ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 210, 2017-06-06 10:00

אברהם נגוסה: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: הנושא: ההתיישבות ביו"ש - ספינת הדגל של קליטת העלייה ושילובה בקהילה - לציון יובל למלחמת ששת הימים ולהתיישבות ביהודה ושומרון בכנסת.

אברהם נגוסה: אני מודה לכל מי שעשה מאמץ להגיע לדיון הזה.

אברהם נגוסה: כידוע, הכנסת היום מציינת יובל, בעיקר, בהתיישבות ביהודה ושומרון, וכן, ועדות שונות מקיימות דיון בנושא.

אברהם נגוסה: אנחנו, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, נקיים דיון בתחום קליטת העלייה ביהודה ושומרון.

אברהם נגוסה: קליטת העלייה ביהודה ושומרון מאוד חשובה.

אברהם נגוסה: מניסיוני האישי אני מכיר את הפעילות בתהליך הקליטה של העולים ביהודה ושומרון, את החממה שהציבור נותן לעולים חדשים – מחבק אותם, משלב אותם בתחום החינוך, התעסוקה ומעל הכול בתחום החברתי.

אברהם נגוסה: הלוואי שהקליטה במדינת ישראל הייתה כמו שעושים את זה ביהודה ושומרון, בהתיישבות.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו היום ניתן דגש בנושא הזה.

אברהם נגוסה: אנשים יספרו את הניסיון שלהם, אני לא אומר שיש בעיות, יש בעיות, אנחנו נתמקד בבעיות האלו בדיונים נוספים שאנחנו נקיים.

אברהם נגוסה: היום הדגש הוא על ציון יובל בקליטת העלייה, ושילובם של העולים החדשים ביהודה ושומרון.

אברהם נגוסה: אני מבקש לברך את ראשי המועצות שהגיעו לכאן.

אברהם נגוסה: ראש המועצה, גוש עציון, מר שלמה נאמן – ברכות של הוועדה על ניצחונך היום שאתה גם כעולה חדש ונקלטת ביהודה ושומרון – בהצלחה.

אברהם נגוסה: וגם היום אתה עומד בראש מועצה, זה הישג גדול.

אברהם נגוסה: נמצא פה גם ראש המועצה שי אלון, ראש מועצת בית-אל, ועוד מספר אנשים.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לכל הנציגים.

אברהם נגוסה: בבקשה, שי אלון יפתח את הדיון.

אברהם נגוסה: כמובן גם ניתן את רשות הדיבור לשאר המוזמנים.

אברהם נגוסה: וכן, נמצא פה יושב ראש ועדת העלייה והקליטה לשעבר, חבר הכנסת יואל רוזבוזוב.

אברהם נגוסה: בבקשה, שי אלון.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<שי אלון: בוקר טוב, ברשות היושב-ראש שלנו היקר, ד"ר נגוסה, חבר, רע, שניצלנו את הבמה הזאת לא אחת, נמשיך גם להביא צדדים נוספים של קליטה, שהקליטה תהיה יותר טבעית, יותר קלה, ושנהיה בגרף של עלייה כל הזמן.

<שי אלון: תודה רבה, כמובן, על הבמה שאתה נותן לנו.

<שי אלון: שהקב"ה ימלא כל משאלות ליבך לטובה ולברכה.

אברהם נגוסה: אמן.

<שי אלון: כמובן, ברשות כל הציבור היקר שנמצאים פה, וכמובן עמיתי היקר, יושב-ראש גוש עציון, המועצה הגדולה והמכובדת הזאת.

<שי אלון: יושב פה גם המזכיר קרסנטי של היישוב עלי.

<שי אלון: יושב אתנו גם היושב-ראש של עלי.

<שי אלון: נמצאת אתנו פה חבורה מאוד נכבדה, כל אחד לפי כבודו ומעלתו.

<שי אלון: אני רוצה להגיד לכם קודם כל – חג שמח.

<שי אלון: אנחנו חוגגים 50 שנים לשחרור הארץ המובטחת.

<שי אלון: כמה התפללנו – אלפיים שנים, לא התייאשנו.

<שי אלון: אלפים שנים התפללנו "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים".

<שי אלון: להגיע לארץ הקודש, לנשק את הקרקע שלה.

<שי אלון: ברוך השם, כשהיה פה מארק טווין ב-1880 הוא הסתובב פה בארץ, והיה אומר – "אני מתאר פה מצב של שממה.

