הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 243, 2017-06-13 10:30

קארין אלהרר: בוקר טוב לכולם.

קארין אלהרר: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

קארין אלהרר: היום 13 ביוני 2017, י"ט בסיוון התשע"ז, השעה 10:32.

קארין אלהרר: אנחנו דנים היום בהיבטים במערך השירותים לאנשים עיוורים – דוח מבקר המדינה 66א – ישיבת מעקב חמישית; ובמיצוי הטבות המס והשירותים לנישום – דוח מבקר המדינה 66א – גם זו ישיבת מעקב חמישית.

קארין אלהרר: בוקר טוב לצוות מבקר המדינה, לנציגי הגופים, אורחים נכבדים.

קארין אלהרר: פתחתי ואמרתי, זו ישיבת מעקב חמישית.

קארין אלהרר: אנחנו מציינים היום בכנסת את ה-Blind day.

קארין אלהרר: בשנתיים האחרונות הובלתי אותו, והיום מובילה אותו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

קארין אלהרר: אני מודה לה על כך.

קארין אלהרר: חשוב מאוד שכל אחד מאתנו יתרום להגברת המודעות לנושא.

קארין אלהרר: גם במקום הזה שבו מתקבלות ההחלטות בנוגע לסדר עדיפויות, למשאבים, ליכולות לקדם את הנושא, חשוב שגם כאן יהיו מודעים לקשיים שמלווים אנשים עם עיוורון ומוגבלות בראייה וחשוב שנבין את האחריות שלנו כנבחרי ציבור לסייע בתחום, לסייע להשתלב בחברה כמו כולם.

קארין אלהרר: אני מוצאת את עצמי חוזרת מדי דיון על הנתונים: יש 24,000 אנשים עם עיוורון, 60% מהם בערך הם מעל גיל 66.

קארין אלהרר: ואז אנחנו מגיעים לעניין השירותים שהם מקבלים מן המדינה, איך מתייחסים לאדם בקצה, זו השאלה הרלוונטית תמיד.

קארין אלהרר: היו דברים שכן הצלחנו לגעת בהם וחשבנו שגם לשפר אותם בדיונים בוועדה אבל אני מרגישה כאילו אנחנו הולכים ברוורס.

קארין אלהרר: לא רק שלא התקדמנו קדימה, גם אפילו צעדנו כמה צעדים אחורה.

קארין אלהרר: עלו כמה דברים.

קארין אלהרר: סקר הצרכים שלא נערך למעלה מ-20 שנים – אני מבינה, ויתקנו אותי אנשי משרד הרווחה והביטוח הלאומי, שאחרי דיונים כאן בוועדה יוצאים לדרך עם משהו, אז זה דבר שנרצה לקבל עליו תשובות.

קארין אלהרר: היה אמור להתחיל "פרה-טסט" ביוני, ביולי כבר לעבוד ולקבל תוצאות בספטמבר.

קארין אלהרר: אשמח לדעת אם עומדים בלוח הזמנים.

קארין אלהרר: היינו צריכים להתאמץ מאוד כדי לקבל את לוח הזמנים הזה.

קארין אלהרר: אני מקווה שיעמדו בו.

קארין אלהרר: נדבר על הוראות התע"ס (תקנון עבודה סוציאלית) לגבי סגירת תיקים ברשויות המקומיות.

קארין אלהרר: בדיון הקודם שמענו כאן סוג של ויכוח או חוסר הסכמה בין השלטון המקומי לבין משרד הרווחה.

קארין אלהרר: אני רוצה לקוות שהיום יש הסכמה.

<אילנה גלייטמן: לא.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, למה את אומרת לי לא? אין הסכמה.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: לגבי אמצעים טכנולוגיים – בישיבה הקודמת אמרו שזה או-טו-טו מאושר.

קארין אלהרר: נשמח לשמוע.

קארין אלהרר: תעודות עיוור – אני מקווה שבהקדם נראה שלכולם יש תעודות עם תאריך נכון, תאריך הזכאות.

קארין אלהרר: ביקשנו גם שיוציאו מכתבים כדי שהעיוורים שהוכרו ב-7 השנים האחרונות יוכלו להזדכות.

<אילנה גלייטמן: הם יצאו.

<אילנה גלייטמן: גם תעודות חדשות שהוכרו מ-2016.

קארין אלהרר: מצוין.

קארין אלהרר: תיכף אתן לך לפרט.

קארין אלהרר: לגבי הכרה הדדית – היה כאן משהו חמקמק.

קארין אלהרר: משרד הרווחה העביר ואז ביטוח לאומי לא העביר ואיכשהו כולם נסוגו לאחור.

קארין אלהרר: אני מתארת את זה נכון?

קארין אלהרר: נרצה להבין מה קרה עם עניין ההכרה ההדדית.

קארין אלהרר: המפעלים המוגנים שדיברנו עליהם – יש לי מספר שאלות.

קארין אלהרר: יש הרבה מאוד נושאים ואני רוצה, אם אפשר, שנצא בסוף הדיון עם כמה נקודות אור בסיפור הזה.

קארין אלהרר: נתחיל עם אילנה גלייטמן לגבי תעודות עיוור עם תאריך הזכאות הנכון.

<אילנה גלייטמן: כל התעודות החדשות שהונפקו החל משנת 2016, כולל אנשים שהחליפו תעודה כי היא אבדה להם או בלתה להם, החל מ-2016 הכול יוצא עם תאריך תחילת זכאות.

<אילנה גלייטמן: המכתבים יצאו לכל האנשים.

קארין אלהרר: דרך אגב, איך יצאו מכתבים?

קארין אלהרר: באופן נגיש?

<אילנה גלייטמן: לא.

קארין אלהרר: זה לא רלוונטי?

<אילנה גלייטמן: לא.

קארין אלהרר: למה?

<אילנה גלייטמן: לאנשים יש אמצעים לקרוא.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: זה לא עובד כך.

קארין אלהרר: תסבירי לי איך אדם עם עיוורון אמור לדעת מה כתוב.

<אילנה גלייטמן: יש כמה דרכים.

<אילנה גלייטמן: אני חושבת שאנשים פה יכולים לספר לך, או שיש להם- - - או שיש להם סורק מקריא, או שיש להם שכן או בני משפחה שיכולים לסייע.

<אילנה גלייטמן: יש גבולות סבירים.

<אילנה גלייטמן: להוציא 7,000 מכתבים בשמע – יש לנו תקווה שיהיה לנו בעזרת השם מסד של כתובות האימייל ויהיה לנו באמת הרבה יותר פשוט ונגיע למאה העשרים-ואחת.

<אילנה גלייטמן: אני רוצה לספר לך שהיום במאה העשרים-ואחת אין לנו אפילו כתובות מעודכנות של העיוורים משום שאנשים עוברים דירה ולא מעדכנים את הכתובת במשרד הפנים ואנחנו לא מאתרים אנשים.

<אילנה גלייטמן: כל האנשים שגרים בכפרים, ואפילו לא בכפרים, גם במזרח ירושלים בשכונת בית צפאפה, אין לנו כתובת מדויקת שלהם.

<אילנה גלייטמן: כך מתנהלים הרבה מאוד דברים, כאשר אנחנו רוצים ליידע אותם, כאשר אנחנו רוצים לשלוח חומר עדכני כדי לתת זכויות.

קארין אלהרר: אבל איך עברנו ממצב שבו אני שואלת לגבי האחריות שלכם- - -

<אילנה גלייטמן: אני מספרת על הבעיות שבהן אנחנו נתקלים.

קארין אלהרר: נכון שכאשר מספרים על בעיות של מישהו הצד השני מייד מספר על שלו.

<אילנה גלייטמן: ברור שזה לא מכובד.

<אילנה גלייטמן: שיעדכנו אותי לפחות בכתובות.

קארין אלהרר: אני מניחה שיש לפחות 2-3 אנשים שעדכנו את כתובתם הנכונה והיו ממש בסדר.

קארין אלהרר: הם רוצים לקבל חומר בצורה שנגישה להם.

קארין אלהרר: מה עושים?

<אילנה גלייטמן: גם החוק וגם תקנות ההתאמות קובעות "בגבולות הסביר".

<אילנה גלייטמן: יש באמת את גבולות הסביר.

<אילנה גלייטמן: להוציא מכתבי שמע של שתי שורות: "זכאותך מתחילה בחודש זה וזה" – זה גם לא יעזור לו אחר-כך כשהוא ילך להשיג ארנונה.

<אילנה גלייטמן: מה הוא יעשה עם קובץ השמע הזה?

קארין אלהרר: זה נשלח רק לחדשים או גם לישנים?

<אילנה גלייטמן: דיברנו על 7 שנים.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

קארין אלהרר: ומה עם התעודות?

<אילנה גלייטמן: המכרז עומד לצאת בספטמבר.

קארין אלהרר: בישיבה הקודמת אמרו לנו שהוא עומד לצאת.

קארין אלהרר: מה קרה?

קארין אלהרר: חברים יקרים, אני מבינה שזה מסעיר אבל אני מבקשת מאוד, אני רוצה לקבל תשובות.

<קריאה: זה מצחיק.

<קריאה: זה לא מסעיר.

קארין אלהרר: זה לא מצחיק, זה עצוב לי מאוד.

קארין אלהרר: אני מבקשת לא להתפרץ.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, למה זה לא מתקדם?

קארין אלהרר: מה קרה?

<אילנה גלייטמן: מסתבר שהמכרז הזה יש בו הרבה מאוד קשיים והוא עבר הרבה מאוד גלגולים.

<אילנה גלייטמן: בשלב הקודם הגענו למסקנה שהעלויות יהיו מאוד לא סבירות ואז התחברנו עם משרד התחבורה, ואז התברר שגם הם לא כל-כך רוצים לצרף אותנו למכרז שלהם, גם להם היו קשיים במכרז שלהם.

<אילנה גלייטמן: בסופו של דבר הגענו לאיזו תבנית יפה מאוד, מרשימה מאוד, שבה מערכת המחשוב של המשרד מוציאה לנו החוצה ומנגישה, עם כל האבטחות שצריך לעשות פה, והן לא פשוטות, את האפשרות שהחומרים יוזנו על-ידי האזרח או על-ידי מי שיעזור לו, ישירות למערכת המחשוב של המשרד.

<קריאה: כרגיל, מגלגלים אלינו.

<אילנה גלייטמן: זה גם יוזיל עלויות בצורה בלתי רגילה, אבל הפיתוח של החלק הזה אורך זמן.

קארין אלהרר: כמה זמן?

<אילנה גלייטמן: עד ספטמבר.

<עמליה גבאי: אותו אדם מבית צפאפה, את מאמינה שיכתוב לך את הכתובת שלו?

<בני לב: למה אתם לא מתחברים למשרד הפנים?

קארין אלהרר: אדוני, סליחה.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, בדיון הקודם גם אמרתם שזה יהיה תוך חודש-חודשיים.

קארין אלהרר: עברו מאז 7 חודשים.

קארין אלהרר: עכשיו אנחנו מדברים על ספטמבר.

קארין אלהרר: זה "סגור"?

<אילנה גלייטמן: כנראה זה "סגור".

<משה ברדוגו: צריך ללמוד מעמותת "צמד".

<משה ברדוגו: אני לא בא להלל אותם.

<משה ברדוגו: אני בעל כלב נחייה.

<משה ברדוגו: את כל המכתבים אני מקבל גם על דיסק וגם כמכתב רשום.

<אילנה גלייטמן: כמה אנשים אתם בעמותה?

<אילנה גלייטמן: 225?

<משה ברדוגו: לא משנה, דין פרוטה כדין מאה.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, אגיד לך עם מה לא נוח לי.

קארין אלהרר: לא נוח לי עם זה שביקשנו עדכון ולא רק שהמכרז לא עובד אלא גם הוועדה לא עודכנה וזה לא נעים לנו.

<אילנה גלייטמן: לוועדה הזאת קיבלתם.

קארין אלהרר: לא, לא קיבלנו.

<קריאה: עדיף שיסגרו את השירות למען העיוור.

<אילנה גלייטמן: יש דפוס שחוזר על עצמו, שאת אומרת שהעברת אך הוועדה לא קיבלה.

<אילנה גלייטמן: את מציעה שנעשה עוד פעם דיון על הדואר שלא עובד?

<אילנה גלייטמן: אנחנו העברנו ואין לי מושג מדוע זה לא עבר.

קארין אלהרר: כל פעם אין לנו מושג.

קארין אלהרר: זה דפוס שחוזר על עצמו.

קארין אלהרר: זה מתחיל להדאיג אותי.

קארין אלהרר: לשלוח שליח לקחת את הדברים?

קארין אלהרר: מה קורה?

<אילנה גלייטמן: למשרד הרווחה יש נשות קשר עם הכנסת: לי קטקוב וענת צצה.

קארין אלהרר: הן בקשר עם הוועדה?

