, ישראלית יהודית, אלא שזה חלק מהתרבות, מההוויה.

יעקב מרגי: השאלה היא האם בקרב בני דוברי היידיש, בגילאים שלי, השפה חיה?

<שרה זיו: כן.

יעקב מרגי: אז יש תקווה, אני רוצה להגיד לך.

<שרה זיו: לא, אין תקווה כי - - -

יעקב מרגי: יש תקווה.

<שרה זיו: יש תקווה ולכן אנחנו פה.

<שרה זיו: אם לא הייתה תקווה אז לא היינו פה, אבל כדי שתקווה תתממש צריך לעזור לה ואנחנו באנו לעזור לתקווה.

יעקב מרגי: יפה.

<שרה זיו: אנחנו רוצים שהדור הצעיר, תהיה אוזנו כרויה לזה, להבין, חלק.

<שרה זיו: לא כל הילדים יידעו, לא כולם, אבל מתוך השכבות של הדור הצעיר יהיו כאלה שילמדו את התרבות, אולי מישהו ילמד את השפה, אולי יהיה חוקר בתחום הזה ויש צעירים אחדים כאלה.

<שרה זיו: זה דבר שאנחנו מתקשים בו והנושא של היום הוא חלק מאותו קושי.

<שרה זיו: איפה אנחנו יכולים לראות אותו?

<שרה זיו: האחד, אין לנו מספיק תלמידים שבאים או לחוגים או ללימוד השפה ומצד שני, אין לנו מורים שיכולים לטפל בזה.

<שרה זיו: הביצה והתרנגולת.

<שרה זיו: כשאין לך מורה זה לא מתפתח, אבל כשאין למורה עבודה בתחום הוא לא מכשיר את עצמו לעבוד בתחום הזה.

<שרה זיו: והביצה היא ביצה ותרנגולת.

<שרה זיו: אין גם מספיק מרכזים שיכולים להכשיר היום מורים לעניין הזה.

<שרה זיו: פתחנו בלוינסקי מרכז להוראה בתרומה, אנשים לא באים כי אין להם משבצת במערכת החינוך שיכולה - - -

יעקב מרגי: אין להם מה לעשות עם זה.

<שרה זיו: אין להם משבצת, זה לא כתוב למנהל על הלוח.

<שרה זיו: יש מספר בתי ספר חרדים, החרדים האשכנזים, יש ביניהם דוברי יידיש, ויש כמה בתי ספר מסורתיים או חילוניים, שניים, אני חושבת, שמקיימים בגרות לחמש יחידות ביידיש.

<שרה זיו: המלחמה עם משרד החינוך, שהוא יקצה את השעות בצורה נורמלית , בזמן ובכלל יקצה, היא בלתי אפשרית.

<שרה זיו: רוב המנהלים רוצים לסגור את המגמות וסוגרים.

<שרה זיו: נשארו שניים בעניין הזה וגם הם ייסגרו.

<שרה זיו: יש פה מורה שתציג לך, הבאנו אותה מבית הספר.

<שרה זיו: הבעיה השנייה היא המורים.

<שרה זיו: מורים לא יבואו להשתלמויות.

<שרה זיו: פתחנו מרכז להשתלמויות.

<שרה זיו: אחת הדרכים שרצינו להציע, ומרדכי נמצא שם, היא לשלב את זה במרכז של תרבות היידיש בווילנה, שהוקם על ידי לאודר, הוא מסבסד את ההשתלמות שם ומורים שנוסעים לשם מקבלים יומיים שלושה של השתלמות שם, כולל סיורים, ומרדכי יוכל להרחיב, באזור שבו התרבות הזו הייתה חייה וקיימת, מחויבים לחזור עם איזושהי התחייבות למערכת עבור ההשתלמות הזאת, שתוכר להם, ואנחנו, כרשות, נתמוך בהם גם כספית בבית הספר לביצוע הפרויקט.

<שרה זיו: כך אולי נצליח לעשות משהו בבתי הספר.

<שרה זיו: אנחנו מצליחים נקודתית.

<שרה זיו: בתלמה ילין היום יש סדנת השיר ביידיש, הם מופיעים כבר בכל הארץ, זמרים מבית ספר חילוני ביידיש.

<שרה זיו: יש כנס מקהלות באשקלון עם ילדים קטנטנים ששרים ביידיש, אלה דברים שמקבלים מאיתנו תמיכות, אבל אנחנו לא יכולים במיליון, כמו שאמרת, להרים את עם ישראל על הכתפיים.

<שרה זיו: הבעיה של המורים לא יכולה להיפתר בכלל בדרך הזו.

<שרה זיו: לכן אנחנו מעלים את הסוגיה שההשתלמות בווילנה תוכר לגמול במשרד החינוך, מה שלא מוכר היום וזה באחריותה של ד"ר גוטליב, כפי שהביקורים בפולין בנושא השואה מוכרים.

<שרה זיו: בעניין פול, כי היה מובן שמורה שמגיע לשם, חלק מתפיסתו וגישתו משתנים מעבר לעובדות של השואה.

<שרה זיו: יש מקום לעשות את אותו הדבר לגבי תרבות היידיש באזור וילנה או באזורים דומים, כמו שיהיה מקום לעשות את זה לערבית יהודית במרוקו, לא משנה כרגע.

<שרה זיו: לכן אנחנו באים ומעלים.

<שרה זיו: אנחנו לא מצליחים לפתור את הבעיה כי יש כללים נוקשים, קבועים, ואני גם מבינה את המקור שלהם.

<שרה זיו: אם כל אחד ירצה לעשות השתלמות בחוץ לארץ השליטה על הנושא הזה תלך לאיבוד, אבל אני חושבת שצריך להבחין במקרה הספציפי הזה ובקשיים שלו ולאפשר ולהכיר בהשתלמות הזו.

<שרה זיו: אם תרצה עוד על היידיש שנרחיב, אז נרחיב, אבל זה הנושא עכשיו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מרדכי יושקובסקי: אני במשך 14 שנה הייתי מפמ"ר ליידיש במשרד החינוך.

<מרדכי יושקובסקי: התחלתי בשנת 2001 עם 35 בתי ספר, שבערך מחצית מהם היו בתי ספר חרדיים וכל השאר מחינוך ממלכתי וממלכתי דתי.

<מרדכי יושקובסקי: היום ישנו אחד או אחד וחצי, ופה יושבת מורה שמלמדת יותר מ-20 שנה יידיש, היום היא מלמדת באורט חולון וכנראה שזו גם השנה האחרונה, אולי עוד שנה והמגמה תיסגר.

<מרדכי יושקובסקי: קודם כל בגלל חוסר תקצוב של שעות ובעצם, ברגע שראינו שלימוד השפה הולך ויורד או כולו בעצם עובר למגזר החרדי, כי שם אין בעיה של שפה, אבל אתם יש בעיה אחרת, תרבות - - -

יעקב מרגי: יש בעיות אחרות.

<מרדכי יושקובסקי: בעיות אחרות, נכון.

<מרדכי יושקובסקי: התחלנו לחפש דרכים אחרות.

<מרדכי יושקובסקי: ראיתי, בעקבות הניסיון הזה, שהדרך היחידה זה להכניס את היידיש לתחום בינתחומי או inter disciplinary.

<מרדכי יושקובסקי: זאת אומרת, חשוב מאוד שמורה לספרות עברית, שהוא יגיד כמה דברים על שלום עליכם או על י.ל.

<מרדכי יושקובסקי: פרץ או על מנדלי מוכר ספרים וכו'.

<מרדכי יושקובסקי: אני לא חושב שזה דבר נורמלי שהיום בוגר המערכת יוצא ולא יודע מי זה שלום עליכם.

<מרדכי יושקובסקי: באוקראינה ובשבדיה, שלום עליכם, היצירות שלו הן יצירות חובה, ובישראל לא.