<שי אלון: הארץ הזאת ארץ מאוד מיוחדת.

<שי אלון: ארץ שהיא קולטת את מי שהוא מתאים לה, ומי שהוא פחות מתאים לה, היא לא קולטת".

<שי אלון: אז יש פה את ההבטחה האלוקית הזאת, את התנ"ך, כל הזמן אומרים The Bible שאמר לנו: "והשיבותיך אל האדמה הזאת".

<שי אלון: אני נמצא בבית-אל, לא גדלתי בבית-אל, גדלתי בירושלים.

<שי אלון: ההורים עלו מחוץ-לארץ.

<שי אלון: כשאני עומד במקום שיעקב אבינו עמד שם לפני מעל 3000 שנים, והוא יוצא למסע שלו, הקב"ה אומר לו: "והשיבותיך אל האדמה הזאת כי לא אעזבך" – אתה מבין מה זה עוצמה של התנ"ך.

<שי אלון: מגיעים אנשים מכל העולם לבית-אל, לכל המקומות ביהודה ושומרון, מגיעים לארץ-ישראל, לארץ הקודש.

<שי אלון: אני אומר, אנחנו יודעים לאסוף אלפי תיירים מכל העולם – אני מדבר על אנשים שאין להם שום מושג מי זה העם היהודי, והם באים לפה.

<שי אלון: הם מתפללים באתר "חלום יעקב", ואומרים, זה Jakove זה המקום הקדוש הזה, אז מה אנחנו יכולים להגיד?

<שי אלון: אתם אחראים על המקום, תשמרו עליו טוב, זה מה שאומרים לנו.

<שי אלון: תשמרו על המקום, ואנחנו משתדלים לשמור עליו.

<שי אלון: כמובן, הבמה הזאת, הכנסת, וכל החבורה הנפלאה שיושבת פה, עוזרים לנו לשמור על המקום הזה.

<שי אלון: בנושא הקליטה – ברוך השם, יהודה ושומרון היא חלק אינטגרלי ממערך הקליטה של מדינת ישראל.

<שי אלון: מועצות אזוריות ביהודה ושומרון קולטים באחוזים יותר גבוהים מיתר המועצות האזוריות שנמצאות ברחבי הארץ.

<שי אלון: הקליטה ביהודה ושומרון היא קליטה יותר טבעית, יותר קלה, מהסיבה שהמרקם הוא קהילתי יותר.

<שי אלון: נכנסים לסוג של משפחה, זה לא העיר הגדולה, זה לא העיר שבה גדלתי בה ירושלים, שזה עוד מישהו בתוך בניין, אלא, הדגש הוא מאוד קהילתי-חברתי.

<שי אלון: זה מה שקורה לגבי כל העולים שנקלטו.

<שי אלון: יש לנו עולים שהגיעו מחבר העמים, יש לנו פה יושב-ראש, יש לנו את יולי אדלשטיין, יש את אלקין, יש את שר הביטחון – כולם זה יהודה ושומרון, כולם גדלו במקומות האלה.

<שי אלון: אני לא יודע מה קרה עם שאר העולים מחבר העולים, למה הם לא נמצאים במקום הזה.

<שי אלון: חלק הגיעו – לא רק שהם הגיעו, הם נמצאים בהגה השלטון של המדינה.

<שי אלון: יושב אתנו פה ד"ר נגוסה.

<שי אלון: לפני חמש דקות היה במקום אחר לגמרי, והיום, מוביל יחד עם דודי אמסלם, חברי הטוב, מובילים פה מהלכים משמעותיים במדינת ישראל.

<שי אלון: זכינו, אשרינו.

<שי אלון: אז עולים גם מאתיופיה, גם מהודו.

<שי אלון: אני אגיד מלה אחת ובזה אני אסיים את ההקדמה.

<שי אלון: יש לנו גם מפרו וגם מהודו.

<שי אלון: יש לנו עולים מבני מנשה, שבטים, בני מנשה זה חלק מ-12 שבטים שהיו אבודים במשך שנים רבות, לא ידעו מה קורה איתם, זכינו שיש לנו 60 משפחות שהגיעו מהמטוס בלי קליטה, בלי משרד קליטה, שזה אולי תקלה כלשהי, בלי כלום הגיעו ישירות עם המזוודות לתוך בתינו.

<שי אלון: יש לנו זכות גדולה שיש לנו פה נציגות שלהם.