<עוזרת של קארין אלהרר: מכתב כזה לא עבר.

<אילנה גלייטמן: אתם תוקפים אותי על משהו שאין לי שליטה עליו.

<אילנה גלייטמן: אני הוצאתי את המכתב והעברתי אותו בנהלים המקובלים.

<אילנה גלייטמן: המכתב לא הגיע אליך ואני מתפלאת על כך משום שהמכתב אמור היה להיות אצלך לפני שבועיים.

<אילנה גלייטמן: יש גבולות למה שאני יכולה להיות אחראית עליו.

<אילנה גלייטמן: אשמח שהוועדה תעיר את ההערה שלה ומישהו יגיש את זה.

קארין אלהרר: תגידי לי למי להעיר את ההערה כי אני רוצה להעיר.

<אילנה גלייטמן: צריך לפנות לאשת הקשר של משרד הרווחה עם הכנסת.

קארין אלהרר: יש לך את המכתב פה?

קארין אלהרר: אני יכולה לראות אותו?

<אילנה גלייטמן: אני לא חושבת שזה יצא בצורה כזאת אבל נוכל לתת לך את זה.

קארין אלהרר: סקר צרכים.

<לימור לוריא: אם הבנתי נכון ממינהל המחקר אצלנו, אנחנו משתדלים שסקר צרכים יתחיל בשבוע הבא.

<לימור לוריא: זה בעקבות ועדת שמחון.

<לימור לוריא: היה להם שם עיכוב והם מתחילים את הפרה-טסט.

קארין אלהרר: אף אחד לא רצה את ועדת שמחון הזאת.

קארין אלהרר: אז זה פוגע גם בדברים אחרים?

<לימור לוריא: בשבוע הבא הם יפעילו את הפרה-טסט.

<לימור לוריא: זה העדכון שקיבלתי ממינהל המחקר אצלנו.

קארין אלהרר: אתם מתואמים?

<אילנה גלייטמן: מתואמים לגמרי.

<אילנה גלייטמן: העברנו את כל החומר, את כל הקבצים, בנינו ביחד את השאלון, הכול "סגור".

<אילנה גלייטמן: עכשיו זה העיבודים שלהם והשאלות.

<קריאה: במה זה קשור?

קארין אלהרר: הכרה הדדית – מי יודע לענות תשובה?

<לימור לוריא: אני רוצה לעדכן ולעשות סדר.

<לימור לוריא: אם אתם זוכרים, באחד הדיונים הקודמים זה עלה.

<לימור לוריא: הייתה הסכמה מסביב לשולחן, שברגע שאדם עם עיוורון הגיע, בין למשרד הרווחה ובין לביטוח הלאומי, הוא לא צריך לעמוד בפני ועדות נוספות.

<לימור לוריא: בעניין הזה אנחנו מסכימים וזה עובד.

<לימור לוריא: אבל הייתה בעיה של העברת נתונים אוטומטית, כי בשלב הראשון זה היה ידני ולא עבד כפי שצריך מבחינתנו.

<לימור לוריא: עברנו הרבה גלגולים של ועדות למסירת מידע.

קארין אלהרר: רק כדי לסבר את האוזן, היום כאשר בא מישהו נבדק בשירות לעיוור או אצלכם – זה מספיק?

<לימור לוריא: בגדול, כן.

<לימור לוריא: הבעיה במידע האוטומטי הייתה שאני צריכה את טופס הבדיקה, שיש גם אצלו.

<לימור לוריא: ברגע שיש לו את טופס הבדיקה אנחנו מבחינתנו לא צריכים יותר.

<לימור לוריא: אני מזכירה לכולם, מאוקטובר 2015 רופאי משרד הרווחה הוסמכו כרופאי הביטוח הלאומי ובכך פתרנו את הבעיה.

<לימור לוריא: ועדיין לא הרגשנו בנוח משום שזה לא עובד היטב, כי עדיין האדם צריך להגיש.

<לימור לוריא: הרעיון היה שנחסוך גם את זה.

<לימור לוריא: דרך אחת הייתה להחתים אותו ואז להעביר אחד-אחד, ודרך שנייה הייתה לפעול דרך הוועדה למסירת מידע כדי שהמידע בינינו יעבור אוטומטית.

<לימור לוריא: אם אדם בא אלינו קודם – המידע יעבור לשם, ואם בא אליהם קודם – המידע יעבור אלינו.

<לימור לוריא: ב-1 ביוני הביטוח הלאומי העביר את המלאי ואני מקווה שמ-1 ביולי נעביר באופן שוטף למשרד הרווחה.

<לימור לוריא: משרד הרווחה בימים אלה גם כן מעביר ונערך כדי שעד 1 ביולי אנחנו נקבל גם מלאי וגם שוטף.

<אילנה גלייטמן: ב"מלאי" הכוונה להיסטוריה.

<לימור לוריא: נכון, זו מילה לא מוצלחת.

<לימור לוריא: הכוונה היא לכל האנשים שפעם היו אצלנו ועוד לא הגיעו לרווחה, ולהיפך.

<מירב הירש: לכמה זמן?

<לימור לוריא: זה לגבי ההכרה ההדדית.

<לימור לוריא: אנחנו מקווים שמ-1 ביולי נהיה בדרך ונגמור את כל הסאגות של העברות מידע.

<לימור לוריא: אנחנו לא חוזרים בנו בעניין הזה.

<לימור לוריא: אנחנו חושבים שלא צריכה להיות בדיקה נוספת.

<לימור לוריא: לעניין תשלומים רטרואקטיביים – חשבתי שזה הנושא הבא.

<מירב הירש: עוד לפני כן אני מבקשת להעיר.

<מירב הירש: הנוהל המשותף נוצר כבר בפברואר 2015.

<מירב הירש: למעשה כאשר היינו פה ראינו שהנוהל לא עובד ואז יש לנו פספוס של 8 חודשים שבתוכם נכנסו עוד קרוב ל-1,000 תעודות עיוור שיש איתן בעיה.

<מירב הירש: הדיון פה נערך באוקטובר 2016 ואז פרופסור מור יוסף אמר שיחיל את זה רטרואקטיבית, כלומר לאוקטובר 2015.

<מירב הירש: כביכול הייתה פרוצדורה, שגם דיווחו עליה למבקר המדינה, שהייתה אמורה להתחיל מפברואר 2015.

<מירב הירש: 1,000 בעלי תעודות העיוור האלה – יש אנשים שיש איתם חסרים, הם לא מקבלים את אחוזי הנכות שלהם כפי שצריך, הם לא מקבלים שר"מ כפי שצריך.

<מירב הירש: יש לי מקרים גם מ-2016.

קארין אלהרר: מה קורה עם ה-1,000 האלה?

<לימור לוריא: אסביר לעניין התשלומים הרטרואקטיביים.

<לימור לוריא: יש לנו בעיה שאני מקווה שיעזרו לנו לפתור אותה.

<לימור לוריא: בחוק הביטוח הלאומי, סעיף 208 קובע: "רופא מוסמך".

<לימור לוריא: הבעיה שלנו היא שהרופאים הוסמכו רק באוקטובר 2015 וזה המועד הראשון שאליו הלכנו.

<לימור לוריא: אומרת מירב הירש נכון, הייתה נכונות גם לפני כן, אבל מבחינה חוקית הרופא שקבע שם הוא רופא אמון של משרד הרווחה ולא רופא מוסמך של הביטוח הלאומי.

<לימור לוריא: זו הייתה הלוגיקה מדוע קבעו אוקטובר 2015.

קארין אלהרר: אין אפשרות לעשות הסמכה רטרואקטיבית?

קארין אלהרר: הבירוקרטיה תהרוג אותנו.

<לימור לוריא: אם עושים רטרואקטיבית אז לכאורה למה ללכת רק מפברואר?

<לימור לוריא: כל אדם שהוכר במדינת ישראל באיזה משרד- - -

קארין אלהרר: לא, זה קצת שונה כי היה פה מהלך שכבר הייתה איזו הבנה.

<לימור לוריא: הרעיון היה שאדם עם 90% ליקוי ראייה – זה עבד גם במשרד הרווחה וגם אצלנו שנים רבות.

<לימור לוריא: בהתחלה הייתה דרישה שברגע שהוכרת במשרד אחד – בואו ניתן את הזכויות.

<לימור לוריא: יש לזה משמעויות.

<לימור לוריא: יש לנו בעיה חוקית עם הצורך ברופא מוסמך.

<לימור לוריא: אני מוכנה לבדוק את זה משפטית פעם נוספת.

קארין אלהרר: הייעוץ המשפטי שלכם עבר על הדברים ולא נמצא פתרון יצירתי?

<לימור לוריא: לאחרונה רועי קרת חזר לשורותינו.

<לימור לוריא: נבדוק שוב עם רועי קרת אם יש איזה רעיון יצירתי.

קארין אלהרר: חבל, מדובר בקבוצה מצומצמת יחסית.

קארין אלהרר: זה המון אנשים אבל ביחס לאוכלוסייה מספרם קטן.

<מירב הירש: עדיין יש לנו מקרים, אנחנו מציגים היום בוועדה לפניות הציבור מקרים פרטניים שנמצאים כבר במהלך התקופה, שכבר יש נכונות וכבר יש הסמכה, ועדיין הם לא מצליחים לקבל את הזכויות שלהם כפי שצריך.

<מירב הירש: לדוגמה יש אישה שמקבלת דמי ליווי ותאריך ההנפקה של התעודה שלה – היא קיבלה תעודת עיוור בפברואר 2016, כלומר כבר במהלך התקופה הזאת.

<מירב הירש: דמי ליווי אומר שהיא מקבילה ל-100% אחוזי נכות רפואית ולמעשה היא אמורה לקבל אוטומטית גם את הנכות הרפואית שלה, גם את קצבת הנכות, בהתחשב בזה שיש אובדן כושר עבודה, וגם שר"מ אוטומטית.

<מירב הירש: למרות שהיא הגישה בקשה ולמרות שהיו נתונים לקח יותר משנה עד שפתרנו את המקרה הזה, ואז היא גם לא יכלה לקבל תשלומים רטרואקטיבית אלא רק לתקופה קצרה יותר.

<מירב הירש: נגרמים לאוכלוסייה שלנו הפסדים כלכליים וגם בירוקרטיה.

קארין אלהרר: לא הבנתי למה לקח שנה.

<מירב הירש: את זה כבר נציגי הביטוח הלאומי יצטרכו להסביר.

<לימור לוריא: אני לא מכירה את המקרה הספציפי הזה.

<מירב הירש: זה מקרה שנפתר אחרי ששלחנו מכתב לפרופסור שלמה מור יוסף והשתמשנו בהנחיה שלכם, שאומרת שהולכים לטובת המבוטח.

<מירב הירש: אבל יש לנו עוד המון מקרים כאלה.

<לימור לוריא: נסביר על מה מדובר.

<לימור לוריא: בעצם יש בעיה.

<לימור לוריא: אני מצטערת, אין כאן רופא שאוכל להיעזר בו.

<לימור לוריא: אין אחידות בהחלטות בין הרופאים ככל שמדובר בשדה ראייה ואנחנו בבעיה.

<אילנה גלייטמן: זו לא בעיה.

<אילנה גלייטמן: הקמנו לאחרונה ועדה של רופאים שתקבע קריטריונים לשדה ראייה.

<אילנה גלייטמן: אסביר בקצרה.

<אילנה גלייטמן: רופאים לימדו אותנו ששדה הראייה יכול להיקבע מהרדיוס של אמצע העין או מהרדיוס של מיקום הליקוי כי יכול להיות שהאדם באמצע העין בכלל לא רואה אבל למטה הוא כן רואה אז אפשר למדוד את זה גם שם.

<אילנה גלייטמן: יש כל מיני מדידות.

<אילנה גלייטמן: אם בשתי העיניים יש לו עיוורון בחצי של כל עין, האם זה משלים או לא משלים?

קארין אלהרר: נשמע למישהו הגיוני שרופא אחד יחליט כך ורופא שני יחליט אחרת?

<אילנה גלייטמן: כן, זה קורה בכל העולם.

<אילנה גלייטמן: בדקנו מה קורה בעולם.

<אילנה גלייטמן: בכל העולם נערכים דיונים מאיפה מודדים שדה ראייה.

קארין אלהרר: אז הולכים לטובת המבוטח.

<אילנה גלייטמן: יושבים הרופאים – יש לנו ועדת רופאים מתנדבים – בימי שישי הם יושבים מרצונם החופשי, צריך לראות את זה, צריך להוריד את הכובע בפני הוועדה, באמת פרופסורים בכירים ביותר, שכל אחד אחראי על תחומי מחלות אחרות, כי כל מחלה שייכת לעולם אחר ולכל מחלה יש השלכות אחרות, והם מוציאים את המסקנות שלהם.

<אילנה גלייטמן: זה בדיוק הדיון שמתנהל.