<מרדכי יושקובסקי: זה דבר שאני לא יודע אפילו איך לקרוא לזה.

יעקב מרגי: אני אגיד לך, הרבה בעלי ספרים קראו לחנות הספרים שלהם שלום עליכם.

יעקב מרגי: כי הייתה מודעות.

יעקב מרגי: היום אין, תשאל ילד מי זה שלום עליכם.

יעקב מרגי: יגידו לך, עליך השלום.

<שרה זיו: בית ספר בארגנטינה, שעכשיו הביא לי 26 גננות, נקרא בית הספר שלום עליכם.

יעקב מרגי: תוך כדי סקירה, האם מישהו יכול לתת לי מה קורה באקדמיה?

יעקב מרגי: זה גם חשוב לי.

<מרדכי יושקובסקי: באקדמיה יש קתדרלות בירושלים, בבר אילן ויש קורסים בכל האוניברסיטאות, קורסים לשפה וישנו מחקר.

<מרדכי יושקובסקי: האקדמיה פחות או יותר מסודרת.

יעקב מרגי: הנסיעות שלהם להשתלמויות מוכרות?

<מרדכי יושקובסקי: להם אין בעיה.

<שרה זיו: דרך אגב, אנחנו נותנים מלגות לתואר שני ושלישי באוניברסיטאות בתחום תרבות היידיש.

<שרה זיו: הרשות נותנת מלגות.

<קריאה: מהמיליון שקל.

<שרה זיו: מהמיליון שקל.

<מרדכי יושקובסקי: מה שקורה נכון להיום, תרבות היידיש שהיא תרבות עשירה מאוד, בעצם נעלמה מהנוף החינוכי בישראל, אין לה אזכור היום, וזה כל כך כואב.

<מרדכי יושקובסקי: בגלל זה אנחנו כל כך בירכנו על היוזמה של הקונגרס היהודי העולמי להקים מרכז כזה בווילנה, שהוא מרכז בינלאומי ובמשך שנתיים - - -

יעקב מרגי: בגלל לורנס לא הייתי אותו יום, באותו היום עזבתי את הסיור.

<מרדכי יושקובסקי: בעצם המרכז הזה כבר ראה במשך שנתיים, קצת יותר משנתיים, שהוא פועל עם יותר מ-2,000 מורים, מכל מיני מדינות, הכי הרבה הגיעו מישראל.

<מרדכי יושקובסקי: הנה, יושבת פה נעמה שהביאה כבר שלוש קבוצות או שעכשיו תהיה הקבוצה השלישית של מורים מטעם "יד ושם".

<מרדכי יושקובסקי: מורים מגיעים, הם מתלהבים, הם לומדים המון, הם רוצים המשך, אבל ברגע שזה לא מוכר לגמול אז אין כלים להשפיע עליהם.

<מרדכי יושקובסקי: אני ראיתי כאן הזדמנות היסטורית.

<מרדכי יושקובסקי: אם השתלמות כזאת תוכר לגמול, שחלק ממנה בהחלט יכול להתקיים בארץ וחלק שם, כמו שאנחנו עושים עכשיו עם ארגון המורים, זאת אומרת, יש שני ימי עיון כאן וההמשך יהיה בווילנה.

<מרדכי יושקובסקי: אחר כך המורים יחזרו והם יצטרכו לעשות מטלה בתוך בתי ספר - - -

<שרה זיו: ואנחנו נממן ונסייע.

<מרדכי יושקובסקי: והרשות תוכל לעודד את זה, אז שיתוף הפעולה בין שלושה גופים האלה יכול קצת לקדם את העניין.

<יהודית סולל: שמי יהודית סולל, אני מנהלת הרשות הלאומית לתרבות היידיש.

<יהודית סולל: תפקידי להשתמש בהקצבה של מיליון השקל בצורה הנכונה ביותר, לשמר ולעודד יידיש במדינת ישראל.

<יהודית סולל: אחד התחומים שאנחנו מאוד מעוניינים לעודד זה דור המשך, כי אצל דור העבר ודור הגיל הזה, כמו שאתה אומר, פחות או יותר יש איזושהי מודעות, לדור שבא אחריהם אין מודעות בכלל.

יעקב מרגי: המורה שלנו, איך קוראים לה במדינת ישראל?

<שושנה דומינסקי: אני מלמדת די הרבה שנים, אני דוקטור לספרות יידיש.

יעקב מרגי: ושמה בישראל?

<שושנה דומינסקי: שמה בישראל דומינסקי שושנה.

<שושנה דומינסקי: מכובדי שקדמו לי נגעו בתכלס.

<שושנה דומינסקי: אני חושבת שיש בעיה של אווירה, וכל זמן שהאווירה ביחס ליידיש לא תשתנה, וברשותכם, אני אקרא, אז - - - כשקיבלתי זימון לוועדה בנושא היידיש חייכתי לעצמי ואמרתי, עוד ישיבה.

<שושנה דומינסקי: עוד ישיבה שקרוב לוודאי תטחן מים, עוד ישיבה עם מלים גבוהות.

<שושנה דומינסקי: עוד פעם שמים את היידיש והלדינו על הרמפה של אושוויץ ומה שנותר – אפר.

<שושנה דומינסקי: ספק אם יוכלו העצמות להחיות עצמן.

<שושנה דומינסקי: רבותיי, העיירה באמת בוערת, וכמו שנראה, הוראת תרבות היידיש בתיכון, שזה התשתית למחקר, במדינת היהודים, לצלילי קולות צבועים חסרי עניין אמיתי בנושא.

<שושנה דומינסקי: מי באמת מתעניין בהוראת יידיש?

<שושנה דומינסקי: איש לא התרגש כשנסגרה מגמה פעילה של לימודי היידיש בתיכון עירוני א' בתל אביב וקרוב לוודאי שאיש לא יתרגש כשתיסגר בתיכון החילוני מגמת לימודי יידיש.

<שושנה דומינסקי: לא ייתכן מה שמתרחש כאן

<שושנה דומינסקי: בחסות מדינת ישראל ופקידיה ביחס להוראת יידיש במדינת ישראל בבתי הספר.

<שושנה דומינסקי: שפה שהתקיימה מאות שנים נמחקת, לא בתאי הגזים, אלא בתאי הפקידים הרשמיים של מדינת ישראל.

<שושנה דומינסקי: מה משנה אם יהיו או לא יהיו לימודים במדינת היהודים?

יעקב מרגי: מותר לך.

<שושנה דומינסקי: סליחה.

<שושנה דומינסקי: ספרי היידיש נזרקים מהספריות.

<שושנה דומינסקי: אין מורים חדשים.

<שרה זיו: זרקו מהספרייה את כל הספרים ומי שירצה שייקח.

<שושנה דומינסקי: מי שרוצה ייקח.

<שושנה דומינסקי: בבית שלום עליכם בתל אביב, בספרייה המרכזית, בבר אילן, זורקים ספרים ביידיש.

<שרה זיו: אין להם ביקוש.

<שושנה דומינסקי: אין להם מקום וזו בעיה.

<שושנה דומינסקי: אין מורים חדשים להוראת יידיש, אין תכנית אקדמית בשום מוסד אקדמי למורים ביידיש.

<שושנה דומינסקי: מה שמרדכי אמר זה ציפוי, זה עוד אקמול.

<שושנה דומינסקי: אין הקצאת שעות הוראה מסודרות להוראת יידיש, שעות שמבטיחות המשכיות, שמנהלי בתי ספר יוכלו להבטיח קיום מסודר והמשך לימודי היידיש.

<שושנה דומינסקי: כל שנה צריך למלא טפסים מחדש.

<שושנה דומינסקי: אני צריכה לבכות, להתחנן שייתנו לי עוד פעם.

<שושנה דומינסקי: כמה פעמים אמרתי ליהודית, כמה פעמים צלצלתי?

<שושנה דומינסקי: שום דבר.