<שי אלון: אתם תראו אותם פה, הם נמצאים פה.

<שי אלון: אני לא אציג את כולם, אולי נשמע את חלקם - נקווה שנזכה.

<שי אלון: הם יספרו מה זה קליטה טבעית פה בבית-אל, ומה זה קליטה ביהודה ושומרון.

<שי אלון: אני רוצה לברך את כולם, שיהיה לנו חג שמח.

<שי אלון: שבעזרת השם יהיו לנו עוד שנים טובות ובטוחות במדינת ישראל.

<שי אלון: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: ועדת העלייה והקליטה סיירה ביהודה ושומרון, בחברון, בשילה, בעלי, בעופרה, ועשינו סיור בגוש עציון, באפרת.

אברהם נגוסה: קיימנו דיונים שם במקום, והתרשמנו ממפעל הציוני בקליטת העלייה ובשילובם בתוך החברה.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע עובדת סוציאלית, יעל יוסף מבית-אל.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<יעל יוסף חי: תודה רבה, ליושב ראש נגוסה.

<יעל יוסף חי: אני בשלוש השנים האחרונות עובדת בבית-אל.

<יעל יוסף חי: חלק מהתפקיד שלי עבודה קהילתית עם קהילת בני המנשה.

<יעל יוסף חי: אני רוצה להציג נתונים מספריים.

<יעל יוסף חי: יש לנו 60 משפחות של בני מנשה, כ-250 נפש, רובם הגיעו אלינו בסביבות תחילת שנות האלפיים.

<יעל יוסף חי: פרט לכך יש כ-40 משפחות שהריכוז שלהם מדרום אמריקה, פרו, צ'ילה, ומקסיקו, ויש עוד טפטופים מארצות כמו אתיופיה, צרפת, חבר העמים וכו'.

<יעל יוסף חי: למעשה בית-אל זה יישוב שקלט עלייה בלי תשתיות, בלי זכויות מסודרות, גם קהילת בני המנשה, כל התהליך של העלייה שלה.

<יעל יוסף חי: אבל בכלל, בתוך יישובים קטנים, אין לנו מערך מוסדר של עלייה וקליטה.

<יעל יוסף חי: בית-אל, הקימה מערך שלה שהוא מבוסס על ארבעה רכיבים.

<יעל יוסף חי: הרכיב הראשון של הדבר הזה זה הקצאת תקציבי מועצה באופן עצמאי, שמועצה בוחרת להקצות מתקציבים ייעודיים שלה לטובת העולים.

<יעל יוסף חי: הדבר השני, בניית תכניות מקומיות בהתאם לצרכים.

<יעל יוסף חי: אני אתן דוגמה לזה.

<יעל יוסף חי: אחד הדברים שהיה לי מאוד בולט, זה לימודי מקצוע.

<יעל יוסף חי: זה לא דבר שהוא מוכר כאף גוף שמוכן לממן מלגות כאלה, כי זה לא לימודים אקדמאיים, זה עבודה עם אנשים שלא עשו שירות צבאי.

<יעל יוסף חי: אנחנו בבית-אל, הקמנו קרן לטובת הלימודים של העולים האלה שיוכלו ללמוד, וכמובן במקביל - - - אני אתן דוגמה למה שאנחנו עושים בתוך היישוב בצורה מאוד מקומית.

<יעל יוסף חי: הדבר השלישי, זה שימוש בהון אנושי ביישוב.

<יעל יוסף חי: יש מערך התנדבותי, שימוש בכל הקהילה הנהדרת, קהילת חסד מדהימה שיש בבית-אל.

<יעל יוסף חי: הדבר הרביעי, זה פיתוח מנהיגות קהילתית, וגם האנשים שאנחנו רואים כאן היום, זאת אומרת, קהילת בני מנשה בבית-אל, יש לה אחווה, יש לה מנהיגות, יש להם פעילים שהם שותפים לכל התכניות שנבנות והם מובילים אותם במידה רבה.

<יעל יוסף חי: ביחס לתקצוב ולהכרה שיש לעולים שבבית-אל, בית-אל בעצם הפכה למעצמה של שירותים בתחום הקליטה.

<יעל יוסף חי: גם הודות למועצה, ולמי שמוביל את זה, וגם באמת למרקם של היישוב שרואה בזה ערך מאוד גדול – לקלוט את העולים, להפוך אותם לחלק אינטגרלי מהקהילה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע מראש המועצה גוש עציון, על שלמה נאמן.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<שלמה נאמן: אדוני יושב-ראש הוועדה, בדרך כלל בכנסת זה קואליציה אופוזיציה, וכאן זה קואליציה של עלייה.