<מירב הירש: אבל בינתיים נגרם נזק.

קארין אלהרר: מתי הוועדה אמורה לסיים את עבודתה הברוכה?

<אילנה גלייטמן: אחר-כך היא תהיה ועדה שוטפת מייעצת.

<לימור לוריא: יש לנו מכתב מן המנכ"ל פרופסור שלמה מור יוסף.

<לימור לוריא: ממש לפני היציאה, בפברואר, אמרנו: מה שטוב לאזרח.

<לימור לוריא: בגדול, אם אדם הגיע קודם אלינו או קודם אל משרד הרווחה – זה לא משנה.

<לימור לוריא: ברגע שניתנה החלטה לגביו – זהו.

<לימור לוריא: הבעיה היא שיש אי הסכמות ויש פערים בהחלטות בין הרופאים.

קארין אלהרר: אז מה נעשה?

<לימור לוריא: אני מציעה שנכתוב ונעביר את זה ללשכה הרפואית שלנו והם יגיבו.

קארין אלהרר: אני רוצה להבין, מראש אמרנו שלא רוצים את כל הבירוקרטיה הזאת.

קארין אלהרר: הרי זו הייתה הכוונה.

קארין אלהרר: לא שתהיה חוות דעת כזו וחוות דעת אחרת.

קארין אלהרר: מראש אמרנו שזה מה שאנחנו רוצים.

<קריאה: נראה אותך חותכת בירוקרטיה.

קארין אלהרר: זה מה שאני מנסה.

קארין אלהרר: לא אמרתי שאצליח אבל כן התחייבתי לנסות.

קארין אלהרר: אם זו מראש הייתה הכוונה אז אנחנו הולכים לרופא שנתן החלטה ומיישמים את ההחלטה הזאת, ולא אכפת לי מה אמר הרופא השני.

קארין אלהרר: למה זה לא קורה?

<נורית חי יהודה: האם רופא אמון של שירות הוא רופא מוכר?

<לימור לוריא: כן, מאוקטובר 2015.

<לימור לוריא: יכול להגיע אותו אדם לשני רופאים שונים, אחד יקבע שדה ראייה כזה והשני יקבע שדה ראייה אחר.

<לימור לוריא: צריך למצוא פתרון ולהגיע לקריטריונים אחידים שיהיו ברורים גם לאנשים עם ליקויי ראייה וגם לרופאים.

<נורית חי יהודה: הפתרון הוא לבדוק איזו בדיקה לשדה ראייה נעשתה, שאותו רופא ישאל את הרופא השני האם זה נעשה באותו מכשיר.

קארין אלהרר: אני לא רוצה שהוא ישאל.

קארין אלהרר: מירב הירש, יש לך פתרון יצירתי?

<מירב הירש: כן, יש לי פתרון יצירתי.

<מירב הירש: הרי מתי אדם מגיע לבדיקה אצל רופא נוסף?

<מירב הירש: אם יש לו נכויות נוספות, כי הוא לא אמור להגיע.

<מירב הירש: ברגע שהוא מגיע עם תעודת עיוור, כי הוא כבר קיבל אותה, אז הרופא שלכם לא צריך לבדוק אותו לעניין ראייה.

<מירב הירש: הוא צריך לבדוק אותו רק לעניין הנכויות הנוספות.

<לימור לוריא: ראשית, יש עניין של תחולות, פעמים רבות הוא יכול לקבל גם אחורה.

<לימור לוריא: אנחנו נותנים קצבאות שנה אחורה אז פעמים רבות הוא יכול לבדוק אם זה מחלת ראייה מתקדמת, יכול להיות שמגיע לו גם על קודם ולכן לפעמים נערכות בדיקות עיניים.

<לימור לוריא: אני רואה פתרון, שאם נקבל את המידע באופן שוטף אז לכאורה לא צריך בדיקה נוספת כי הם מעבירים את זה בקובץ.

<לימור לוריא: נראה לי שאולי משם תבוא הישועה כי אז אוטומטית נותר לנו רק להשלים תנאים מינהליים.

<לימור לוריא: אפשר לפתור את זה כך.

קארין אלהרר: מירב הירש, זה פתרון ראוי, נכון?

<מירב הירש: נראה שכן, אבל השאלה מה אנחנו עושים.

<מירב הירש: נדבר על זה היום גם בוועדה לפניות הציבור.

<מירב הירש: אותנו מעניין שהאנשים האלה יקבלו הכרה, שנגמור את הטיפול במקרים האלה.

קארין אלהרר: גם אנשי המוסד לביטוח לאומי רוצים את זה.

<מירב הירש: אני מקווה שהמנהל הרפואי יהיה נוכח בוועדה לפניות הציבור ויתייחס לפניות ששלחתם.

<קריאה: אפשר לשאול משהו את הנציגים הנכבדים שלנו?

<אבי כהן: אני מ"שומרי הסף" וכן מן "המרכז לעיוור".

<אבי כהן: יש פה נציגים של משרד הרווחה, למשל אילנה גלייטמן, ויש פה נציגים מן הביטוח הלאומי.

<אבי כהן: אני שומע מהמון חברים שלי שהם לקויי ראייה ועיוורים, שהרופאים שלכם נוקשים וממש לא מדייקים בדברים שלהם.

<אבי כהן: אני שומע אנשים שאני מתהלך איתם ומבין כמה הם רואים, שממש מגיע להם תעודות עיוור ואתם ממש נוקשים.

<אבי כהן: אפילו מגיע להם יותר ואתם פוסלים משום מה אנשים כאלה ואחרים.

<אבי כהן: בקשר למה שדיברו לפני כן עם אילנה גלייטמן, הרי אנחנו מקבלים דמי ליווי, אז איך זה שאין להם את הכתובות?

<מירב הירש: דמי הליווי עוברים לבנק.

<אבי כהן: דבר שני, אני רוצה להבהיר שאנחנו מקבלים דמי ליווי בסכומים הרבה יותר קטנים מהנכים, שמקבלים סכומים של פי שלוש מאתנו.

<אבי כהן: אני רוצה להבין למה.

<אבי כהן: האדם העיוור צריך יותר סיוע בניידות וצריך אדם מלווה יותר מאשר נכה על כיסא גלגלים.

<אבי כהן: מישהו יכול להסביר לי?

<מירב הירש: אני רוצה להתייחס לזה.

<מירב הירש: לנושא דמי הליווי – אני מזכירה שגם זה היה על הפרק.

קארין אלהרר: זה נמצא על הפרק.

<מירב הירש: נדבר על זה.

<מירב הירש: הייתה הבטחה של משרד הרווחה, שהם יבדקו את עדכון תעריף דמי הליווי, אך עדיין לא קיבלנו לזה התייחסות.

קארין אלהרר: גם אנחנו לא.

קארין אלהרר: את בחברה טובה.

קארין אלהרר: ..

<מירב הירש: אשמח שנדון על זה.

<מירב הירש: באשר למכתבים ולכתובות – אני רוצה להזכיר שאמרנו כאן כמה פעמים בישיבות קודמות, אילו היה יוצא מכתב בצורה מסודרת מ"השירות לעיוור" לכל בעלי תעודות העיוור באשר הם עם בקשה לקבל בחוזר את הכתובות הנכונות שלהם למשלוח מכתבים- - -

קארין אלהרר: אבל איך הם ישלחו את המכתב?

קארין אלהרר: אין להם כתובות.

<מירב הירש: לצורך העניין, אפשר להוציא גם הודעה בתקשורת ואפשר להיעזר בנו ולבצע את הדבר הזה, או באמצעות המרש"לים (מרכזי שירותים לעיוור), או באמצעות העיריות.

<אילנה גלייטמן: את לא יודעת אילו בעיות יש לנו.

קארין אלהרר: אם אתם יודעים שיש בכוחכם לפעול על מנת שאנשים יעדכנו את הכתובות שלהם – תעשו את זה.

<מירב הירש: אני לא יכולה, לי אין את הנתונים על כל 24,000 בעלי תעודות העיוור.

קארין אלהרר: תפרסמי אצלך.

<מירב הירש: אין לי בעיה לפרסם.

<מירב הירש: לנו יש רשימות תפוצה שלנו.

<מירב הירש: הן לא מלאות, מן הסיבה הפשוטה שלא כולם משתמשים במיילים.

<מירב הירש: לנו יש רשימה של מי שיוצר קשר אתנו.

<מירב הירש: אין לנו בעיה לשלוח פנייה שמבקשת: תשלחו בבקשה את הכתובות המעודכנות שלכם למשרד הרווחה.

<מירב הירש: צריך לדעת למי לשלוח במשרד הרווחה, מי יוכל להזין את זה.

<אילנה גלייטמן: תשלחי לכולם משום שאנחנו לא יכולים להעביר לעמותה שמות של אנשים שיש להם בעיה.

<מירב הירש: מי אצלכם יקלוט את הנתונים?

<אילנה גלייטמן: גילה רייכמן.

<מירב הירש: תודיעו לנו למי אתם רוצים שהכתובות יישלחו ואנחנו נפרסם לאנשים שרשומים אצלנו.

קארין אלהרר: יפה, רעיון מצוין.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, לאן לשלוח את הכתובות?

<אילנה גלייטמן: לגילה רייכמן.

קארין אלהרר: מירב הירש, את מכירה את פרטי הקשר?

<קריאה: אני לא מאמינה, אנחנו ב-2017 ונשמע כאילו אנחנו ב-1900.

<מירב הירש: דבר נוסף שצריך לדעת וראוי לציין וגם להגיד תודה, גם בעקבות הדיון פה, איך אנשים יכולים לקרוא את המכתבים שנשלחים אליהם?

<מירב הירש: צריך להגיד תודה רבה על כך שבתע"ס האחרון שאושר נכנסה גם טכנולוגיה, דרך אגב ישראלית, של משקפיים מיוחדים שיודעים להקריא בדיוק את הדברים האלה, שיודעים להקריא מכתבים.

<יצחק ברנדויין: קודם כול שיהיה כסף לקנות אותן, הן עולות 15,000 שקל.

קארין אלהרר: חברים, אני מבקשת, יש לי רשימת דוברים, אתן לכולם לדבר, אבל תנו למירב הירש להשלים.

<מירב הירש: זה נכנס בסבסוד של 50%.

<מירב הירש: נכון, הטכנולוגיה יקרה מאוד, הטכנולוגיה עולה כ-15,000 שקל.

<עמליה גבאי: הסיוע הוא של 5,500 שקל.

<עמליה גבאי: חשבון אני יודעת.

<יצחק ברנדויין: היא מטעה.

<מירב הירש: אני לא מטעה.

<מירב הירש: הטכנולוגיה הזאת נכנסה בסבסוד של 50%.

<מירב הירש: זה עדיין סכום גבוה מאוד לעומת מה שאנשים יכולים להרשות לעצמם, בוודאי בהתחשב בגובה הקצבאות שהם מקבלים.

<מירב הירש: לזה עדיין אין לנו פתרון.

<אבי כהן: אבל איך את אומרת שניתן 50% אם זה עולה 15,000 שקל ואתם מסבסדים רק 5,000 שקל?

<מיכאל זגורי: זה לא נכון.

<קריאה: מקבלים 5,000 במקום 15,000 שקל.

<קריאה: למה?

קארין אלהרר: אני לא רוצה להוציא אנשים מהדיון, זה לא מכובד.

<מירב הירש: זה 50% עד מגבלת סכום מסוים כי יש תקרה בהוראות התע"ס.

<מירב הירש: על זה אילנה גלייטמן יכולה לדבר.

דב חנין: תודה לך, גברתי יושבת-הראש, תודה על קיום הדיון החשוב הזה.

דב חנין: גברתי, אני רוצה לשאול אותך.

דב חנין: אנחנו נמצאים בפער גדול מאוד בין המימון שאתם נותנים – ולא משנה כרגע אם זה חצי או פחות- - -

<אילנה גלייטמן: אנחנו נותנים, לא הם.

דב חנין: בין המימון שאתם נותנים לבין היכולת של אדם עם עיוורון לקבל את השירות הזה, שמקל במידה מסוימת על הקשיים בחיים שלו.

דב חנין: השאלה שלי היא, אם אנחנו בכנסת – ואני מניח שכולנו בכנסת מסכימים על זה – חושבים שאמצעי כזה, שהוא היום אמצעי בסיסי, זה טכנולוגיה שקיימת, צריך להינתן לאדם עם עיוורון בחינם, מה היא המשמעות הכספית של הדבר הזה?

דב חנין: בכמה כסף מדובר ומה ההמלצה המקצועית שלכם?

דב חנין: אני מבין שאתם פועלים בעולם תקציבי נתון אבל אני רוצה לשמוע את ההמלצה המקצועית שלכם ועם זה נצטרך להתמודד מול גורמים שיגידו לנו: מאין לוקחים כסף?

דב חנין: איזה כסף?

דב חנין: וכדומה.