<שושנה דומינסקי: הטפסים שניתנים הם אוטומטיים, הם לא בודקים שום דבר, בלי קשר לעובדה שהתחילה קבוצת לימוד לבגרות לחמש יחידות שנה קודם.

<שושנה דומינסקי: שום מנהל לא יכול להבטיח או לפתוח מגמה כשספק וסימן שאלה גדול על המשך קיומה.

<שושנה דומינסקי: גם אם אושרו שעות, ותקשיבו טוב, לא בטוח שיגיעו.

<שושנה דומינסקי: לא בטוח מתי יגיעו ולא בטוח שמה שהובטח אכן יתממש.

<שושנה דומינסקי: מה שקרה השנה זה כמעט שיא השיאים של האטימות הבירוקרטית, שאם היה עוד איזה רצון טוב של מנהל שיהיו לימודי יידיש הוא נמחק לחלוטין.

<שושנה דומינסקי: ארבעה חודשים מתחילת שנת הלימודים לא קיבלתי משכורת.

<שושנה דומינסקי: לא קיבלתי משכורת ארבעה חודשים.

<שושנה דומינסקי: הוקצו בתכנית 12 שעות כי זו מגמה של חמש יחידות י"א-י"ב, הן קוצצו לעשר, הן קוצצו לארבע, כך סתם, כי בית הספר לא יכול לשלם שעות תקן, אין לו מאיפה.

<שושנה דומינסקי: אלמלא הרשות לתרבות יידיש - - -

<שרה זיו: אנחנו העברנו כסף לבית הספר.

<שושנה דומינסקי: הם העבירו כסף, הייתי עובדת ללא תשלום.

<שושנה דומינסקי: גם ככה לא קיבלתי, עם זה שהם העבירו, כי אני לא אהרוס לתלמידים תעודת בגרות בי"ב.

<שושנה דומינסקי: אני לא יכולה להגיד, רבותיי, לא משלמים.

<שושנה דומינסקי: העוזרת שלי, אם אני לא אשלם לה היא תלך הביתה.

יעקב מרגי: כמה תלמידים במגמה?

<שושנה דומינסקי: בשנה שעברה היו 15, עכשיו יש 10.

<שושנה דומינסקי: עכשיו יהיו יותר, לקראת סמסטר ב'.

<שושנה דומינסקי: אני מקווה שאטימות הרוח הבירוקרטית, שאוכלת כל חלקה טובה כאן, כי הכסף ישנו, תמצא מקום לרוח חדשה, שתמנע את מחיקת הוראת היידיש בבתי הספר.

<שושנה דומינסקי: אני מבקשת שהאווירה במשרד החינוך ביחס ליידיש תפסיק להיות אווירה של מלל, אלא אווירה של תכלס, שאם אמרתי משהו אני מקיים, ולא שאם לא קיימתי אז לא קרה כלום.

<שושנה דומינסקי: אם הבטחת תקיים.

<שרה זיו: היה צריך להיות פה גם מפמ"ר שפות.

יעקב מרגי: שושנה, תודה בשלב הזה.

<שושנה דומינסקי: תודה רבה.

יעקב מרגי: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור, "יד ושם", רוצה?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: נעמה גליל, מנהלת פרויקטים, אגף הנצחה וקשרי קהילה.

<נעמה גליל: אני רוצה לומר מילה, גם מכיוון שאני חייבת לצערי לעזוב.

<נעמה גליל: במסגרת הפרויקטים זו תהיה השנה השלישית שאני עומדת בראש קבוצה, לא של מורים, אלא של מדריכים מטעם "יד ושם" ואנשי עניין.

<נעמה גליל: אני לא מכירה את היתר, אבל מבין הקהל שיושב מולי, אני חוויתי את מה שד"ר יושקובסקי תיאר וכללית אני חושבת שיש טעם ניכר בקבוצות מעין אלה.

<נעמה גליל: שיקול הדעת של "יד ושם", "יד ושם" אינו מסבסד את נסיעות מדריכיו אלא רואה בהן יעד חשוב, מאותם טעמים שדיברתם אתם עליהם בדיוק.

<נעמה גליל: לא נראה לנו שישנה אפשרות שמדריך ידריך ב"יד ושם" ללא הבנת התרבות.

יעקב מרגי: אם "יד ושם" לא מסבסד, מהו התמריץ של אותם מדריכים להוציא את ההוצאה הזו?

<נעמה גליל: הרחבת הידע בלבד.

<נעמה גליל: ההכרה שלהם - - -

יעקב מרגי: את לא חושבת שהתעסוקה כמדריך היא גם תמריץ?

<נעמה גליל: זה לא מותנה, זה ממש לא מותנה.

<נעמה גליל: הם עושים את זה אך ורק מפני שהסיור כסיור מרתק אותם ומכיוון שהם גם מבינים שלצד החשיפה להרצאות בתחום, ישנם הסיורים באותם אתרים שעליהם אחר כך הם ידריכו, וזה מן הסתם תורם להרחבת הידע והאוריינטציה שלהם מאוחר יותר.

<נעמה גליל: הם עושים את זה למען עצמם.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<לורנץ ויינבאום: כבוד היושב ראש, קודם כל אני מבקש סליחה שאני - - -

יעקב מרגי: אני מכיר אותך, הפרוטוקול לא.

<לורנץ ויינבאום: מדבר ד"ר לורנץ ויינבאום, אני המנכ"ל של הקונגרס היהודי העולמי – ישראל.

<לורנץ ויינבאום: קודם כל, כבוד היושב הראש, אני מבקש סליחה שלא באתי בזמן.

<לורנץ ויינבאום: אני רק רציתי להוסיף משהו באופן תיאורטי, אני פה מדבר מהניסיון שלי כמרצה באוניברסיטה וכאדם שעוסק גם במחקר של תולדות השואה, אני ראיתי את זה במשך שנים רבות.

<לורנץ ויינבאום: בצדק, יש במדינתנו, במשך שנים רבות, הרבה דגש על תולדות השואה, וכך זה צריך להיות, אבל לצערנו הרב ופה אני רואה כל פעם, שתלמידים שלנו בבתי ספר תיכון, לומדים הרבה על השואה, על מה שקרה ליהודים באירופה בזמן האחרון, בצדק, גם במגרב, אבל לא לומדים מספיק על החיים היומיומיים של הקורבנות וגם על התרבות של הקורבנות.

<לורנץ ויינבאום: זה לא מספיק שאנחנו לומדים על הגורל הנורא שנפל על יהדות אירופה, אנחנו חייבים ללמד את הילדים שלנו בעצם מי הסבים שלנו היו, ומי הם היו זה גם באיזו שפה הם דיברו, מה התרבות שלהם, את זה הם לא לומדים מספיק.

<לורנץ ויינבאום: אני רואה את מה שכל המורים פה עושים, עבודה קדושה, כי אם אנחנו לא נלמד את זה, זה כאילו, אני לא רוצה להגיד, זה כאילו מוות שני.

יעקב מרגי: אתה אומר כמה דברים.

יעקב מרגי: אחד מהם, שיוצא מתוך הדברים ואני מתחבר לזה.

יעקב מרגי: אני מכיר את הסוגיה של המסעות לפולין, אני מכיר גם את התכנים, אני יצאתי פעמיים, עכשיו הבן שלי, בי"א, יוצא, אז אני חווה איתו ביחד, אני רואה את החומרים.

יעקב מרגי: הם לא עסוקים בתרבות שהייתה, הם עסוקים בזיכרון - - -

<לורנץ ויינבאום: בהחלט, זו הבעיה.

יעקב מרגי: אפילו ביצירות ספרותיות של אחרי, שהן לא בהכרח אפילו שהניצול - - - אני אקח דוגמה, אני קראתי את הספר של אלי ויזל "הלילה", "השחר" ו"היום".

יעקב מרגי: אם אני רוצה להפיק את התועלות שאתה מדבר עליהן, את התרבות, לא, כי הוא לקח את זה למקום אחר, או הפוך, הוא אפילו שם יציקת בטון כבדה, כבדה.