אברהם נגוסה: ועדת קליטה ועלייה תמיד קואליציה.

<שלמה נאמן: כולנו בקואליציה.

<שלמה נאמן: ראש בית-אל מכובד, חברים, מכובדי, עמיתי, מכובדיי כולם, אני רוצה לספר לכם סיפור.

<שלמה נאמן: עכשיו מדדתי, אתם יודעים, יש את המכשירים האלה – 7,926 קילומטר מהמקום שאני יושב, שם נולדתי.

<שלמה נאמן: העיר נקראת בירוביג'אן - אוטונומיה יהודית של ברית המועצות.

<שלמה נאמן: למה אני אומר את זה, איך זה קשור לדיון?

<שלמה נאמן: קשור לדיון.

<שלמה נאמן: לפני 27 שנים הקמנו שם ארגון נוער צעיר.

<שלמה נאמן: ארגון שכאן לא שמעו את השם שלו, אבל אני אגלה לכם, הארגון נקרא בית"ר.

<שלמה נאמן: הקמנו את בית"ר, הייתי ראש בית"ר ראשון בעיר שלי, הקמתי אותו, וכתבנו, ואמרנו, אנחנו נלך לשלטון, ניכנס לסניף המפלגה, לראש הסניף, נרשום את הארגון.

<שלמה נאמן: היה מעסיק קצת משוגע, היינו בני 16, לא בדיוק עניין אותנו, וכתבתי יחד עם החברה של - - - בסוף התחתני איתה, כתבתי את כל מסמכי היסוד של התנועה, וכתבנו שם סעיף.

<שלמה נאמן: בקיצור, נכנסנו לאדם, אמרנו, אנחנו מקימים ארגון ציוני, אמר, מה אתם משוגעים?

<שלמה נאמן: מה ארגון ציוני?

<שלמה נאמן: זה ברית-המועצות פה.

<שלמה נאמן: לא, אנחנו רוצים.

<שלמה נאמן: פה זו אוטונומיה יהודית.

<שלמה נאמן: טוב, התחיל לקרוא מסמכים, הגיע לאיזה סעיף 3, 4, כתוב: ארגון שלנו הוא בעד עלייה, הוא בעד לימוד שפה עברית, נראה לי סעיף 3 היה.

<שלמה נאמן: והארגון שלנו תומך בזכותם של היהודים להתיישב בכל חלקי ארץ ישראל – ככה כתבנו.

<שלמה נאמן: הוא אמר מה זה?

<שלמה נאמן: אני אומר לו, מה, מה זה?

<שלמה נאמן: המפלגה שלך מחלקת את הארץ שלנו שם, מפלגה קומוניסטית, ואנחנו כאן רוצים שיהודי התיישב בכל חלקי ארץ ישראל – הוא זרק אותנו מהחדר.

<שלמה נאמן: ואני רוצה להגיד לכם, עברו שנתיים, נפתחו השערים, עלינו לארץ, ברוך השם.

<שלמה נאמן: לקח כמה חודשים, והגענו לקרוואן הראשון שלנו, לכרמי צור בו אנחנו נמצאים.

<שלמה נאמן: אני לא בקרוואן, מאז היינו משפרי דיור, אבל הגענו לקרוואן הראשון שלנו בכרמי צור.

<שלמה נאמן: זו הייתה השבת הראשונה ששמרתי אחרי החתונה בכרמי צור.

<שלמה נאמן: זה היה הפסח הראשון ששמרתי כהלכתו, שם נולדתי.

<שלמה נאמן: אני אומר לכולם, אמרתי את זה בקמפיין, זה עוד טרי אצלי – כאן נולדתי.

<שלמה נאמן: כאן נולדו ילדיי ונכדיי.

<שלמה נאמן: כאן, בארץ הזאת, בארץ אבותיי.

<שלמה נאמן: שואלים אותי, איך הגעת לכרמי צור?

<שלמה נאמן: אני תמיד רציתי להיות בהתנחלות.

<שלמה נאמן: למה?

<שלמה נאמן: אמרתי, לא יודע, אבל זה הכפר שלי.

<שלמה נאמן: רציתי להקים, רציתי לבוא ראשון, אבל לא מקימים התנחלויות חדשות, אז אמרתי לפחות יישוב קטן, היה 30 משפחות, הכי קטן.