<אילנה גלייטמן: לפני הכסף נתחיל בשאלה המקצועית.

<אילנה גלייטמן: אנחנו עדיין בוחנים את המכשיר.

<אילנה גלייטמן: אם היינו יודעים שזה כמו מקל נחייה שנותן מענה בסיסי שאין להתגבר עליו – האדם היה מקבל אותו.

<אילנה גלייטמן: הרי את מקל הנחייה אנחנו מממנים ב-90% כי ברור לנו שאין מה לדבר, אדם לקוי ראייה או עיוור חייב את המקל.

<אילנה גלייטמן: כאן זה עוד לא ברור לנו.

<אילנה גלייטמן: המצאת ה"אורקם" היא בשורה אבל היא עדיין לא מספיק מפותחת לגבי כלל המוגבלויות.

<אילנה גלייטמן: יש אנשים שנהנים מאוד מן המכשיר ומשתמשים בו הרבה, אבל אנחנו מכירים גם מי שהוציאו עליו 15,000 שקל עוד לפני שסבסדנו והמכשיר שוכב במגרה ולא עונה להם על הצורך.

<רותי מכלוף: אז תסבסדו למי שזה מתאים לו.

<אילנה גלייטמן: ניתן לו את הזמן, ניתן את הכבוד לצרכים של האנשים כי אנחנו לא רוצים שזה יהפוך למכשיר ששוכב במגרה.

<קריאה: מי בודק את זה?

<רותי מכלוף: אוי, הציניות פה.

<רותי מכלוף: .. זה בלתי נסבל.

<אריה ברנדר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שעלו פה.

<אריה ברנדר: אני מ"שומרי הסף לעיוור" מטעם "המרכז לעיוור".

<אריה ברנדר: אני רוצה להתייחס כאן למה שנאמר בתחילת הפגישה כאשר נכנסנו עם גברת אילנה גלייטמן.

<אריה ברנדר: היא דיברה פה על נושא הנגישות.

<אריה ברנדר: אם "השירות לעיוור" מדבר על כך שהוא היה רוצה להנגיש, או מדבר אתנו על תקנות הנגישות, ולא נותן דוגמה למשרדים האחרים אז מה אנחנו יכולים עוד להגיד?

<אריה ברנדר: הוא הראשון שהיה צריך להוביל בתחום הזה.

<אריה ברנדר: (נשמעות מחיאות כפיים.

<אריה ברנדר: ) דבר נוסף שרציתי להגיד, אילנה גלייטמן אומרת שאנשים לא פונים אליהם לעדכן כתובות.

<אריה ברנדר: תנסו אתם, חברי הכנסת והאנשים המכובדים שיושבים פה, להתקשר לשירות לעיוור, אני רוצה לראות מי עונה לכם שם.

<אריה ברנדר: פשוט אין למי לפנות שם, לא עונים.

<אריה ברנדר: כבר כמה שנים לא עונים שם בטלפון.

<אריה ברנדר: כדי להתקשר לשירות לעיוור אני צריך להתקשר ללשכת המנכ"ל ורק הם מצליחים להעביר אותי.

<אריה ברנדר: פעם אחת העזתי להתקשר לגברת אילנה גלייטמן לטלפון הנייד שלה והיא סגרה לי את הטלפון בפרצוף.

<בני לב: ברור.

<עמליה גבאי: איך העזת להטריד אותה?

<קריאות: אין מענה.

קארין אלהרר: העלית סוגיה.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, זה נכון?

קארין אלהרר: אין מענה?

<אילנה גלייטמן: יש בעיות עם המענה.

<אריה ברנדר: אין לנו אינטרס לשקר.

קארין אלהרר: כמה אנשים נותנים מענה טלפוני?

<יצחק ברנדויין: כמה אנשים נותנים מענה?

<אילנה גלייטמן: היום יש בעיה במענה הטלפוני.

<בני לב: במקרה הגרוע, אין אף אחד.

<קריאה: אוי לעיניים שכך רואות.

<בני לב: אילנה גלייטמן כבר "כיכבה" לפני שבועיים בתוכנית בגלי צה"ל "יהיה בסדר".

<בני לב: את "מככבת" על כך שאתם לא עונים, אתם לא נותנים שירות לעיוור, אתם לא עושים כלום.

<עמליה גבאי: אנחנו רוצים שחברי הכנסת יקבלו החלטה לסגור את השירות למען העיוור.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, יש מענה טלפוני?

<אילנה גלייטמן: צדיקים מלאכתם נעשית.

<אילנה גלייטמן: מינהל המוגבלויות סוגר את "השירות לעיוור".

<מירב הירש: על זה נקיים דיון בשעה 13:30 בוועדת הרווחה.

<מירב הירש: זאת לא עמדת "המרכז לעיוור", לצורך העניין.

קארין אלהרר: סליחה, אף אחד עוד לא "סוגר" שום דבר.

קארין אלהרר: בסדר, החליט משרד הרווחה.

קארין אלהרר: עם כל הכבוד – יש פה כנסת.

קארין אלהרר: אני רוצה להבין, יש היום מענה טלפוני או אין?

קארין אלהרר: מי עובד שם, איזה צוות?

קארין אלהרר: באילו שעות יש מענה?

<אילנה גלייטמן: אנחנו בתקופה לא פשוטה.

<אילנה גלייטמן: אנחנו נמצאים בקושי גדול בגלל מחלות קשות של חלק לא קטן מאנשי הצוות.

<אבי כהן: זה בית-אבות?

<אבי כהן: כולם חולים?

קארין אלהרר: הבא שידבר ייצא להירגע.

<אילנה גלייטמן: לצחוק ממחלת סרטן שלוקים בה שני עובדים – באמת יש גבול.

<אילנה גלייטמן: קצת כבוד לבני אדם.

<קריאה: אז תיתני כבוד.

קארין אלהרר: איפה הסדרנים?

קארין אלהרר: הבא שידבר ייצא לשתות ולהירגע.

<אילנה גלייטמן: הם צודקים.

<אילנה גלייטמן: אנחנו משתדלים לתת את המענה המקסימלי שאנחנו יכולים לתת.

<אילנה גלייטמן: הם צודקים, יש בעיה, אנחנו מודים בזה.

קארין אלהרר: אני מבינה שיש בעיה.

קארין אלהרר: יש היערכות?

<אילנה גלייטמן: כן.

קארין אלהרר: מה ההיערכות?

קארין אלהרר: אם היום אני מתקשרת, מה קורה?

<אילנה גלייטמן: היום לא תמצאי מענה.

קארין אלהרר: ומחר?

קארין אלהרר: באילו שעות יש מענה?

<אילנה גלייטמן: בשעות הבוקר יש מענה בין 8:00-13:00.

קארין אלהרר: בין 8:00-13:00, בכל יום, 5 ימים בשבוע יש מענה.

קארין אלהרר: מה מספר הטלפון?

<אילנה גלייטמן: 02-5085422.

<אילנה גלייטמן: כדי לשנות כתובת לא צריך להתקשר בטלפון אלא הולכים למשרד הפנים ומשנים כתובת.

<אילנה גלייטמן: כפי שאנחנו מסבירים לכם, אנחנו "יושבים" על מערכת משרד הפנים.

<אילנה גלייטמן: אנשים לא מעדכנים את כתובתם במשרד הפנים.

קארין אלהרר: זה בנפרד.

<אריה ברנדר: התייחסתי לכתובות, אבל באופן כללי אין לנו גישה אליך.

<אילנה גלייטמן: כדאי מאוד שאנשים יבינו.

<אילנה גלייטמן: אנחנו מטה של משרד.

<אילנה גלייטמן: כפי שאתם יודעים, בדרך כלל מטה לא נותן מענה ישיר.

<אילנה גלייטמן: מטה עסוק בעניינים אחרים לחלוטין מאשר מענה ישיר לאזרח.

<אילנה גלייטמן: מענה ישיר לאזרח נותנים במחוזות.

<אילנה גלייטמן: הגיע הזמן שאנשים יבינו את זה.

<אריה ברנדר: ואם יש בעיה במחוזות וצריך להגיע לראש?

קארין אלהרר: אדוני, אתה רוצה לצאת לשתות משהו ולחזור?

קארין אלהרר: די.

קארין אלהרר: אני מכבדת אתכם אבל תכבדו את הוועדה.

<אריה ברנדר: גברתי היושבת-ראש, עליך להבין, אנחנו מלאים בכעס כי במשך שנים "עובדים" עלינו ו"עובדים" על המערכת.

קארין אלהרר: אדוני, המטרה היא לפתור את הבעיות.

<אילנה גלייטמן: אנחנו מוצפים בפניות ישירות של האזרחים.

קארין אלהרר: את מבינה למה?

<אילנה גלייטמן: לא.

קארין אלהרר: אסביר לך, כי שאלת.

קארין אלהרר: כי העובדים והעובדות הסוציאליים קורסים ברשויות המקומיות והם לא מצליחים לתת מענה, אז עושים עיקוף, שמגיע אליכם למטה.

קארין אלהרר: את צודקת, זה לא אמור לעבור דרכך ישירות.

<אילנה גלייטמן: וגם המטה אמור לעבוד.

קארין אלהרר: המטה אמור לעבוד והכול בסדר גמור, אבל בינינו, גם המטה וגם הרשויות המקומיות אמורים לעבוד בשביל האזרח, ואם האזרח מרגיש שלא עובדים בשבילו אז הוא עושה הכול.

קארין אלהרר: גם אני הייתי עושה אותו דבר, הייתי מתקשרת לאדם שיכול לתת לי מענה.

קארין אלהרר: אי אפשר לבוא אליהם בטענות.

<אילנה גלייטמן: אני לא באה בטענות.

<אילנה גלייטמן: אני מסבירה את המצב.

<אילנה גלייטמן: אני אומרת: יש מענה במחוזות.

<אילנה גלייטמן: בבקשה, אתה גר בחיפה, תפנה למחוז חיפה ותנסה להשיג תשובה דרכם.

<אילנה גלייטמן: הם יפנו אלינו בכל דרך אפשרית אחרת.

קארין אלהרר: ואם הם לא קיבלו תשובה?

קארין אלהרר: כנראה כך קרה.

<אילנה גלייטמן: אני לא בטוחה.

<אילנה גלייטמן: הפניות בדרך כלל הן ישירות אלינו.

<מירב הירש: אנחנו סבורים שהבעיה הזאת תלך ותחמיר כאשר יהיה מינהל.

<אילנה גלייטמן: המינהל יהיה בעוד שבוע.

<אריה ברנדר: דיברת על נושא ההכרה ההדדית בין הביטוח הלאומי למשרד הרווחה.

<אריה ברנדר: יש לי פתרון הרבה יותר יצירתי.

<אריה ברנדר: העיוורים, בגלל טעות היסטורית, שויכו למשרד הרווחה.

<אריה ברנדר: שאר הנכים, נכי הגפיים, משויכים ישירות לביטוח הלאומי.

<אריה ברנדר: היום במינהלת ישויכו גם השאר.

<אריה ברנדר: אבל אנחנו בעצם נשארנו בלי אבא ובלי אימא.

<אריה ברנדר: שלחנו מכתבים להמון חברי כנסת בעניין הזה, שהעיוורים בעצם מקופחים.

<אריה ברנדר: צריך לערוך דיון מרכזי בעניין הזה, למה העיוורים צריכים להיות משויכים למשרדים כאלה ולא תחת הביטוח הלאומי, שכבר קיים.

קארין אלהרר: אנשי הביטוח הלאומי יענו.

<אריה ברנדר: לימור לוריא יודעת, דיונים כאלה היו גם כשהיא הייתה נוכחת מול "המרכז לעיוור" והעלו את הנושא.

<אריה ברנדר: אמרו שיבדקו את שיעור העיוורים גם בביטוח הלאומי, גם לגבי הסכם הניידות.

<מירב הירש: אבל זה לעניין ההכרה.

<לימור לוריא: אני רוצה להסביר.

<לימור לוריא: אם הבנתי נכון את אדוני, נאמר פה שאנשים עם עיוורון מטופלים על-ידי שני משרדים.

<לימור לוריא: במשרד הרווחה הם צריכים לעבור את הבירוקרטיה כדי לקבל דמי ליווי ואת תעודת העיוור ואילו בביטוח הלאומי – בשביל לקבל את קצבת הנכות והשירותים המיוחדים, שלא נדבר על כך שהם לא מקבלים הטבות בניידות כי הטבות בניידות ניתנות רק למי שמוגבל בגפיים התחתונות.

<לימור לוריא: בזמנו פנו אלינו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת ואמרו, במידה מסוימת של צדק, שהביטוח הלאומי מתמחה בתשלומים.

<לימור לוריא: לכאורה תשלומים כמו דמי ליווי לעיוור יכלו להיות בביטוח הלאומי ואז הם היו מטופלים במקום אחד.