יעקב מרגי: הוא עסק בתחילת הספר במה שהוא חווה ואיך הוא הסתכל מזווית הראייה שלו, מעט על התרבות שם, אבל אין ספק, אם אתה שואל אותי, צריך לחקור.

יעקב מרגי: לרדת, לחקור את התרבות, לחשוף את התרבות העשירה הזו, את ההוויה היהודית, ולאו דווקא מצדדים יהודיים, כי מי שרוצה לשמור מצוות ואורח חיים יהודי עושה את זה בדברים אחרים וחוקר ויש לו את הספרים.

יעקב מרגי: ההוויה היהודית הכללית, מה קרה, מה היה לפני כן ואין ספק שצריך לחקור.

יעקב מרגי: אם אתה שואל אותי אז כן, התכנים סביב המסעות לפולין צריכים לקבל איזה צידוד, לצלול בנוסף לזיכרון ול - - -

<לורנץ ויינבאום: אם אני יכול להוסיף רק עוד דבר אחד, ופה אני מדבר כמשקיף, אני רוצה להגיד, זה כמובן לא אפשרי שאנחנו פתאום נלמד את דור ההמשך יידיש - - -

<שרה זיו: לא ידברו ברחוב יידיש

<לורנץ ויינבאום: אבל לפחות שיידעו משהו על הספרות, על הקולנוע, על כל שהיה - - - הכול.

<לורנץ ויינבאום: אם אנחנו לא נצליח ללמד את דור ההמשך את הדברים האלה ואנחנו רואים את המטרה רק ללמד אותם על המוות של היהודים, אני חושב שאנחנו לא נעביר שום מסר חינוכי.

יעקב מרגי: אתה הפסדת את דברי הפתיחה שלי, הם אמנם לא היו בומבסטיים, היו מהבטן, אבל אני, בתרבות שממנה אני באתי, כשאני משתתף במופעי תרבות, אני אומר, רבותיי, זו תחיית המתים.

יעקב מרגי: מה שהתחולל בעשור וחצי האחרונים בסוגיה הזו של המוזיקה המרוקאית, השפה המרוקאית, ההצגות, זו תחיית המתים.

יעקב מרגי: היה שלב שאסור היה לכם להיות שם.

יעקב מרגי: אסור היה לנו, אני לא מוציא את עצמי מהכלל, אסור היה לנו, וגבירתי, שושנה, זה לא בגלל שהתרגשת, אלא בגלל שאני מאמין בזה.

יעקב מרגי: אני חייב לומר לך את זה, לא שאני מזלזל בהתרגשות שלך, אבל התובנות הן לא בגלל ההתרגשות.

יעקב מרגי: קחי את זה בחיובי.

יעקב מרגי: אני אומר לך, את לא תשמעי ממני מלים גבוהות, אני לא איש המלים הגבוהות, אבל אנחנו ננסה ביחד, ביחד, לגרור פנימה למעגל את משרד החינוך, לגרור פנימה את משרד התרבות ולגרור פנימה את הממשלה, כי זה לא רק משרד החינוך.

יעקב מרגי: השינויים שאתם רוצים מחייבים טיפול רב מערכתי.

<שרה זיו: אני אגיד לך, שמואל עצמון, שהקים את היידישפיל קיבל מאתנו פרס מפעל חיים, לא הרבה כסף, אולי 1,000, לא יודעת כמה, אז אולי לא נתנו בכלל, הוא אמר כך, קיבלנו פיצויים מגרמניה על רכוש, על נפש, על זה ועל זה, אני רוצה לתבוע אותם על רצח תרבות.

<שרה זיו: רצח תרבות, לא של שישה מיליון, של אלף שנה, שהייתה במזרח אירופה, שהייתה תרבות שמאחדת את העם היהודי.

<שרה זיו: היא הגיעה לדרום אמריקה, היא הייתה באירופה, היא הייתה בישראל, ארצות הברית, רצח תרבות, שאנחנו עושים לה בפעם השנייה את אותו הדבר.

יעקב מרגי: היא אמרה את זה בצורה הכי ישירה.

<שרה זיו: אני אמרתי את זה יותר חריף.

יעקב מרגי: אמרת את זה בצורה עדינה, אני הייתי מעדיף כמו שאמרת את זה ולא איך שהיא תיארה את זה.

<שרה זיו: תראה, אנחנו עושים את העבודה רובנו פה בהתנדבות, אבל באמת עם כאב רב, וזה לא יכול להיות.

<שרה זיו: למשל, במכללת אוהלו אנחנו מנסים לפתוח עכשיו תכנית למורים סטודנטים, קורס שנקרא "לשונות ותרבויות יהודית" שהן לדינו, יידיש ויהודית ערבית.

<שרה זיו: קורס סמסטריאלי שהסטודנטים יתוודעו לכל התרבויות, גם האשכנזים לזה ואלה לזה.

יעקב מרגי: מתוך שלא לשמה אולי יבוא לשמה.

<שרה זיו: אתה חושב שקל לעשות את זה, להשיג את המימון לקורס?

יעקב מרגי: טוב, נשמע.

יעקב מרגי: בואי נשמע.

יעקב מרגי: מירי גוטליב.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מירי גוטליב: אני אגיד כך.

יעקב מרגי: הציגי את עצמך, מה את עושה.

<מירי גוטליב: אני ד"ר מירי גוטליב, אני מנהלת האגף להתפתחות מקצועית במשרד החינוך.

<מירי גוטליב: אני הגעתי לפה בעקבות המכתב של מרדכי יושקובסקי שמדבר על ההשתלמויות.

<מירי גוטליב: קיבלתי פה עכשיו תמונה הרבה יותר רחבה, שאני מבטיחה - - - קודם כל אני רוצה להגיד שאני מסכימה עם כל מה שנאמר פה, אני מסכימה עם זה שזו תרבות שצריך לשמר אותה.

<מירי גוטליב: כן, אני מסכימה עם כל הדברים שנאמרו.

<שושנה דומינסקי: הרבי אומר, את צודקת, את צודקת, את צודקת, רק מי משלם?

<מירי גוטליב: אני אנסה להמשיך ולהגיד, אני עובדת משרד החינוך, אני מרגישה חובה לייצג את משרד החינוך, אני לא מנסה להתנער.

<מירי גוטליב: אני רשמתי את כל מה שאמרתְ, אני מבטיחה לחזור עם זה למשרד ולבדוק את זה.

יעקב מרגי: זה לגבי טיפול פרטני, לגבי השעות.

<מירי גוטליב: לא, לא טיפול פרטני.

יעקב מרגי: לגבי הקצאת השעות.

יעקב מרגי: אני אומר לך, לו יצויר שד"ר שושנה דומינסקי הייתה מרוצה מאיך שזה עובד עכשיו, אצלה, במשבצת, זו לא מהות הדיון.

יעקב מרגי: התכלית הראויה של הדיון והמהות של הדיון היום היא איך אנחנו עושים לא את הטוב ממה שיש, כי הטוב ממה שיש אינו מספיק, במקרה והוא היה טוב.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להחיות, סליחה, עכשיו אני מתחיל לדבר גבוהה, תרשו לי, להחיות את כל סוגיית השפה היידיש, התרבות האידית, על כל מה שנילווה לה.

יעקב מרגי: הדרך לעשות זאת היא, הנה אני אומר לך, אני אקח ממקום אחר, שאני התקוממתי בזמנו ששמעתי את זה, את יודעת בעקבות מה פתחו במשרד החינוך מסלול לבגרות בסינית?

יעקב מרגי: בספרדית?

יעקב מרגי: בספרדית, אני אקח את הספרדית, את יודעת למה?

<קריאה: בגלל הטלנובלות.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: אני שמח שאת אמרת את זה ולא אני.