<שלמה נאמן: התקשרנו אז לאנשים, שאלנו, איפה?

<שלמה נאמן: איזה יישוב יש ביהודה ושומרון שאין שם אף רוסי?

<שלמה נאמן: אמרו לנו, בכרמי צור.

<שלמה נאמן: בדקנו, לכרמי צור היו שני אוטובוסים ביום, הגענו לכרמי צור.

<שלמה נאמן: צריך להגיד ל"אגד" שבזכותם אני - - - בקיצור, היום כשאני באמת מקיים ישיבה עם "אגד" תעבורה, על זה שהוסיפו על 16 אוטובוסים שנכנסים לכרמי צור, שיוסיפו עוד שני קווים, ואני בתור ראש מועצה, יושב בשולחן שמנהיג את האזור, אני אגיד לך, אני מאוד מתרגש.

<שלמה נאמן: חוץ מהסיפור האישי, אני מתרגש מהעניין הגדול הזה, שנקרא ליישב ארץ אבות.

<שלמה נאמן: לבוא מרחוק, להגיע לארץ אבות, לבנות את ביתנו, זה חלום של כל יהודי, זה ודאי חלום של כל יהודי בחוץ-לארץ.

<שלמה נאמן: מה אנחנו יכולים לתת? – קהילה קולטת.

<שלמה נאמן: הרי כל יישוב הוא בית, הוא משפחה גדולה, רחבה, אבל זו משפחה, וזה יתרון עצום.

<שלמה נאמן: כשעולה חדש נוחת בתוך משפחה, הוא נקלט הרבה יותר טוב.

<שלמה נאמן: זה קשה מאוד להיות עולה חדש – פה, הנוכחים בחדר יודעים.

<שלמה נאמן: רובם יודעים מעצמם, והשאר יודעים מזה שעסקו אתנו ועוסקים אתנו עד היום.

<שלמה נאמן: זה קשה, כשיש לך בית, כשיש לך משפחה שעוטפים אותך, שדואגים לך, דואגים זה כל דבר.

<שלמה נאמן: אגיד לכם, היינו זוג צעיר, התחתנו בני 18, גם לשלום בית דאגו לנו – לא ידענו היינו צעירים, חזרנו בתשובה, רבנו וזה, גם לשלום בית דאגו לנו, לכל דבר דאגו לנו.

<שלמה נאמן: ללמוד שפה הרבה יותר קל.

<שלמה נאמן: מי שצריך להתגייר, הוא נמצא במרחב שמגייר, שדואג, שמזמין לסעודות שבת, שדואג, מה, קנית כלי?

<שלמה נאמן: איך מטבילים אותו – לוקחים אותך בידיים, אומרים לך, תוריד את המדבקה קודם.

<שלמה נאמן: כל דבר, לא בסיפורים, לא בספרים.

<שלמה נאמן: אנשים, בידיים.

<שלמה נאמן: לבבות נפתחים – בעיניי זה יהודה ושומרון.

<שלמה נאמן: בעיניי זה סיפור ההתיישבות.

<שלמה נאמן: לקחת אותנו מארץ נוכרייה, ולקלוט אותנו, ולטעת אותנו בארץ אבותינו.

<שלמה נאמן: כל מה שאנחנו צריכים, ותמיד יהודי חייב להתחיל, אני אסיים בפרשת השבוע.

<שלמה נאמן: פרשת השבוע שלנו זה הבנייה ביהודה ושומרון.

<שלמה נאמן: אנחנו צריכים עוד בתים כדי לקלוט עוד יהודים.

<שלמה נאמן: אנחנו נבנה אותם מכספינו.

<שלמה נאמן: אנחנו לא מבקשים נדבות.

<שלמה נאמן: אנחנו צריכים עוד דיור.

<שלמה נאמן: העולים רוצים להגיע אלינו.

<שלמה נאמן: אנחנו רוצים לקלוט עלייה, רק אנחנו צריכים לדעת לאן, איפה קולטים.

<שלמה נאמן: תנו לנו עוד בתים, ואנחנו נקלוט עוד עולים - "ושבו בנים לגבולם".

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הייתי ביישוב עלי, והתרשמתי מהחיבוק שהעולים החדשים מקבלים ביישוב.

אברהם נגוסה: את העשייה המשמעותית ממש שאתם עושים – יישר כוח.