<לימור לוריא: אנחנו אמרנו שאנחנו מבינים את המשמעות.

<לימור לוריא: נכון להיום זה עדיין לא קיים אבל זה לא מופרך.

<לימור לוריא: יש לזה כמובן משמעויות.

קארין אלהרר: למה זה לא קורה?

<לימור לוריא: זה צריך לעלות להנהלות, לרמה גבוהה של מקבלי החלטות.

דב חנין: זה מחייב שינוי בחקיקה?

<לימור לוריא: תלוי במה.

<לימור לוריא: הם אומרים לכאורה שהביטוח הלאומי מתמחה בתשלומים, אז דמי ליווי לעיוור יינתנו דרכו.

<רותי מכלוף: לא דמי ליווי אלא קצבת ניידות.

<לימור לוריא: זה דבר אחד.

<לימור לוריא: הדבר השני, אני רוצה להסביר לגבי הסכם הניידות.

<לימור לוריא: גם הביטוח הלאומי סבור שיש בעיה קשה מאוד בהסכם הניידות, שנותן היום מענה רק למי שמוגבל בגפיים התחתונות.

<לימור לוריא: יש אנשים עם לקויות קשות מאוד- - -

<משה ברדוגו: אני נמצא פה תחת שני הכובעים האלה ואני לא מקבל שירותים מיוחדים בגלל שאני מקבל קצבת ניידות.

<משה ברדוגו: אני נפגע פעמיים – גם לא דמי ליווי, גם לא שירותים מיוחדים.

<משה ברדוגו: הכניסו לי את הניידות לדברים האלה.

<משה ברדוגו: אני מחזיק אוטו שאני צריך לתחזק אותו ולא מקבל, לא את זה ולא את זה.

<משה ברדוגו: מה עשיתם בזה?

<מירב הירש: לגבי מקרים פרטניים אני מבקשת שתפנו אלינו אחרי הישיבה וננסה לסייע.

<לימור לוריא: המקרה הזה קצת אחר.

<לימור לוריא: תיכף אסביר.

<לימור לוריא: קודם כול נדבר על הסכם הניידות.

<לימור לוריא: הסכם הניידות היום לא נותן מענה, לא רק לאנשים עם עיוורון אלא לאנשים נוספים עם לקויות קשות, כמו אנשים קטועי שתי ידיים או אנשים עם בעיות קשות של חמצן שלא יכולים ללכת שני מטרים, ואנחנו לא נותנים להם מענה.

<לימור לוריא: הביטוח הלאומי קורא מזה זמן לפתוח את הסכם הניידות לליקויים נוספים.

<לימור לוריא: ברגע שזה ייכנס אני חושבת שגם אנשים עם עיוורון ייכללו בזה.

<משה ברדוגו: אני נכה פוליו עוד לפני העיוורון.

<לימור לוריא: זה לעניין של הסכם הניידות.

<לימור לוריא: נכון שהיום אנשים עם עיוורון מקבלים דמי ליווי דרך משרד הרווחה, אבל בסדר גודל של 900 או 1,000 שקלים.

<יצחק ברנדויין: 500 שקלים, 750 שקלים.

<לימור לוריא: וקצבת חסר רכב בניידות עומדת על 2,344 שקלים.

<לימור לוריא: מדובר בפער.

<לימור לוריא: דמי ליווי מוסדרים בתע"ס.

<מירב הירש: יכול להיות שאם נעבור לביטוח הלאומי זה עדיף מבחינתנו אבל היינו רוצים, וזה עלה פה, שדמי הליווי יושוו לדמי הניידות.

<מירב הירש: אין שום סיבה שאנשים עם תעודות עיוור יקבלו במקסימום, מי שמקבל את הקצבה המקסימלית של דמי הליווי, 1,000 שקל, ויש גם מי שמקבלים 500 שקל.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין, בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת חנין, האם יש צורך בשינוי חקיקה?

קארין אלהרר: אם אני מבינה נכון, גם דמי הליווי מוסדרים בתע"ס, גם דמי הניידות מוסדרים בהסכם.

קארין אלהרר: אז בעצם אין צורך בשינוי חקיקה.

<קריאה: יש צורך.

<קריאה: הסכם הניידות חייב לעבור ועדה.

דב חנין: גברתי, אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת, ברשותך.

דב חנין: אני מכיר את נושא דמי הליווי מקרוב.

דב חנין: בזמנו הייתה לי הזכות להעביר את החוק שהגן על דמי הליווי מפני עיקולים, אבל אין שום ספק שדמי הליווי היום – הביטוי המדויק, אבל הוא לא מתאים לסיטואציה הזאת, הוא לעג לרש.

<קריאה: דמי עליבוּת.

דב חנין: זה לא באמת נותן פתרון שמאפשר לאדם העיוור להתנייד בחברה באופן סביר.

דב חנין: אגב, אני אומר רק למען הפרוטוקול: גם קצבת הניידות היום לא גבוהה מספיק.

<קריאה: "על הפנים".

<קריאה: הלוואי ונקבל אותה.

דב חנין: אבל הדבר הבסיסי שצריך לעשות הוא להשוות את גובה דמי הליווי לגובה של קצבת הניידות ולהגיע לסטנדרט אחיד, כלומר להשוות את כולם לסדר גודל של 2,300 שקל.

דב חנין: גברתי יושבת-הראש, את צודקת שהדבר הזה ניתן לביצוע גם שלא באמצעות חקיקה.

דב חנין: מתוך ההידברות הראשונית שהייתה לי אני מבין שאם הכנסת לא תתערב ולא תעביר הצעת חוק כזאת – זה לא יקרה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת חנין, אין שום בעיה.

קארין אלהרר: אנחנו נייצר את ההצעה.

דב חנין: יפה.

דב חנין: הצעת החוק הזו יוצרה, אני מניח אותה על שולחן הכנסת.

דב חנין: הצטרפו אליי כמה חברות כנסת וחברי כנסת מן הקואליציה.

דב חנין: אשמח מאוד, גברתי יושבת-הראש של הוועדה, שתהיי חלק מן המאמץ הזה.

קארין אלהרר: בשמחה רבה.

קארין אלהרר: (נשמעות מחיאות כפיים.

קארין אלהרר: )

<מירב הירש: אני מתנצלת, אני חייבת לצאת לוועדה לצדק חלוקתי, לישיבה שכבר התחילה, אבל נתי ביאליסטוק כהן הגיע והוא ישמח לדבר.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: משה ברדוגו, כבר דיברת.

<משה ברדוגו: לא אמרתי את כל מה שיש לי.

קארין אלהרר: אבל זה יהיה בקצרה.

<משה ברדוגו: לפני העיוורון הייתי נכה פוליו.

<משה ברדוגו: ביטלתי את נכות הפוליו שלי, התגייסתי לצבא, עשיתי הכול.

<משה ברדוגו: אחרי הצבא כאשר הלכתי למקומות עבודה – שם חזרתי להיות נכה וקיבלתי את הזכויות.

<משה ברדוגו: אחר-כך איבדתי את הראייה.

<משה ברדוגו: יש לי נכות של 80% על הפוליו.

<משה ברדוגו: עכשיו אמרו לי: אם אתה מקבל ניידות לא תקבל דמי ליווי או שירותים מיוחדים.

<משה ברדוגו: עיוור מקבל שירותים מיוחדים ודמי ליווי.

<משה ברדוגו: דמי ליווי הוא מקביל לניידות.

<משה ברדוגו: אז איפה אני מקבל את הדברים האלה?

קארין אלהרר: זה מקרה פרטני.

קארין אלהרר: אני רוצה שיבדקו את זה.

<לימור לוריא: שמי לימור לוריא ואני עובדת בביטוח הלאומי.

<לימור לוריא: אדוני, אשמח לקחת את הפרטים שלך ואני מבטיחה שאבדוק ואחזור אליך עם תשובה.

<לימור לוריא: לטובת יתר הציבור שנמצא פה אני רוצה להסביר רק דבר אחד.

<לימור לוריא: בעיקרון, אין שום בעיה לקבל גם דמי ליווי, גם קצבת נכות כללית וגם קצבת שירותים מיוחדים.

<לימור לוריא: יש משהו שאתה שואל אותי והוא ספציפי.

<לימור לוריא: היום בחוק הביטוח הלאומי מי שרוצה לקבל גם ניידות וגם שירותים מיוחדים יכול לקבל את זה רק אם יש לו או 100% ניידות או 100% שירותים מיוחדים, ואם לא – יש בחוק מגבלה של כפל גמלה.

<לימור לוריא: אם זה העניין – אבדוק ואני מבטיחה שנחזור אליך.

<רותי מכלוף: דבר ראשון, רק ספיח למה שחבר הכנסת דב חנין אומר.

<רותי מכלוף: אני לדוגמה לא יכולה להתנייד, אלא עם מוניות.

<רותי מכלוף: אם אני יוצאת החוצה בלי מוניות – כבר 3 פעמים נפלתי בחודשים האחרונים.

<רותי מכלוף: זה דבר אחד.

<רותי מכלוף: אני רוצה לדבר בזכות האנשים ששלחו אותי לכאן.

<רותי מכלוף: גם אני מ"שומרי הסף לעיוור".

<רותי מכלוף: אני שואלת, מה קורה עם אנשים מבוגרים שהתעוורו לאחר גיל הפנסיה?

<רותי מכלוף: הם רבים.

<רותי מכלוף: יש מחלת עיניים שנקראת נמ"ג (ניוון מקולרי גילי), מחלה שמתבטאת עם ההתבגרות.

<רותי מכלוף: הם לא מקבלים כמעט שום דבר.

<רותי מכלוף: אפילו אנחנו, המעט שאנחנו מקבלים – גם את זה הם לא מקבלים.

<רותי מכלוף: איך ייתכן?

<רותי מכלוף: אדם שמתעוור, ככל שהוא מתבגר יותר הוא מוגבל יותר, החיים שלו נעשים קשים עוד יותר.

<נתי ביאליסטוק כהן: רוב האנשים שסובלים מנמ"ג לא מגיעים להגדרה עיוור, אפילו לא להגדרה של 90%.

<רותי מכלוף: אבל יש אנשים עם נמ"ג שהם עיוורים לגמרי.

<נתי ביאליסטוק כהן: הם מקבלים זכאות לתעודת עיוור.

<רותי מכלוף: אני מכירה כמה אנשים שלא מקבלים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אז כנראה הם לא הגיעו לרף.

<בני לב: אני רוצה להגיד כמה דברים כלליים וקבלו את דבריי.

<בני לב: ראשית, תעודת העיוור ברוב המקרים חזקה הרבה יותר מתעודת הזהות והנכות של ביטוח לאומי, זה המצב.

<בני לב: לפי דעתי כך גם יישאר.

<בני לב: עבור העיוור תעודת העיוור ברוב המקומות חזקה הרבה יותר.

<בני לב: אסביר לכם.

<בני לב: זה לא מקרה פרטני.

<בני לב: נוכל גנב לי את תעודת הזהות ולאחר מכן החזיר לי אותה.

<בני לב: בתקופת הביניים, כמה ימים לאחר מכן נדרשתי לעשות תעודה ביומטרית.

<בני לב: הגעתי למשרדי הממשלה ב"פקק" אימים.

<בני לב: תוך כמה דקות נכנסתי ראשון לפקידה, ישבתי על הכיסא, היא עשתה לי תעודה ביומטרית, היא צילמה אותי, הכול בלי כסף ואמרה לי: תישלח לך תעודת זהות ביומטרית עם שליח הביתה.

<בני לב: התעודה כבר נמצאת אצלי.

<בני לב: תעודת העיוור כל-כך נחוצה לעיוור.

<בני לב: ישתפו פעולה עם משרד הפנים והכול יזרום "שיגעון".

<בני לב: מה קורה פה?

<קריאה: לא צריך את תעודת העיוור.

<קריאה: די בתעודת נכה.

<בני לב: אתה רוצה תעודת נכה?

<בני לב: אני קודם מדבר על תעודת העיוור.

<בני לב: אל תקפוץ מנושא לנושא.

<קריאה: זה אותו נושא.

<קריאה: אתה לא צריך שתי תעודות.

<קריאה: לשם מה אתה צריך גם תעודת עיוור וגם תעודת נכה?

<בני לב: זה לא אותו נושא.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: לא הבנתי מה אתה רוצה, אדוני.

קארין אלהרר: אין לי זמן רב, אני רוצה לעבור עוד על הרבה דברים, תגיד במשפט.

<בני לב: לגבי "השירות לעיוור" ואילנה גלייטמן, הם מתחילים "לככב" בתוכניות הרדיו והטלוויזיה.

קארין אלהרר: אמרת את זה, אדוני.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: גברת לוריא, לעניין ההכרה ההדדית.

קארין אלהרר: יש עוד דבר שצריך לדבר עליו מלבד בקשתי לחוות דעת נוספת בעניין הכרה רטרואקטיבית?