יעקב מרגי: תקשיבי, אני מודה לך שאת אמרת את זה ולא אני.

יעקב מרגי: את השלמת אותי ואני מודה לך.

יעקב מרגי: תקשיבי, למה אני אומר את זה?

יעקב מרגי: רבותיי, שימו בכף המאזניים את הערך של מה שאמרנו עכשיו, הצורך, אם בכלל, התרבותי של הטלנובלות, לעודד.

יעקב מרגי: שמעתי פתאום ספרדית, ספרדית, למה, מה קרה?

יעקב מרגי: יש פה הוויה, ערש, של העם היהודי באירופה, כל ההוויה, כל התרבות, כל החיוּת, אם אנחנו כמשרד, כמדינה, ואני לא בא בטענות - - -

<מירי גוטליב: לא, אני מנסה להבין - - -

יעקב מרגי: מירי, אני אתן לך.

<מירי גוטליב: אני מנסה להבין מה - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: את לא תצאי מהדיון הזה בלי שתגיעי לתובנה מדויקת בשאלה למה באת לכאן, לאן את הולכת ומה את הולכת לעשות.

יעקב מרגי: מבטיח לך, אני לא מדבר גבוהה.

יעקב מרגי: אני בא ואומר לך, אנחנו מדינה, עכשיו אני מבטל את עקרון הפרדת הרשויות רק לצורך העניין, אני בכנסת, אנחנו כמדינה, יחד עם הממשלה, כל הרשויות, שלוש הרשויות ביחד הן המדינה והמדינה צריכה, חייבת, והיא עושה זאת, כשהיא רוצה היא עושה זאת בהרבה תחומים, ויש פה צורך, צורך חברתי - - -

<מירי גוטליב: אני התחלתי - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: את לא איתי.

<מירי גוטליב: אני איתך, אתה לא נותן לי - - -

יעקב מרגי: את לא יודעת איפה אני.

יעקב מרגי: אני אתן לך לדבר.

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: את פעם ראשונה בוועדה?

<מירי גוטליב: ממש לא.

יעקב מרגי: בוועדה אצלי?

<מירי גוטליב: אצלך כן, אבל ממש לא.

יעקב מרגי: בואי, תלמדי אותי, תתאפקי ותלמדי אותי.

יעקב מרגי: זה צורך, אלו לא מלים גבוהות, זה צורך, זה חלק מההוויה של - - -

<מירי גוטליב: בוא נגדיר את הצורך.

יעקב מרגי: תני לי, תני לי רגע, תני לי לדבר.

יעקב מרגי: תקשיבי, מרגע זה את לא פוצה את הפה בלי רשות דיבור.

יעקב מרגי: זו דרך העבודה בכנסת.

יעקב מרגי: הפרעת לי שבע פעמים בדקה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני לא רב אמן, בסדר?

יעקב מרגי: ואין לי יכולת ורבאלית כמו שלך, אז תמתיני, תני לי להבהיר לך.

יעקב מרגי: לא תוכלי לענות לי אם לא תדעי מה אני רוצה.

יעקב מרגי: זה צורך חברתי ממדרגה ראשונה.

יעקב מרגי: אנחנו משקיעים כמדינה בהרבה תחומים.

יעקב מרגי: נכון, לפי סדרי עדיפויות של מי שקובע מדיניות.

יעקב מרגי: אני אומר לך, השפה היידיש, אסור לה שתיעלם.

יעקב מרגי: זה שאנחנו לא מעודדים את הקורסים למורים, ואני אף פעם לא מתחיל מלמטה, כי כדי שהילדים יִנְקו בגן הילדים, כיתה א', כיתה ב', צריך להכשיר את המורים.

יעקב מרגי: הכשרת המורים, הם הכלי להעברת הידע.

יעקב מרגי: הם לא בלעדיים היום, אבל הם כלי, עדיין לא ויתרנו על המורה, ואין ספק, אם לא תהיה עידוד בכך שקורסים ליידיש יהיו לגמול השתלמות, אם לא יהיה שקורסים ביידיש יהוו ניקוד, ואני לא בקי בהכשרות המורים, בכל המסלולים שלהם לקידום המורים, אם לא יהיו קורסים אקדמיים באקדמיה שהם יכירו ויחקרו ולא יקצו אפילו חוקרים, הנה, אני אומר לךָ, אם לא יקצו חוקרים לכך, אם ההשכלה הגבוהה, אם הות"ת והמל"ג, זה עוד ערוץ שצריך לעבוד איתו, אי אפשר לטפל רק במשרד החינוך, כי משרד החינוך, כפי שהצהירה מירי בתחילת דבריה, היא תלך לשם ותטפל ונפתח, את יודעת, עוד כיתה ברמת גן, זה לא זה.

יעקב מרגי: זה הכול ביחד.

יעקב מרגי: צריך פה אווירה ואני מסכים, צריכה להיות אווירה, צריך לעורר אותה, לעורר אותה וזה מה שאני מתכוון.

יעקב מרגי: אחת הדרכים זה משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני לא ארפה ממשרד התרבות, אני אומר לכם, אני לא אעזוב את זה.

יעקב מרגי: נכון, זה נראה נושא ביזארי, שולי, מה אתה עכשיו, יש לנו בדואים בדרום, יש לנו הצוללות, יש לנו עמונה, יש לנו נוני מוזס, כל הטילים מכוונים לכל מקום במדינה ואתה מתעסק לי עכשיו ביידיש?

יעקב מרגי: כן, זה אני.

יעקב מרגי: מירי, אני מקווה שהצלחתי לבטא, אם לא אני מוכן לשפר.

<מירי גוטליב: אני לא מצליחה להבין מה הציפייה ממני.

יעקב מרגי: אני אומַר לך.

<מירי גוטליב: אני רוצה לדעת מה הציפייה ואני אענה עליה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הציפייה היא שמהדיון הזה אנחנו נוציא סיכום שהמצב היום לגבי תרבות היידיש והשפה האידית במערכת החינוך הוא מצב של אַיִן, לא קיים.

יעקב מרגי: גם מה שהציגה פה שושנה זה מעט, כמעט לא קיים, בטל ברוב, אפילו במיעוט, לא קיים.

יעקב מרגי: זה איזה פונדק דרכים קטן שאפילו באופק לא נראה.

יעקב מרגי: אז צריך, אל"ף, בסוגיית השתלמויות מורים, לכתוב תכנית שאכן בשנים הקרובות זה יהיה חלק מתכניות השתלמות מורים, עם עידוד, עם אינסנטיב, עם תמריצים.

יעקב מרגי: הכרה בקורסים שתיזום, איך אתם נקראים, הרשות הלאומית?

יעקב מרגי: ייזמו יחד עם משרד החינוך, קורסים שיוכרו לגמול השתלמות - - -

<מירי גוטליב: אוקיי, תיכף אני אגיב לזה.

יעקב מרגי: והצבת יעד למספר תלמידים בפריסה ארצית, שמשרד החינוך יראה בזה יעד.

יעקב מרגי: אם הוא יחליט שבשנת הלימודים תשע"ח יהיו 300 או 400 או 500, שיעשו בגרות ביידיש, בפריסה ארצית, אבל שיציבו יעד.

יעקב מרגי: אני לא קבעתי את ה-300-400, אני לא יודע מה הצורך ובואו לא נדבר גבוהה גבוהה כי בסוף המלים שכתבת יהיו אמיתיות.

יעקב מרגי: מירי, אני מקווה שאת יורדת לסוף דעתי.

<מירי גוטליב: אני יורדת לסוף דעתך, אני רוצה להגיב.

<קריאה: אבל חסר משפט אחד - - -

יעקב מרגי: אבל רגע, לא סיימנו.

<קריאה: לא, בדרישה ממירי.

יעקב מרגי: תנו לה, נשפר את זה בהמשך.

<מירי גוטליב: אני רוצה להגיב.