<עידו מאושר: אני רוצה לדבר במבט של מאקרו, שליישוב זה חובה שהיא גם זכות לקלוט עלייה.

<עידו מאושר: בסוף המשימה הזאת של קליטת עלייה היא משימה לאומית.

<עידו מאושר: כל יישוב, וכל מועצה, בכוח, בגודל, באמצעים שיש לה, צריכה לשאת בנטל.

<עידו מאושר: בואו, אנחנו לא מייפים את המציאות – קליטת עלייה זה נטל, זה משאבים של זמן, של כסף, של ציוד, של כוח אדם.

<עידו מאושר: צריך להשקיע בזה המון.

<עידו מאושר: זה לא משהו שעובר לידך וקורה.

<עידו מאושר: היישוב עלי הוקם לפני 33 שנה, ברוך השם, מתקרב ל-5,000 איש, כן ירבו.

<עידו מאושר: אחת מהדגלים של היישוב עלי, זה קליטת עלייה מכל המקומות בכל השנים.

<עידו מאושר: בשנות התשעים זה היה יהודי מרוסיה.

<עידו מאושר: בשנים האחרונות זה למעלה מ-100 משפחות מצרפת.

<עידו מאושר: בדיוק השבוע היו אצלי משפחה של עולים שהחליטו לעזוב את היישוב, הם עוברים לנתניה, בעיקר בגלל פרנסה.

<עידו מאושר: אמרו לי, תגיד, עידו, אתה מאוכזב שאנחנו עוברים לנתניה?

<עידו מאושר: אמרתי להם, תקשיבו, זה שהגעתם לארץ, ונקלטתם פה, וגם אתם פה ארבע שנים, עכשיו תעברו לאיפה שאתם רוצים.

<עידו מאושר: כל עוד אתם בארץ-ישראל, הכול זה ארץ-ישראל, גם נתניה, גם ירושלים, גם תל-אביב, זה ארץ-ישראל.

<עידו מאושר: אחוזים הגבוהים של קליטת עלייה, ודיברנו על זה בביקור, הם לא פרופורציונליים בשום מקום אחר, זה לא רק בעלי, לדעתי, בכל יו"ש, הם נובעים בגלל הקליטה הקהילתית.

<עידו מאושר: כמו שציינו פה קודמיי, הקליטה הקהילתית בסוף גם בלי הרבה כסף מלווה את העולה ואת הילדים של העולה, והנשים את הנשים של הקבוצות שמגיעות, ומסייעות ועוזרות ותומכות, מה שגם אם היה לנו מלא משאבים לא בטוח שזה היה מצליח.

<עידו מאושר: ההירתמות הזאת של היישוב, בסופו של דבר, גורמת לתהליך להיות מוצלח.

<עידו מאושר: אני רק רוצה לציין כאן, ודיברנו על זה גם בסיור, שני דברים, ראש מועצת גוש עציון.

<עידו מאושר: הדבר הראשון, זה את האופציה.

<עידו מאושר: תנו לנו את האופציה.

<עידו מאושר: היום, על כל בית שנבנה בעלי, מתחרים עליו חמישה אנשים – זה ילדים ממשיכים, זה אנשים מבחוץ שרוצים לבוא לקנות, זה העולים, ועוד שתיים אחרים שהם מגיעים מכל מקום.

<עידו מאושר: כל בית שנבנה, ברוך השם נמכר.

<עידו מאושר: לא מבקשים כמו שאמרו פה תקציבים, זה ודאי יכול לעזור, ודאי יכול לסייע, אנחנו לא נתנגד.

<עידו מאושר: בסופו של דבר, אני אומר כמדינה, אם המשימה הזאת משימה לאומית, ורואים שיש מקום שעושה את זה, ועושה את זה טוב, אז גם המדינה צריכה לבוא ולהגיד, אנחנו הולכים לכיוון הזה ורוצים.

<עידו מאושר: אני יודע שזה לא ועדת חוץ וביטחון פה.

<עידו מאושר: אני יודע שזה לא שר הביטחון, ולא כאן חותמים על תב"עות וכו', אבל ודאי שהמסר הזה צריך לצאת.

<עידו מאושר: הדבר השני, אני חושב שיישוב שקולט עלייה, אני מדמה את זה תמיד לפאזל.

<עידו מאושר: זה פסיפס אנושי מדהים שאתה מקבל.

<עידו מאושר: ישבתי לפני שבועיים אצל אישה מאוד מבוגרת, היא כמעט בת 90.