<לימור לוריא: נעדכן לגבי הפערים בהחלטות.

קארין אלהרר: אם נצליח למסד את ההכרה ההדדית בצורה טובה אולי לא נידרש לפערים, או לפחות אם נידרש זה יהיה בצורה מופחתת.

קארין אלהרר: ולגבי אלה שכבר קיימים, אני חושבת שצריך לעשות כל מאמץ משפטי יצירתי מאוד כדי למצוא פתרון לדבר הזה, כי באמת חבל.

קארין אלהרר: מדובר באלף אנשים, פחות או יותר.

קארין אלהרר: לגבי ההדרכה השיקומית – ראיתי שיצאו מכתבים.

קארין אלהרר: הרי המטרה שלנו לא הייתה באמת הוצאת המכתב, המטרה הייתה לראות שהם ממצים את הזכויות.

קארין אלהרר: קודם כול, שוב תודה על הפצת המכתב.

קארין אלהרר: נשאלת השאלה האם אתם עורכים מעקב כלשהו כדי לראות שבאמת אנשים באים יותר.

<אילנה גלייטמן: בהחלט.

<אילנה גלייטמן: במכתב שלא קיבלת הראינו את מקבלי השירות בשנים 2012-2016.

<אילנה גלייטמן: יש עלייה מתמדת.

<אילנה גלייטמן: אם היו 1,246 מקבלי שירות בשנת 2012, בשנת 2016 היו 1,701 מקבלי שירות.

<אילנה גלייטמן: אני רוצה לציין שאנחנו שמחים על כך שבשנת 2016 עדיין ממשיכה העלייה התלולה הזאת.

<אילנה גלייטמן: בשנת 2016 במקביל למתן השירות גם עשינו קורס הכשרה למורים שיקומיים.

<אילנה גלייטמן: כאשר נערך קורס המורים שנותנים את השירות אחראים גם על האימון של המורים החדשים.

<אילנה גלייטמן: למרות זאת הגענו לעלייה אז אנחנו מרוצים מאוד מזה, והעלייה טובה.

<אילנה גלייטמן: אנחנו ממשיכים לעקוב, ממשיכים לעבוד על זה.

<קריאה: למה מעכבים את האנשים זמן רב?

<אילנה גלייטמן: אנחנו תמיד ממצים את התקציב ותמיד מקבלים תגבור ותוספות של תקציב.

<אילנה גלייטמן: בהחלט עדיין השמים הם הגבול.

<עמליה גבאי: אני רואת חשבון.

<עמליה גבאי: רציתי לשאול, לא ברור לי, אם אני זקוקה להדרכה שיקומית, מדוע התהליך עובר דרך עובדת סוציאלית ברשות המקומית?

<עמליה גבאי: אולי יש לכך סיבה כי אולי הם מממנים את זה, אני לא יודעת.

<עמליה גבאי: אני אישית עובדתית כבר 3 שנים מנסה לקבל הדרכה שיקומית ולא מצליחה לקבל כי העובדת הסוציאלית "תוקעת" אותי בעירייה.

<עמליה גבאי: אני רוצה להבין למה זה צריך לעבור דרכם.

קארין אלהרר: מה זאת אומרת "תוקעת אותי בעירייה"?

<עמליה גבאי: כל פעם היא אומרת לי: "כן, אני אשלח, לא שלחתי".

<עמליה גבאי: כל פעם יש סיפורים ועדיין לא הצלחתי להגיע לקבל הדרכה שיקומית.

<אילנה גלייטמן: קודם כול, אנחנו רואים בחומרה מקרה כזה.

<אילנה גלייטמן: לא יכול להיות שאדם עיוור מבקש, ויש סיבה, אני לא מדברת על מקרה שהעובדת הסוציאלית אולי מתרשמת שאין צורך.

<עמליה גבאי: לא, כל הזמן היא אומרת לי: "את חייבת, כן, כן, כן".

<אילנה גלייטמן: אין לי מושג.

<אילנה גלייטמן: זה באמת חמור.

<אילנה גלייטמן: יש פיקוח במשרד הרווחה וכדאי שהפיקוח יידע על זה.

<עמליה גבאי: יש לאן לפנות?

<אילנה גלייטמן: יש לאן לפנות במחוז המגורים שלך.

<אילנה גלייטמן: נגיד לך לאן.

<אילנה גלייטמן: בהחלט זה דבר שלא יכול להיות וחמוּר אם הוא קורה.

<אילנה גלייטמן: מקרים כאלה חשוב שנדע.

<אילנה גלייטמן: כאשר אנחנו יודעים עליהם זה מלמד אותנו.

<נורית חי יהודה: כשתהיה מינהלת אז יהיו מעורבים לא רק העובדים הסוציאליים האלה, שהם כרגע לא ייעודיים לנושא של עיוורים, אלא אז בכלל לא ידעו.

<נורית חי יהודה: לכן חשוב שבכל אגף רווחה בכל עיר תהיה עובדת סוציאלית ייעודית לנושא של עיוורים.

<רותי מכלוף: יש כאלה.

<קריאה: טוב שיש את נורית חי יהודה שמטפלת בעיוורים.

<נורית חי יהודה: ברגע שאדם עובר את גיל הפנסיה מעבירים אותו לעובד סוציאלי של גמלאים.

<נורית חי יהודה: כשתהיה מינהלת בכלל לא יהיה לנו לאן לפנות.

<נורית חי יהודה: חשוב מאוד שיהיו לנו מרכזים, כמו מרש"לים, מקומות שמייצגים ושומעים ויודעים והם ייעודיים רק לנושא הזה כי לא כל עובדת סוציאלית מגיעה להתמחות איך להוציא תעודת עיוור ואיך לעשות הדרכה שיקומית.

<נורית חי יהודה: אליי כעובדת סוציאלית בפתח-תקווה מגיעות הרבה עובדות סוציאליות מהפריפריה ומערים אחרות, שאני לא חייבת בכלל לתת להן הדרכה, אבל למען האנשים אני כן נותנת הדרכה.

<נורית חי יהודה: כן שמעתי על מקרים כאלה, למרבה הצער.

<רותי מכלוף: דעי לך שיש הרבה מקרים שהזכאות של אנשים לקבל הדרכה תלויה באמפתיה של העובדת הסוציאלית לאותו עיוור.

קארין אלהרר: אני לא מטפלת כאן במקרים פרטניים.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, אני מבקשת שתורי לפיקוח לעשות עבודה משמעותית.

קארין אלהרר: אם הגענו למצב שבו זה תלוי באמפתיה של עובדים סוציאליים לאדם – זה לא תקין.

<אילנה גלייטמן: אני רוצה להגיד יותר מזה.

<אילנה גלייטמן: בכל שנה אנחנו מוציאים סיכום לכל המפקחים.

<אילנה גלייטמן: בסיכום אנחנו כותבים מה היה הניצוּל בכל רשות ורשות.

<אילנה גלייטמן: אנחנו מראים אילו רשויות לא השתמשו בכלל בשירות הזה ומראים בטבלה כמה עיוורים יש להן, שישימו לב שיש להן 500 עיוורים ולא הייתה הדרכה שיקומית ולו לאדם אחד.

<אילנה גלייטמן: אנחנו מוציאים סיכום בכל שנה כדי שיראו מי הטובים ומי אלה שפחות ממצים את הזכויות.

קארין אלהרר: ואחרי שראינו, מה עושים עם זה?

<אילנה גלייטמן: המפקח אמור לקחת את זה ולעשות עם זה עבודה.

קארין אלהרר: מי בודק איזו עבודה נעשתה?

<אילנה גלייטמן: אנחנו.

קארין אלהרר: מה ההתרשמות שלך?

<אילנה גלייטמן: יש מקומות שבהם העבודה נעשית היטב ובאמת המיצוי שלנו יפה, והולך ועולה, ויש מקומות שבהם באמת העבודה לא נעשית כפי שצריך.

<אילנה גלייטמן: אנחנו יודעים את זה.

קארין אלהרר: הבנתי שכל מי שמצביע רוצה להתייחס אבל, ברשותכם, תנו לי לנהל את הישיבה.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, אני מבינה שגם את מבינה שלא בכל מקום זה מתנהל בצורה מיטבית.

קארין אלהרר: אני שואלת מה עושים כאשר מבינים שמשהו מתנהל לא טוב.

קארין אלהרר: יש סנקציות?

<אילנה גלייטמן: לא.

קארין אלהרר: יש פנייה ישירה שלכם מהמטה לאנשים?

קארין אלהרר: איך זה עובד?

<אילנה גלייטמן: יש תלונה ואז יש התנהלות של משרד.

<אילנה גלייטמן: אנחנו עכשיו בהקמה של מינהל פיקוח.

<אילנה גלייטמן: אני מקווה שמינהל הפיקוח יעזור בזה.

<אילנה גלייטמן: את שלנו אנחנו עושים, את ההתרעות, את ההוצאה של הסטטיסטיקה, כדי שכולם יראו קבל עם ועולם: זאת לא עובדת וזאת כן עובדת, זאת מוציאה הרבה אנשים להדרכה וזאת לא עושה שום דבר.

קארין אלהרר: אנחנו נסמכים על טובה ליבה של העובדת הסוציאלית הספציפית?

<אילנה גלייטמן: את צודקת, תמיד אפשר לעשות עוד.

קארין אלהרר: אני לא מדברת על "לעשות עוד".

קארין אלהרר: המשרד משקיע משאבים.

קארין אלהרר: הודעתם לכולם.

קארין אלהרר: מנקודה מבטו של האדם זה נראה כך: הוצאת מכתב, כתבת: "אתם זכאים, בואו תיקחו את זה".

קארין אלהרר: ואז הולך האדם לרשות המקומית, לעובדים הסוציאליים, ואומר: "רוצה אני".

קארין אלהרר: ואז אומרים לו: "תשמע, בוא נדבר על זה, אני אשלח, כן יקרה או לא יקרה" והוא לא מקבל בסוף את השירות.

קארין אלהרר: אז גם את יוצאת לא בסדר, כי שלחת לי מכתב, אמרת לי שיש שירות ובסוף אין לי, וגם לא קיבלתי את השירות.

קארין אלהרר: אז מה עשינו?

קארין אלהרר: זה חצי עבודה.

קארין אלהרר: השאלה איך אנחנו יכולים לפקח בצורה טובה, ולא רק לפקח ולהציג את הסטטיסטיקה, שהיא חשובה, זה צעד ראשון בדרך, אלא ממש להטיל סנקציות על מי שלא עושה, או לחילופי חילופין באופן ישיר לפנות לאדם או לישוב ולהגיד: "הנה נעזור לכם".

קארין אלהרר: יש דרך אחרת שאת מוצאת לנכון ללכת בה?

קארין אלהרר: אשמח לדעת, אבל אני פשוט רוצה שהם יקבלו את ההדרכה.

<אילנה גלייטמן: אם דנים עכשיו בדוח מבקר המדינה, הדוח מראה בצורה קשה ששירותים לעיוורים לא מפוקחים.

<אילנה גלייטמן: אנחנו מתריעים על כך בלי סוף בפני המשרד, המשרד יודע את זה.

<אילנה גלייטמן: המשרד הקים עכשיו מינהל של פיקוח ובקרה.

<אילנה גלייטמן: אני מקווה מאוד שהישועה תגיע מן הצעד הזה.

קארין אלהרר: זה מוקם או הוקם?

<מהוט בגשאו: זה בתהליך הקמה.

קארין אלהרר: מתי יסתיים התהליך?

<מהוט בגשאו: יש מכרז לקלוט סמנכ"ל.

<מהוט בגשאו: לפני חודשיים יצא המכרז.

קארין אלהרר: מתי הוא אמור להסתיים?

<מהוט בגשאו: עדיין לא נקבע מועד לוועדה שאמורה להחליט על סמנכ"ל.

<מהוט בגשאו: זה לא רק בידיים של המשרד.

קארין אלהרר: הוועדה תפנה למנכ"ל משרד הרווחה כדי לקבל התייחסות מפורטת, כולל לוח זמנים.

<מהוט בגשאו: אולי אפשר לפנות גם לנציבות שירות המדינה בעניין הזה.

קארין אלהרר: גם לנציבות שירות המדינה.

קארין אלהרר: הנציבות בכלל עושה דין לעצמה בזמן האחרון.

קארין אלהרר: הבנתי שהנציבות שחררה את המכרז.

<מהוט בגשאו: היא שחררה את המכרז אבל הם צריכים לקבוע ועדה והוועדה צריכה להתכנס.

קארין אלהרר: נפנה גם לנציבות שירות המדינה וגם למנכ"ל משרד הרווחה.

קארין אלהרר: אם כבר החלטתם לעשות מעשה כזה טוב אז בואו נעשה אותו.

קארין אלהרר: אני רוצה לשאול לגבי סגירת תיקים ברשויות המקומיות.