<מירי גוטליב: לגבי שני היעדים שציינת, הכשרה של מורים והצבת יעדים של מספר תלמידים, זה לא באחריותי.

<מירי גוטליב: אני מבטיחה להעביר את זה למשרד ויחזרו עם תשובה.

<מירי גוטליב: אני לא יכולה לתת על זה תשובה, זה לא משהו שהוא באחריותי.

יעקב מרגי: בסדר.

<מירי גוטליב: לגבי השתלמויות מורים מוכרות, ההשתלמויות למורים ביידיש מוכרות על פי הנהלים והכללים של השתלמויות במדינת ישראל.

<מירי גוטליב: הדוגמאות שהביאו פה לגבי הוויכוח בינינו או נקודת המחלוקת בינינו, לגבי ההכרה בנסיעה לחו"ל, זו המחלוקת.

<מירי גוטליב: אני מכירה בהשתלמויות האלו, אני חושבת שהן חשובות - - -

<שושנה דומינסקי: אבל אין.

<שושנה דומינסקי: לא בגללך, בגלל שמורים לא באים אליהן.

<מירי גוטליב: בסדר, אז מורים לא באים אליהן - - -

יעקב מרגי: בסדר, זה חשוב מה שאמרת.

יעקב מרגי: מירי, תמשיכי.

<מירי גוטליב: אני מבחינתי, בתכנית העבודה שלי, יידיש זה לא משהו שחלילה מחקתי אותו או שמתי אותו בעדיפות שנייה - - -

יעקב מרגי: מוכר, יש מסלול וזה מוכר.

<מירי גוטליב: יש מסלול.

<מירי גוטליב: יש סילבוס.

<מירי גוטליב: הבעיה שלנו זה למשוך מורים.

<מירי גוטליב: אני ישבתי בישיבת ההכנה לישיבת הזו עם משה זעפרני אצל המשנה למנכ"לית ואמרתי לו, בוא נבנה תכנית שבה אנחנו רואים איך מצד אחד גורמים להשתלמויות מורים ומן הצד השני מחברים בין התכנית הבית ספרית להשתלמויות המורים.

<מירי גוטליב: לצערי, משה לא הגיע לכאן, כי זה מבחינתי צריך להיות זה.

<מירי גוטליב: שאני אתן השתלמויות למורים לא יעזור.

יעקב מרגי: לבד לא.

<מירי גוטליב: נכון.

<מירי גוטליב: עכשיו, מה שאני רוצה, הנקודה היחידה שאני רוצה להתייחס אליה, שאני דחיתי ואני אמשיך לדחות, וזו גם הסמכות שיש לי, אנחנו לא מכירים בהשתלמויות שמתקיימות בחו"ל.

<שרה זיו: להוציא פולין.

<מירי גוטליב: רגע, רגע, שנייה, תני לי לסיים.

<מירי גוטליב: פולין, אנחנו מכירים את זה למי שצריך לעשות הדרכה בפולין.

יעקב מרגי: לא כללי?

יעקב מרגי: זה לא לכלל המורים?

<מירי גוטליב: לא.

<מירי גוטליב: מי שעושה הדרכה בפולין, ההשתלמות בפולין, החלק הזה מההשתלמות, זו לא השתלמות רק בפולין, זו השתלמות - - -

יעקב מרגי: אל"ף, אני מאוד מודה לך על ההבהרה.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: בואי נתמקד, תתאפקו.

יעקב מרגי: לא דומה הצורך בקטע של השפה היידיש, להבין וללמוד אותה ולחקור אותה, להשתלמות לגבי המסע בפולין.

יעקב מרגי: המסע לפולין, הרציונל שלו היה העצמת הזיכרון והנצחת הזיכרון.

יעקב מרגי: פה אנחנו מדברים על החייאת תרבות היידיש.

יעקב מרגי: לכן אני אבקש בסיכום ואת רושמת, יהודית, לשקול זאת בחיוב.

יעקב מרגי: זהו.

יעקב מרגי: כי זו לא הלכה למשה מסיני.

יעקב מרגי: את מבינה?

יעקב מרגי: את מכירה את המושג הזה?

<מירי גוטליב: אני מבינה ואני מכירה ואני דיברתי עם מרדכי, הייתה לנו פגישה אחת לפחות, ואני אמרתי לו שאני מוכנה לשבת איתו ולראות איך המסע הזה הוא תמריץ למורה, הוא לא יוכר כחלק משעות הלמידה שלו.

<מירי גוטליב: אני מאוד בעד, אני רוצה ללכת עם, אבל צריך להבין שתקדימים במשרד זה דבר מאוד מסוכן ואני חייבת לראות תמונה ארצית - - -

יעקב מרגי: מירי, אני יכול לתת לך רשימה שלמה של תקדימים שבאו ממניעים כאלה ואחרים במשרד החינוך.

יעקב מרגי: אני מכיר בלגיטימיות באמירה שלך, אבל אני לא מקבל אותה.

יעקב מרגי: אני מתפקידיי הציבוריים למדתי על בשרי, לא במובן הפיזי, על בשרי בעיצוב מדיניות ובקביעת מדיניות, כמה אמירות כאלו ואחרות באות, לא תמיד, לא תמיד, יכול להיות שאת באמת עקבית בזה, אבל אנחנו, איך אומרים, מדקדקים לפעמים באיכה ומזלזלים בהלכות שבת.

יעקב מרגי: אני חושב שקיים פה צורך לאומי, ואני לא מגזים ואני לא נסחף, זה חלק מההוויה היהודית ומהתרבות היהודית, אנחנו מאמצים פה תרבויות כאלו ואחרות שלא קשורות לעם היהודי, וטוב שכך, כי תרבות היא מתהווה, אני לא פוסל, אבל לא ייתכן שאנחנו נזניח את הציר המרכזי של התרבות.

<מירי גוטליב: אבל אני לא חושבת - - -

יעקב מרגי: בסדר, זכותך, מירי.

<מירי גוטליב: לא, אני רוצה להגיד - - -

יעקב מרגי: זכותך, רגע.

יעקב מרגי: דיברת על תמריץ והכרה.

יעקב מרגי: את לא מכירה, אבל את רוצה שיהווה תמריץ.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך להיות הפוך, אם תכירי יהיה תמריץ.

יעקב מרגי: תחשבי.

<מירי גוטליב: אני רוצה להגיד - - -

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לתת להם להוסיף כי יכול להיות שאני התמקדתי בזווית - - -

<מירי גוטליב: עוד משפט אחד ואני אקשיב.

<מירי גוטליב: אני רוצה להגיד שגם אם זה יהיה סיכום של הועדה, אני חייבת לחזור עם זה למשרד.

יעקב מרגי: בוודאי, מכירים את הדינמיקה.

<מירי גוטליב: אני באה לפה, בנושא הזה היה דיון עם המשנה למנכ"לית והמנכ"לית וזו הייתה ההחלטה.

<שושנה דומינסקי: אני רוצה לדבר על שעות שאושרו - - -

<שרה זיו: אבל זה לא היא.

<מירי גוטליב: אני מבינה, אני הבטחתי, אני רשמתי את זה, אני מבטיחה שאני - - -

יעקב מרגי: היא לקחה את זה, היא תבדוק את זה.

<שושנה דומינסקי: הערה שנייה שרציתי להגיד, שאי אפשר לעבוד לפי תסמינים, צריך לעבוד לפי תכנית עבודה.

<מירי גוטליב: אני מסכימה איתך.

<שושנה דומינסקי: בית ספר שאישרו לו לפתוח מגמה, המנהל צריך לדעת שבשנה הבאה יש לזה המשך.

<מירי גוטליב: שוש, אני מסכימה איתך.

<מירי גוטליב: אני רשמתי מה שאמרת, אני מבטיחה שאני אעביר את המידע.

יעקב מרגי: אנחנו נעביר.

יעקב מרגי: תקשיבי, גם בסיכום - - -

<קריאה: למה זעפרני לא בא?