<עידו מאושר: לצערנו, היא יחידה בעולם, הייתה מנהלת מחלקה, רופאה בכירה מאוד ברוסיה.

<עידו מאושר: עברה המון גלגולים בחיים שלה, הבן שלה עדיין שם.

<עידו מאושר: אתה פתאום רואה איזה אוצר בלום יש לך עם האישה הזאת.

<עידו מאושר: יש שם כיתה בבית ספר שחלק מהבנות עושות עבודת חקר על האישה הזאת, עוד בחייה, עד 120, אבל מי יודע עוד כמה זמן היא תחיה.

<עידו מאושר: ופתאום אתה מגלה אוצרות, פשוט פסיפס אנושי מדהים של כל מיני אנשים מכל מיני מקומות – מדרום אמריקה, מרוסיה ומכל מקום.

<עידו מאושר: אני חושב שזו זכות, כמו שזה חובה.

<עידו מאושר: תודה רבה לכם על כל העזרה.

<עידו מאושר: בעזרת השם כמו שאמרו פה, שיהיו לנו החמישים השנים הבאות שלא רק נכפיל, אלא נשלש את עצמנו בעזרת השם.

<עידו מאושר: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: עופרה זה אחד היישובים שממש הרבה עולים נקלטו.

אברהם נגוסה: אני יודע שבשנות התשעים היה מרכז קליטה שם, נקלטו הרבה משפחות יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: יש עדיין משפחות שם.

אברהם נגוסה: אני בן בית שם, יש לי משפחות.

אברהם נגוסה: האולפנה שהיא ממש מוסד חינוך ברמה גבוהה, וכל אלה שבוגרים שם, היום נמצאים בהנהגת הקהילה.

אברהם נגוסה: אני יודע מקרוב מקליטת עולי אתיופיה, ממש יישר כוח על כל מה שאתם עושים.

אברהם נגוסה: סמי קרסנטי, מזכיר היישוב, בבקשה.

<סמי קרסנטי: שלום לכולם, כבוד יושב-ראש הוועדה, ד"ר נגוסה, שהיה גם בביקור אצלנו בעופרה.

<סמי קרסנטי: נזכיר גם את הטראומה שקשור לזה כשעברנו לפני מספר חודשים לא רב, גם שם הטראומה הזאת נגעה במשפחות של עולים.

<סמי קרסנטי: כמובן, חג שמח לכולנו, וכמובן לעולים שנמצאים פה.

<סמי קרסנטי: אחר כך אני אספר גם את הסיפור האישי שלי.

<סמי קרסנטי: יש לי גם קצת פרספקטיבה לגבי הנושא הזה.

<סמי קרסנטי: עופרה היום כיישוב קהילתי במטה בנימין, 3,500 נפש.

<סמי קרסנטי: ראשון היישובים בשומרון מצפון לירושלים, בין ירושלים לעפולה.

<סמי קרסנטי: בעצם, זה היישוב הראשון שקם.

<סמי קרסנטי: אחד הדברים שעופרה לקחה על עצמה כמשימה ישראלית-לאומית זה לקלוט עולים.

<סמי קרסנטי: אחד הדברים שמאפיינים באמת את עופרה, בעצם אפשר לראות בעופרה את כל הצבעים, את כל המינים, את כל הריחות, כל הריחות של הבישולים.

<סמי קרסנטי: את כל השפות נמצאים בעצם במרחבי עופרה.

<סמי קרסנטי: זה מתחיל כמובן בשנות התשעים, העלייה האתיופית הראשונה, אחרי זה בשנות התשעים, ולאחר מכן גם עולי רוסיה שהגיעו, שמסך ברזל נפרץ.

<סמי קרסנטי: יש אנשים בעופרה שפעלו, כמו יעקב - - - שהיה אחד הסוכנים שעבד בתקופת המוסד, שהביא בעצם את העולם מאתיופיה.

<סמי קרסנטי: וחבר'ה בעופרה שעבדו בברית המועצות לשעבר, כדי בעצם להביא את העולים עצמם, כמובן בני מנשה, ואמריקאים.

<סמי קרסנטי: אפשר לשמוע את כל המינים, את כל הצבעים.

<סמי קרסנטי: זו אחת המשימות שעופרה לקחה על עצמה לקלוט את העלייה, את כל גלי העלייה.