<רותי מכלוף: מה זה סגירת תיקים ברשויות המקומיות?

קארין אלהרר: בואו נקשיב ונדע.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, מה קרה בעניין הזה?

<אילנה גלייטמן: בדוח מבקר המדינה ההוראה הייתה שכל הזמן התיק יהיה פעיל כדי שאפשר יהיה להציע לאדם לאורך השנים, לפחות פעם בשנה, את ההדרכה השיקומית.

<אילנה גלייטמן: הדרך שאנחנו רצינו לפעול היא בהוצאה של הוראת תע"ס, שבה ייכתב שהגענו להסכמה שלאורך 5 שנים פעם בשנה תתקשר העובדת הסוציאלית אל האדם ותציע לו את השירות, ואם אחרי 5 שנים יראו שהאדם כל הזמן סירב ייסגר התיק.

<אילנה גלייטמן: כפי שאתם זוכרים, השלטון המקומי התנגד לזה בתוקף, כולל בשיחות שהיו בינינו ובינם, כולל פה בוועדה.

<אילנה גלייטמן: לא הגענו להסכמה.

<אילנה גלייטמן: אין לנו בעיה להוציא את הוראת התע"ס, אבל שהיא תהיה תלויה באוויר ושמחר מבקר המדינה יבדוק האם הוראת התע"ס הזאת מתמלאת ויסתבר שלא – אז לא עשינו כלום.

<אילנה גלייטמן: אם יש התנגדות של השלטון המקומי לא נוכל להגיע לזה.

קארין אלהרר: למה השלטון המקומי עדיין מתנגד?

<אילנה גלייטמן: הם אומרים שאין להם כוח אדם.

<קרן יפה: אני מנהלת מרש"ל תל-אביב לשעבר, מעיריית תל-אביב, ואני פה גם בשם אסא בן יוסף מהשלטון המקומי.

<קרן יפה: השלטון המקומי והרשויות מתנגדים לזה, מהסיבה היחידה, שזה צריך להיות מלווה בתקינה של עובדים סוציאליים ברשויות.

<קרן יפה: כפי שאנחנו שומעים פה, ברשויות מקומיות קטנות כשאין מומחיות של עובד סוציאלי ואין מרש"לים, שם יש בעיה גדולה מאוד לקבל הדרכה שיקומית כי העובד לא יודע ואין תקינה, אין עובדים סוציאליים ייעודיים לזה.

<קרן יפה: היכן שיש מרש"לים, אם תסתכלו בטבלה – מי שגר בתל-אביב מקבל יותר הדרכה שיקומית, יותר שירותים מאשר מי שגר במקום שאין בו מרש"לים.

קארין אלהרר: בסך הכול מדובר על לא לסגור את התיק.

<קרן יפה: לא לסגור תיק – זה אומר שיש לך אחריות על התיק.

<קרן יפה: כמו בתיקי רווחה אחרים – אתה מחויב לקשר עם מטופל.

<קרן יפה: אין תיק ברווחה לאדם שהוא לא עיוור שאין בו התערבות במהלך השנה.

קארין אלהרר: באמת, את חותמת על האמירה הזאת?

<קרן יפה: כדאי לבדוק את זה בתע"ס.

קארין אלהרר: נבדוק את זה במציאות.

קארין אלהרר: את חותמת על זה?

<קרן יפה: כן, אני חותמת על זה.

קארין אלהרר: אני במקומך לא הייתי חותמת על זה.

<קרן יפה: היום אני מנהלת מחלקת רווחה בעיריית תל-אביב.

<קרן יפה: תיק שלא פעיל ואין בו תוכנית טיפול ואדם לא יצר קשר עם העובד הסוציאלי, פעם בשנה ראה אותו ופעם בשנה דיבר אתו – התיק נסגר.

קארין אלהרר: האדם צריך לפנות לעובד הסוציאלי?

<יצחק ברנדויין: ואם הוא לא צריך שירות באותה שנה?

<קרן יפה: אדם שרוצה שירות פונה למחלקת רווחה ומבקש X.

<קרן יפה: העובד הסוציאלי בודק אם הוא יכול לתת לו מענה, כן או לא, ואם האדם צריך X ו-Y.

<קרן יפה: התיק יישאר פתוח כל עוד יש תוכנית טיפול.

<קרן יפה: במידה ואין תוכנית טיפול התיק אמור להיסגר.

<קרן יפה: זה גם הכיוון של הרפורמה.

קארין אלהרר: גברתי יודעת שיכול להיווצר מצב שאדם שרוי במשבר רגעי, המשבר עובר אבל הוא יכול לחזור.

קארין אלהרר: זה אוכלוסייה בסיכון.

<קרן יפה: מבחינה מקצועית אני אומרת שהתיק של אדם עיוור צריך להיות פתוח, אבל צריכה להיות לזה תקינה.

<קרן יפה: אם התיק פתוח והעובד הסוציאלי לא פנוי ולא נותן לו מענה- - -

קארין אלהרר: ביקשתם עוד תקנים?

<קרן יפה: בוודאי אנחנו מבקשים תקנים.

<קרן יפה: אנחנו פונים למשרד.

קארין אלהרר: מה הייתה תשובת המשרד?

<קרן יפה: לא קיבלנו מן המשרד תשובה.

<קרן יפה: עד היום אין תקינה.

קארין אלהרר: למה לא קיבלתם תגובה?

<קרן יפה: זו שאלה טובה.

<קרן יפה: היום בתל-אביב מטפלים ב-1,200 בעלי תעודות עיוור בעיר.

<קרן יפה: יש לי 1.25 תקינה של עובד סוציאלי.

<קרן יפה: זאת אומרת: 700 תיקים לעובד במשרה של 75%.

<קרן יפה: כך אפשר לתת שירות?

<קרן יפה: וזה עוד תחת מרש"ל.

<קרן יפה: אז אני כבר לא מדברת על מה שקורה בפריפריה ובערים הקטנות.

<אריה ברנדר: אבל למה צריך את זה אם יש ביטוח לאומי, ששם יש אנשים שמומחים בנושאים הללו?

<קרן יפה: זה כבר סוגיה אחרת.

<אריה ברנדר: צריך בסך הכול לקבוע בחקיקה ולהעביר את הכול להיות תחת הביטוח הלאומי.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה דעתך וזה לא בהכרח העמדה של הציבור.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני נורא מצטער.

<נתי ביאליסטוק כהן: אתה רוצה להוסיף עוד בירוקרטיה של הביטוח הלאומי ליום-יום שלך?

<רותי מכלוף: זה דעתו של רוב ציבור העיוורים.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה לא דעתו של רוב ציבור העיוורים.

<נתי ביאליסטוק כהן: רותי מכלוף, את לא מייצגת את רוב הציבור, סליחה.

<קרן יפה: אסיים במשפט.

<קרן יפה: הדרכה שיקומית היא במימון משרד הרווחה והרשות המקומית.

<נתי ביאליסטוק כהן: הגענו לבעיה.

<נתי ביאליסטוק כהן: לדעתי חלק ניכר מחוסר הניצול של ההדרכה השיקומית נובע מן המאצ'ינג שהעירייה צריכה לתת.

<נתי ביאליסטוק כהן: יש רשויות מקומיות שאין להן את הכסף הזה, או לפחות הן מעדיפות לא להוציא את הכסף על זה אלא להוציא אותו על דברים אחרים.

<נתי ביאליסטוק כהן: לכן המאצ'ינג מן העירייה הוא מחסום לא פשוט מפני יישום ההדרכה השיקומית.

<קריאה: והאמפתיה של העובדת הסוציאלית.

<נתי ביאליסטוק כהן: מעבר לכך יש – לפעמים אפילו בצדק אבל לא יכול להיות שזה יקרה באופן מקצועי מצד עובד סוציאלי, גם אם הוא לא אוהב את הקליינט שלו, לא יעלה על הדעת שזה ייכנס לסדר השיקולים וכנראה זה כן נכנס לסדר השיקולים כי כולנו בני אדם.

<נתי ביאליסטוק כהן: הדבר השלישי הוא חוסר מקצועיות.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא אומר שמדובר בעובד סוציאלי לא מקצועי, חס וחלילה, אבל מסתבר, ושמעתם את זה מקרן יפה ותשמעו את זה כל הזמן, שכדי לטפל בצרכים של אדם עם עיוורון, שזה כל חטאו, אני לא מדבר על מי שזאת לקות שנייה או שלישית שלו, צריך התמחות מיוחדת.

<נתי ביאליסטוק כהן: צריך להבין מה המשמעות של הדרכה שיקומית עבור אדם עם עיוורון.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה לא Nice to have, זה Necessity וצריך אותו בצומת הנכון.

<נתי ביאליסטוק כהן: אם נולד לו ילד הוא לא יכול לחכות 6 חודשים כדי לקבל את ההדרכה השיקומית עד שיתפנה תקציב או עד שתתפנה הגברת העובדת הסוציאלית או עד שהיא תתחיל לאהוב אותו.

<נתי ביאליסטוק כהן: הוא צריך לקבל את זה, ועכשיו.

<נתי ביאליסטוק כהן: השיקולים האלה נכנסים למערך של קבלת ההחלטות לגבי טיפול באדם עם עיוורון ולצערי הרב כנראה זה רק ילך ויחריף מכיוון שהמדיניות של מדינת ישראל, על כל זרועותיה, היא לאבד את המומחיות ולהתחיל לטפל בכול מהכול עם הכול, כלומר כולם פה הופכים להיות ז'נגלרים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני רואה את זה בביטוח הלאומי במכרזים שהם מוציאים, אני רואה את זה במשרד הרווחה במכרזים שהם מוציאים, אני רואה את זה במעבר של משרד הרווחה למינהלת ואנחנו נסבול מן התופעה החמורה הזאת יותר ויותר.

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו נגלה ונבין את זה אחרי כמה שנים כאשר הפצועים יהיו בשטח, וזה קשה.

קארין אלהרר: אני מודיעה שהישיבה תסתיים בשעה 12:00.

<נתי ביאליסטוק כהן: אסיים את דבריי הרבה קודם.

<נתי ביאליסטוק כהן: בעניין דמי ליווי, אני לא רוצה להיכנס לשאלה על הפער.

<נתי ביאליסטוק כהן: הבנתי שדנתם בו לעומק.

<נתי ביאליסטוק כהן: יש קבוצה של כ-550-600 עיוורים שבטעות באיזה שלב הכניסו לרובריקה שהם מקבלים 50% דמי ליווי.

<נתי ביאליסטוק כהן: המשרד הודה וחזר והודה יותר מפעם אחת שזה טעות.

<נתי ביאליסטוק כהן: הם לא צריכים להיות שם, הם צריכים לעלות ל-75%.

<נתי ביאליסטוק כהן: מדובר ב-1.5 מיליון שקלים בשנה שמשרד הרווחה, על כל המיליארדים שלו, לא מצליח למצוא.

<נתי ביאליסטוק כהן: הגיע הזמן שהעוול הזה יתוקן, לפחות לגבי האנשים האלה.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, מה העניין?

קארין אלהרר: כבר דיברנו על זה בדיונים קודמים.

<אילנה גלייטמן: דיברנו על זה הרבה מאוד.

קארין אלהרר: אתם העברתם את הפנייה התקציבית למשרד האוצר?

<אילנה גלייטמן: לא.

קארין אלהרר: למה?

<אילנה גלייטמן: יש נסיגה בהחלטות של המשרד.

<אילנה גלייטמן: המשרד ביקש מן הביטוח הלאומי לקבל את קובץ מקבלי השר"מ ואז לבדוק מי מתוך הקבוצה שמקבלת היום 75% צריך בעצם לקבל 50%.

<נתי ביאליסטוק כהן: כלומר רוצים עוד להוריד את ה-75%?

<יצחק ברנדויין: בגלל השר"מ, בגלל שקיבלנו אחרי כל-כך הרבה שנים 50% שר"מ, כאשר אצל הנכים הרגילים זה מתחיל מ-112%.

<יצחק ברנדויין: כל זמן שהחוק הזה קיים אנחנו לא יכולים לעולם להגיע לזה.

<יצחק ברנדויין: לא רק זה, לפני 3 שנים כאשר התעוורתי וקיבלתי 480 שקל התקשרתי בטלפון כי שמעתי שכולם מקבלים 750 שקל.

<יצחק ברנדויין: נאמר לי על-ידי אילנה גלייטמן שתוך חודשיים, אחרי שאישרו את ה-50% שר"מ, יורידו את הסכום לכל בעלי תעודת העיוור.

<יצחק ברנדויין: אז אמרתי לה: "אין שום בעיה, כשיתחילו להוריד לכל בעלי תעודת העיוור תורידי גם לי".

<יצחק ברנדויין: מאז חלפו 3 שנים, כולם מקבלים 750 שקלים ואני ממשיך לקבל 500 שקלים.