יעקב מרגי: היא לא צריכה לתת תשובות על אחרים.

יעקב מרגי: רבותיי, תקשיבו, יש גבול למה שאפשר לבקש.

<מירי גוטליב: אני יכולה לדבר בשם עצמי.

יעקב מרגי: מירי צודקת.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תשלימי, בקצרה.

<שושנה דומינסקי: דבר נוסף שאני חושבת, שמנהלי בתי הספר צריכים לקבל מה שנקרא משוב שאומר, אם תרצו אנחנו נהיה לרשותכם, אבל זה לא אם תרצו באוויר, אלא אם תרצו מעשית.

<שושנה דומינסקי: הרשות הלאומית לא צריכה להתעסק בשעות של משרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<שרה זיו: אני רוצה למקד רגע את הנקודה בנסיעה למרכז בווילנה ואי אישור הגמולים.

<שרה זיו: זו הנקודה.

<שרה זיו: אני הייתי פקידה במשרד החינוך הרבה מאוד שנים, ניהלתי את האגף להכשרת מורים.

<שרה זיו: אנחנו כפקידים, יש כללים ומאוד קשה להיענות לכל גחמה של כל אחד, באמת קשה וצריך למנוע פריצה כמה שאפשר, אבל אין כלל שאין לו יוצא מן הכלל וצריך לחשוב על העניין של הגמולים במקרה הזה, כמו שחשבתם על אלה שמדריכים את הנסיעות לפולין כיוצאים מן הכלל.

<שרה זיו: במקרה הזה יש יוצא מן הכלל שני.

<שרה זיו: האחד, הלמידה של המורים, שהם כמו המדריכים שלך, אבל הם ידריכו פה בארץ, בדיוק כמו המעמד של המדריכים בפולין.

<שרה זיו: המדריכים, המורים, המדריכים האלה, יספגו הרבה יותר במרכז כזה ובמקום שלפחות מייצג את התרבות הזו.

<שרה זיו: ודבר שני, אין לנו אופציה אחרת בארץ למשוך אותם לבוא להשתלמויות, אין.

<שרה זיו: כל הניסיונות שנעשו, לא, זה לא עובד.

<שרה זיו: אנחנו שלחנו לווילנה מדריכה פדגוגית על חשבון הרשות שתיתן שם סדנה דידקטית למורים, כי חשבנו שזה חשוב, אבל המורה עצמו שם אומר, אם המדינה לא מכירה בזה, למה אני צריך להיות מחויב למשהו?

<שרה זיו: אז הוא אומר, מה, אני צריך ליזום משהו, לעשות משהו?

<שרה זיו: המדינה לא מכירה בזה.

<שרה זיו: אז אמרנו, נעשה משולב, יום או יומיים יהיו בארץ, היתר בווילנה, הוא יהיה מחויב והרשות תיתן כסף למורה לפתח תכנית בבית הספר.

<שרה זיו: נפטור את המשרדים מזה.

<שרה זיו: בואו נחשוב באופן יצירתי על משהו שעונה על צורך ונדע להחריג אותו ולהסביר מדוע הוא מוצדק כחריג ויוצא דופן.

<שרה זיו: אנחנו חוזרים ומבקשים שההשתלמויות האלו, בגבולות שייקבעו, נגיד, אילו מורים, מה המחויבות של המורים, מה החלק בארץ ומהו החלק בחו"ל, נגדיר הכול בצורה מסודרת, וייצא ויהיה כמשהו שאולי יפרוץ דרך במערכת החינוך.

<מירי גוטליב: שרה, למה לא מורים בשנת שבתון?

יעקב מרגי: גם וגם וגם.

<שרה זיו: גם מורים בשנת שבתון, מי אמר שלא?

יעקב מרגי: יפה, רעיון, נתת רעיון.

יעקב מרגי: בבקשה, אנחנו לקראת סיכום.

<מרדכי יושקובסקי: רק קצת מההיסטוריה.

<מרדכי יושקובסקי: ההשתלמות האחרונה, הרב תחומית, שהיא לא השתלמות מפמ"ר, התקיימה בארץ בתחום שפה ותרבות יידית בשנת 1996 באוניברסיטת תל אביב ולפני כן בפסגה בתל אביב.

<שרה זיו: מרפ"ד.

<מרדכי יושקובסקי: אז מרפ"ד היה.

<מרדכי יושקובסקי: אחרי זה אף מוסד לא הצליח לקיים השתלמות במשך 20 שנה.

<מרדכי יושקובסקי: זו תשובה לשאלה למה אנו צריכים לעשות את זה בחו"ל.

<מרדכי יושקובסקי: עכשיו, גם כן על אותו - - -

<מירי גוטליב: אני חייבת להגיד שזו הנחה שלכם.

<מירי גוטליב: אין לנו איזושהי עדות או איזשהו מחקר או איזשהו - - -

<שרה זיו: בואי נעשה ניסיון.

<שרה זיו: לא יצליח אז נבטל.

<מירי גוטליב: אבל לא יצליח, שרה, לא יצליח - אני את התקדים הזה פרצתי.

<שרה זיו: לא פרצת שום דבר בחוקים.

<מירי גוטליב: כן פרצתי.

<שרה זיו: הנה תקדים - - -

יעקב מרגי: שרה, תני לו לסיים.

<מרדכי יושקובסקי: וילנה זה לא צ'ופר, זה מוסד לימודי.

<מרדכי יושקובסקי: אנחנו בנינו שם את המערכת.

<מרדכי יושקובסקי: אין בארץ מערכת כזאת.

<מירי גוטליב: אני מבינה, אבל על פי חוזר מנכ"ל, לימודים בחו"ל מוכרים רק במוסדות שמוכרים על ידי המל"ג.

<מרדכי יושקובסקי: אז עוד תשובה לזה.

<מרדכי יושקובסקי: אם לא תתקיים השתלמות להיסטוריה או למתימטיקה בחו"ל, לימודי היסטוריה לא ייפגעו, הם לא יופסקו, אבל אם לא תהיה השתלמות בווילנה בתחום תרבות היידיש, התרבות של אלף שנים תימחק מהנוף החינוכי בישראל.

<מירי גוטליב: זו הנחה שלכם.

<שרה זיו: לא, זו לא הנחה.

יעקב מרגי: מירי, אני אגיד לך.

יעקב מרגי: אני הולך לומר משהו שלא חקרתי אותו, מנהמת לבי.

<מירי גוטליב: יש תחליף?

<שרה זיו: לא, אין לנו שום דבר.

<מרדכי יושקובסקי: אין אופציה אחרת.

<מירי גוטליב: אבל - - - זה יעשה את זה.

<שרה זיו: אם יהיו מספיק מורים כאלה, אני מבטיחה לך שנעשה את זה בארץ, אבל כרגע זה לא ככה.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אין ספק, אני לא חושד באף אחד במדינת ישראל שרוצה לחסל את השפה היידיש ואת התרבות האידית.

יעקב מרגי: את יודעת מה הבעיה?

יעקב מרגי: שלא חושבים שזה יקרה.

יעקב מרגי: הם אומרים, היהודים החרדים, ממילא משתמשים שם, יש מי שיחיה אותה, אבל זה לא מחיה, זו לא החברה הישראלית.

יעקב מרגי: לצערי הרב אני אומר את זה, זו לא החברה הישראלית, אנחנו מדברים על החברה הישראלית וצריך לומר את זה באומץ.

יעקב מרגי: לא תמיד אנשים אוהבים לדבר על הדברים באומץ ואומרים, המורה שושנה לא תלמד?

יעקב מרגי: לכו ל"רמות פולין", לכו ל"בית ישראל", לכו לבני ברק, תמצאו שם עודף אפילו, דיבור יתר ביידיש, אבל זה לא החברה הישראלית.