<יצחק ברנדויין: מי יחזיר לי את הכסף הזה שלא קיבלתי עד היום?

<איציק הרטמן: גם אני מקבל 500 שקלים.

<נתי ביאליסטוק כהן: שלחנו מכתבים וקיימנו שיחות.

<נתי ביאליסטוק כהן: פעם ראשונה אני שומע עכשיו שהמשרד רוצה לעשות רגרסיה וגם להוריד לאלה שמקבלים 75% ושר"מ את דמי הליווי.

<נתי ביאליסטוק כהן: פשוט לא יעלה על הדעת שכך מתקבלות החלטות במדינת ישראל.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני באמת לא מצליח להבין את הדבר הזה.

<איציק הרטמן: לפני שנתיים הייתי פה בוועדה של הכנסת ומשרד הרווחה התחייב ש-75% יקבלו כולם.

<איציק הרטמן: מה קרה?

<איציק הרטמן: אתם נסוגים אחורה?

<נתי ביאליסטוק כהן: המשרד התחייב.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא מבין מאין הנסיגה הזאת ועל דעת מי.

<איציק הרטמן: תסתכלו בקריטריון של הוועדות, נכתב שמתחילים מ-75%.

<אילנה גלייטמן: הם צודקים.

<נתי ביאליסטוק כהן: קארין אלהרר, בסוף אני חייב להגיד עוד משהו: תודה רבה.

<נתי ביאליסטוק כהן: לא מובן מאליו שבאמצע חופשת לידה את מנהלת את הישיבה.

<נתי ביאליסטוק כהן: המון תודה והמון מזל טוב.

<נתי ביאליסטוק כהן: (נשמעות מחיאות כפיים.

<נתי ביאליסטוק כהן: )

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, רק כדי שנדע, לא רק שלא הועברה דרישה תקציבית אלא יש כוונה לסגת בעניין ה-75%.

קארין אלהרר: יש החלטה כזאת?

קארין אלהרר: זה כבר עובד?

<אילנה גלייטמן: זה לא עובד.

קארין אלהרר: מה הסטטוס של זה?

<אילנה גלייטמן: ביקשנו מן הביטוח הלאומי את הקובץ.

קארין אלהרר: מתי ביקשתם?

<אילנה גלייטמן: זה אמור להיות מאושר בוועדה הזאת בשבוע הבא.

<אילנה גלייטמן: אני לא יודעת אם הם יעבירו כי עד היום הם מונעים את זה.

<מהוט בגשאו: נקיים דיון פנימי.

<יצחק ברנדויין: למה במשך 3 שנים יותר מ-1,000 עיוורים מקבלים עונש, מקבלים רק 500 שקלים?

<יצחק ברנדויין: למה שלא יחזירו בינתיים לכולם את מה שמגיע על 3 השנים האלה?

<יצחק ברנדויין: באיזה זכות הם לקחו את זה מן העיוורים?

<שושי לוי: המדריך בעיר שלי מצוין ויש לי עוד שני אחים שקיבלו הדרכה ברחובות וגם עוד חברות ולא המתינו 3 שנים.

<שושי לוי: אני לא יודעת למה אצלם זה כך.

קארין אלהרר: אני שמחה לשמוע על כך.

<עמליה גבאי: אני גרה ברעננה.

<עמליה גבאי: אחרי שהתעוורתי פניתי לעיריית רעננה וביקשתי שיתקינו זמזם ברמזור, כדי שאוכל לחצות את הכביש הראשי.

<עמליה גבאי: התשובה שלהם הייתה: "אין מספיק עיוורים ברעננה, זה לא מצדיק".

<עמליה גבאי: תבינו את המדיניות.

<נורית חי יהודה: אני שמחה סוף-סוף לדבר בצורה רשמית ביחד אתך.

<נורית חי יהודה: אנחנו מכירות שנים ואת זוכרת אותי.

<נורית חי יהודה: אני רוצה להעיר.

<נורית חי יהודה: יש קשר בין שר"מ לדמי ליווי.

<נורית חי יהודה: מי שמקבל דמי ליווי לא מקבל קצבת ניידות בביטוח הלאומי ומי שמקבל שר"מ – למזלנו התלות בין זה לבין שר"מ ירדה.

<נורית חי יהודה: יש פה אנשים שיש להם נכות כפולה, גם של שר"מ וגם של קצבת ניידות וגם דמי ליווי.

<נורית חי יהודה: כלומר, יש קשר בין דמי ליווי לקצבת ניידות.

<נורית חי יהודה: צריך להתיר את כל הקשרים האלה, שלא תהיה תלות, שמי שמקבל קצבת ניידות לא מקבל דמי ליווי ומי שמקבל שר"מ לא מקבל דברים אחרים.

קארין אלהרר: כבר אמרנו את זה.

<נורית חי יהודה: באשר להדרכה שיקומית – בשנה האחרונה יצא טופס בקשה לתעודת עיוור עם הדרכה שיקומית.

<נורית חי יהודה: זה אומר שכל אדם שפונה בבקשה לתעודת עיוור חותם גם על ויתור סודיות ומקבל הדרכה שיקומית.

<נורית חי יהודה: זה אומר שגם אם עובדת סוציאלית לא יודעת ולא מומחית, רשום לה שהוא כבר פנה.

<נורית חי יהודה: יש אמנם שיפור במצב אבל לצערנו יש מחסור במדריכות שיקומיות.

<יונתן מרקוביץ: אני ממשרד מבקר המדינה, מנציבות תלונות הציבור.

<יונתן מרקוביץ: בזכות העבודה הנהדרת של הביקורת הדיון הזה מתקיים כבר כמה פעמים ובאמת רואים שיפורים.

<יונתן מרקוביץ: שמעתי כאן על הרבה בעיות פרטניות.

<יונתן מרקוביץ: רציתי להזכיר שיש במדינת ישראל נציבות תלונות הציבור במשרד מבקר המדינה.

<יונתן מרקוביץ: כל מי שסובל מאיזו פגיעה אישית בידי אחת הרשויות יכול לפנות אלינו והתלונה שלו תבורר.

<רותי מכלוף: באיזו דרך לפנות?

<יונתן מרקוביץ: אנחנו מקבלים תלונות של עיוורים בנושאים שונים.

<יונתן מרקוביץ: לאחרונה נתקלנו בבעיה של עיוורים שמגיעים לגיל הפרישה ומתבקשים להפסיק לבוא לעבודה במפעלים המוגנים.

<יונתן מרקוביץ: ברוך-השם יש שינוי במגמה והבעיות האלה נפתרות.

<יונתן מרקוביץ: אני שמח מאוד לדווח על כך.

<יונתן מרקוביץ: תודה רבה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדיון.

קארין אלהרר: כאשר אני מנסה לחשוב איך אסכם, אני לא יודעת איך לסכם את זה כי זה דיון חמישי בנושא והדבר העיקרי שאני יודעת להגיד הוא שיש פה מין ריקוד של שני צעדים קדימה וצעד וחצי אחורה.

קארין אלהרר: לא הצלחנו להתקדם באופן משמעותי.

קארין אלהרר: כל פעם אני באה לדיון כזה ואומרת שמצד אחד נורא כיף לקיים את דיוני המעקב כי אולי נצליח לייצר איזה הישג לטובת האזרחים.

קארין אלהרר: אבל אני לא מצליחה, כישורי הניהול שלי לפחות טובים אבל אני לא יודעת כבר מה להגיד, אולי אני עושה משהו לא בסדר.

קארין אלהרר: אני מבקשת התייחסות והמשרדים נשבעים ב-למ"ד-ו"ו צדיקים שהם הולכים הביתה ועושים שיעורי בית ו"עד הדיון הבא הכול יהיה בסדר", ואז מגיע הדיון הבא ולא בסדר.

קארין אלהרר: אני לא מצליחה להבין מה צריך לקרות, את מי אני צריכה להעיר.

<עמליה גבאי: צריך סנקציות טובות יותר.

<קריאה: את אילנה גלייטמן צריך להחליף.

קארין אלהרר: אדוני, תודה רבה.

קארין אלהרר: אל תפריעו לי.

קארין אלהרר: מי האדם, מי הגוף שיכול לסייע בעניין הזה?

קארין אלהרר: אני לא חושבת שלמישהו יש רצון לא לעשות, באמת שלא.

<אריה ברנדר: חקיקה למען העיוורים תעזור הרבה.

קארין אלהרר: אני שואלת מה חסר.

קארין אלהרר: תגידו לי.

קארין אלהרר: תעזרו לי, תגידו לי, אני מוכנה לעשות הכול, אני באמת מוכנה.

קארין אלהרר: אתם רוצים שאשב בפגישות תיווך?

קארין אלהרר: אתם רוצים שאזמן גישור במשרדי?

קארין אלהרר: תגידו לי מה.

קארין אלהרר: אני מדברת אל משרד הרווחה.

קארין אלהרר: כל הזמן מעגלים.

<אילנה גלייטמן: אני רוצה להעיר את תשומת לב הוועדה לכך שהמשרד נמצא ממש דקה לפני שינוי.

<אילנה גלייטמן: מינהל המוגבלויות הוקם כבר, בחירת מנהלי האגפים תהיה בשבוע הבא.

<אילנה גלייטמן: בזה בעצם מפורק "השירות לעיוור".

קארין אלהרר: אני אשתתף בדיון היום בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ואני רוצה לקבל הסברים משכנעים מאוד איך הם מפרקים את זה ומה הם נותנים.

קארין אלהרר: אם מקימים מינהלת כדי לסמן "וי" במחברת: "הקמנו מינהלת" אבל לא יינתן שירות ענייני- - -

<אילנה גלייטמן: הכוונה היא לתת שירותים לעיוורים, הם רק יינתנו לא תחת קורת גג אחת.

קארין אלהרר: זה אמור להיטיב עם האזרח, לא לסגת אתו לאחור.

קארין אלהרר: אם מפחיתים את דמי הליווי – זה לא מיטיב עם האזרח.

<אילנה גלייטמן: לא יהיה ראש אחד שינהל את העניינים האלה מאחר וכל השירותים יהיו מפורקים.

<יצחק ברנדויין: את כבר מבינה לאיזה "בְּרוֹך" אנחנו הולכים.

<יצחק ברנדויין: תפתרו את זה.

קארין אלהרר: לעניין ההכרה ההדדית – נציגת הביטוח הלאומי יצאה אבל הייתה התחייבות.

קארין אלהרר: תפתרו את זה.

<איציק הרטמן: בקיצור, באנו לקבל חדשות וקיבלנו סטירות לפנים.

קארין אלהרר: תוך שבועיים אני מבקשת לקבל מן הביטוח הלאומי את התוצאות של הבירור.

קארין אלהרר: אמרנו שיעבירו את זה לאישור המחלקה המשפטית לצורך ההכרה ההדדית, כולל לגבי העבר.

קארין אלהרר: ממנכ"ל משרד הרווחה ונציבות שירות המדינה, אני רוצה לקבל בתוך שבועיים לוח זמנים מפורט לעניין המכרז.

קארין אלהרר: משרד הרווחה, בעצם אתם אומרים שכל אדם שרוצה שירות צריך לפנות לעובדת הסוציאלית שלו?

<אילנה גלייטמן: רק בנושא של הדרכה שיקומית.

קארין אלהרר: יש לכם מספרי טלפון של המחוזות?

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל רשימה של אנשי קשר ומספרי טלפון.

<קריאה: הבעיה היא שבכל חודש מחליפים עובדת סוציאלית שמטפלת בעיוורים.

קארין אלהרר: אבל זה לא השאלה שלי.

קארין אלהרר: מן הביטוח הלאומי, בכל 1 בחודש, החל בחודש יולי, אני רוצה עדכון לגבי סקר הצרכים, מה נעשה עד כה ומה הצפי לפרסום התוצאות.

קארין אלהרר: הם אמרו שעד ספטמבר יהיו תוצאות.

קארין אלהרר: אני רוצה לראות שבאמת זה קורה בספטמבר.

קארין אלהרר: כמו כן, אני מבקשת לפנות לשר הרווחה לגבי דמי הליווי.

קארין אלהרר: אני לא מקבלת את זה.

קארין אלהרר: בסוף אזרח צריך לדעת שכאשר אומרים משהו בוועדה של הכנסת זה לא מים שזורמים בנהר.

קארין אלהרר: אני רוצה להבין מה קרה, למה חזרנו לאחור.

קארין אלהרר: זה חזרה אחורה "היסטרית" כי לא רק שלא יתנו 75% אלא גם מורידים ל-50%.

קארין אלהרר: אני רוצה תשובה ברורה מה הוא מתכוון לעשות בעניין ואיך הוא פותר את זה.

<קריאה: זה בגלל אילנה גלייטמן, לא יעזור כלום.

<קריאה: אחרי 27 שנים קיבלתי הדרכה שיקומית.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות לכולם.

קארין אלהרר: הישיבה נעולה.