יעקב מרגי: אם אנחנו רוצים לתרום לתרבות היהודית הישראלית בחברה הישראלית, לכל מי שצורך תרבות ואנחנו מפיקי תרבות ויוצרי תרבות ויש ברוך השם, אבל יש הרבה מכל זה עבר, חוץ ממה שאנחנו צריכים באמת לצורך חיזוק וביסוס התרבות הישראלית היהודית, ממנה באנו.

יעקב מרגי: צריכים להכיר את העבר שלנו.

<מירי גוטליב: אני מסכימה איתך מאוד.

<מירי גוטליב: אני, מתוך הניסיון שלי ויש לי ניסיון רב ועשיר, גם בתהליכי למידה והתפתחות של מורים וגם בתהליכי הוראת למידה, אני סקפטית מאוד, גם אם זה בסוף יאושר, שזה מה שיעשה את זה.

<מירי גוטליב: אם לא תהיה, כמו ששוש אמרה, תכנית מערכתית שמדברת ומראה איך הדבר הזה קורה בתוך בתי הספר - - -

יעקב מרגי: אמרת בדיוק מה שכתבתי לסיכום.

<שרה זיו: אני יכולה רק לענות לך, שגם אם יהיו בתי ספר שירצו לא יהיו מורים.

<שרה זיו: צריך לטפל בשני קצוות החבל בו זמנית.

<שרה זיו: לכן, השעות הן סיפור אחר ולא את צריכה לתת את התשובה, זעפרני צריך לבוא ומי שקשור.

יעקב מרגי: אני לא רואה פה מירי גוטליב, אני רואה פה משרד החינוך.

<שרה זיו: אבל היא לא יכולה לתת את התשובות של כולם.

יעקב מרגי: בסדר, הדברים נאמרים, הפרוטוקול רושם, זה לא אישי.

<מירי גוטליב: אני מייצגת את המשרד ואני לוקחת את הדברים.

<שרה זיו: אבל בואי ננסה.

<שרה זיו: אולי באמת את צודקת וזה לא יועיל בסופו של דבר, אבל תפקידנו לנסות.

<שושנה דומינסקי: לרוח חדשה, להפסיק עם הבירוקרטיה.

<מירי גוטליב: אבל זה לא שאלה - - -

<שרה זיו: זה כן בירוקרטיה, זה כללים.

<מירי גוטליב: תאמיני לי, אחרי 20 שנה של ניסיון מקצועי עשיר בתהליכי פיתוח מקצועי של מורים, אם זה בא, ונסיעה לווילנה זו עדיין מוטיבציה חיצונית, אם זה בא ממוטיבציה חיצונית - - -

<שרה זיו: אבל היא תעורר גם מוטיבציה פנימית, אין לנו ברירה.

<מירי גוטליב: זה לא - - -

<שרה זיו: אין לנו ברירה.

יעקב מרגי: מירי, זה לא חד משמעי.

יעקב מרגי: חז"ל אמרו, מתוך שלא לשמה בא לשמה.

יעקב מרגי: צריך לעשות גירויים.

יעקב מרגי: לא לחינם האנושות בנויה, בורא עולם ברא אותנו כך שאנחנו חשופים לגירויים.

יעקב מרגי: צריך לגרות, צריך לעודד וצריך למשוך, אין מה לעשות.

יעקב מרגי: מה תפקידו של נהג ברכב?

יעקב מרגי: הרכב, אם לא תפריע לו הוא אמור לנסוע לבד.

יעקב מרגי: לפעמים יש תוואי דרך, אתה לוקח אותו ימינה, יש לפעמים ענייני מזג אוויר, רוחות חזקות, הוא צריך רק לעזור.

יעקב מרגי: הוא לא מחזיק את ההגה כך, נהג שמחזיק את ההגה כך תברחי ממנו.

יעקב מרגי: יד רפויה, עוזר, מסיע.

יעקב מרגי: זו המדינה, זה התפקיד של המדינה, היא הנהג.

יעקב מרגי: לכן, רבותיי, שלא תיפלו ברוחכם.

יעקב מרגי: אני אומר לכם כפי שאמרתי בפתיח, לפעמים דיון שהוא מצומצם נותן אפשרות ליותר זמן איכותי.

יעקב מרגי: תארו לכם שהיו יושבים פה שמונה ח"כים שחייבים, לטובת הבוחרים שלהם, לומר איזו אמירה והיו גוזלים לכם שליש מהזמן.

יעקב מרגי: אז אני חושב שנכנסנו לעומק, וזה טוב וזו רק ההתחלה, אנחנו רק קילפנו.

יעקב מרגי: אני מבחינתי, ואני אומר לך, מירי, זה לא רק משרד החינוך, כפי שאמרתי בפתיח, מה שקרה עם התרבות המרוקאית, עם השפה והמוסיקה וההצגות, זה הכול קרה ביחד.

יעקב מרגי: כדי להבין מה שאמרו מרדכי ושרה ושוש, אחד מזין את השני, משרד התרבות צריך לעשות עבודה, לבוא עם איזה בליץ.

יעקב מרגי: שרת התרבות צריכה לבוא, לשפוך להוויה הישראלית בשנה הקרובה, בשנים הקרובות, בליץ של עידוד ובליץ של תכניות, יחד עם הרשות הלאומית, בשיתוף.

יעקב מרגי: זו חייבת להיות עבודה מערכתית.

יעקב מרגי: משרד החינוך חייב, אם הוא רוצה ואנחנו רוצים שהוא ירצה, אם הוא רוצה, הוא חייב לכתוב תכנית, תכנית שתעודד תלמידים ותעודד מורים לגעת בזה.

יעקב מרגי: אין מה לעשות.

יעקב מרגי: אני מבטיח לך ואני אומר לך מידיעה שהרבה מדור שני ושלישי רוצים לגעת בזה.

יעקב מרגי: יש חסמים חברתיים, יש חסכים כאלה ואחרים, רוצה לגעת בזה.

יעקב מרגי: אני לא זן חריג בצד שלי, בשפה שלי, כמו שלי זה קרה זה יכול לקרות גם לבנים ובני בנים של דוברי וצרכי השפה.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם, אני קורא את הסיכום.

<קריאה: האם יהיה המשך לישיבה הזו?

יעקב מרגי: חכי לסוף.

יעקב מרגי: תקשיבי, אני מבטיח לך שאפילו המורה שושנה, חלק מהדברים שהיא כתבה, היא יודעת שהיא כתבה אותם בשביל להדליק אותנו, אבל היא - - - הוועדה מודה ליוזמי הדיון החשוב הזה.

יעקב מרגי: הוועדה התרשמה ששפת היידיש נמצאת בתהליך הכחדה בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לרשות הלאומית לתרבות היידיש על תרומתם למאמץ לשימור התרבות והחייאת שפת היידיש.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בהחייאת שפת היידיש והתרבות האידית כצורך לאומי חברתי תרבותי במדינת ישראל.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תכנית לעידוד תלמידים ומורים ללימוד השפה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות לעודד פעולות תרבות בשפת היידיש, לקבוע את שנת תשע"ח כשנת התרבות האידית ולהעצים את הפעולות בשנים האלה, כי רק עבודה משותפת של כולם ביחד תביא לשינוי מגמה.

יעקב מרגי: וַלא, באמת נמשיך בתהליך ההכחדה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: לפני שאני סוגר את הישיבה, יש לנו אורחים חשובים כאן באולם הוועדה, שהם משתתפי קורס גמול השתלמות במשרד החינוך.

יעקב מרגי: הבנתי שאני אמור לשבת איתכם אחר כך בפגישה אישית, אבל אם הייתם מקדימים קצת הייתם רואים תהליך עבודה של הוועדה, איך היא מנסה, למרות העצמאות הפדגוגית של משרד החינוך, לדחוף ולכוון את תכניות גמול ההשתלמות ואת הקורסים וההשתלמויות למורים, שיתנו מענה לצרכים החברתיים במדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה ואני אפגש איתכם בהמשך.