<סמי קרסנטי: אחד מהדברים שאני רוצה לדבר עליהם, זה קצת לתת מהניסיון שלנו, אני גם אתן את רשות הדיבור גם למנהלת אגף קהילה של עופרה, מפני שהיא מעורה מאוד בפרטים.

<סמי קרסנטי: כי בעצם לקלוט עלייה זה לא נגמר בשנה אחת.

<סמי קרסנטי: יש איזה מין משפט כזה, או אקסיומה שבעצם עולים מבחינתם זה נקלט תוך שנה הם נקלטים והכול בסדר, וכל הדברים וכל הבעיות באו על מקומן תוך שנה, אז זה לא נכון.

<סמי קרסנטי: הדברים האלה נמשכים, ונמשכים, יש לטפל בהם.

<סמי קרסנטי: אם אני אחזור טיפה לסיפור שנגעת בזה, גם יושב ראש הוועדה, לסיפור של הנושא הקהילתי, זה נגע פה גם לחברי למר שלמה נאמן, זה הסיפור של הקהילתיות, ועל הסיפור של החממה.

<סמי קרסנטי: אני גם עולה, ותיק אמנם, עליתי בן חמש עם הוריי מצרפת, מרכז קליטה גבעת המורה.

<סמי קרסנטי: בתור ילד זה חיים יפים, כאילו, איזה צרות יש כבר לילד בן חמש.

<סמי קרסנטי: אני זוכר את התקופה, גם ההורים שלי דיברו, שהייתה תקופה קשה מאוד.

<סמי קרסנטי: כשאתה מגיע למרכז קליטה גבעת המורה בעפולה, זה לא הסיפור של הקהילתיות, החממה שנכנס גרעין כזה או אחר לתוך קהילת עופרה, ואתה עטוף מאוד עטוף.

<סמי קרסנטי: דרך אגב, בשנה הראשונה, ואני בטוח שהעולים פה יסכימו איתי.

<סמי קרסנטי: בשנה הראשונה אתה מאוד עטוף, אתה מרגיש כמו קייטנה, כי אין לך בעיות של פרנסה.

<סמי קרסנטי: אתה הולך לאולפן, חיים טובים.

<סמי קרסנטי: אבל המשבר הוא בסוף השנה הראשונה, שצריך לנצל, לקפוץ לבריכה.

<סמי קרסנטי: אחד הדברים בהמלצות שלנו, דרך אגב, הסיפור של קליטת עלייה, ולא משנה איזה עולים, זה אותו סיפור.

<סמי קרסנטי: זה בעצם הבית הראשון והמולדת, כשצריך להיות, הוא צריך להיות לפחות שנתיים.

<סמי קרסנטי: שנה ראשונה – מין סוג של קייטנה כי החיים באופוריה, במדינה, עלינו לארץ.

<סמי קרסנטי: בשנה השנייה שצריך למצוא פרנסה, וקשיי שפה, ולהתחיל להסתדר, יש פחות עזרה בסיוע תקציבי או אחר, פה מתחילה הבעיה.

<סמי קרסנטי: ולכן, אחד הדברים בהמלצה של עופרה, אני חושב שצריך להיות המלצה של כולם, שכל מי שנכנס לסיפור של קליטה, וכמו שחברי עידו אמר, זה התעסקות.

<סמי קרסנטי: זו לא החלטה שאו.

<סמי קרסנטי: קיי.

<סמי קרסנטי: אנחנו קולטים ובזה נגמר הסיפור.

<סמי קרסנטי: יש לזה המון בעיות, המון בקשות, המון תקציבים, המון זמן, המון תשומת לב, וצריך להשקיע בזה.

<סמי קרסנטי: גם מטה בנימין, המועצה האזורית מטה בנימין.

<סמי קרסנטי: גם היום משקיעה מכספה, בסיוע של משרד הקליטה, שאני יודע שיש סיוע, וגם אנחנו מקבלים סיוע, מרכזת עולים שתפקידה לחבר ולטפל בסידור של תעסוקה, כפי שאמרת, בסידור של שלום בית, ודברים זוגיים כאלה ואחרים.

<סמי קרסנטי: זה סיפור של תרבות אחרת, זאת ההמלצה השנייה לגבי הנושא של הסיפור, שצריך להבין שקליטת עלייה זה לפחות שנתיים, כדי לעבור את המשבר הזה שהוא מאוד חשוב.

<סמי קרסנטי: אחד הדברים – המלצה נוספת שיש לי, זה בעצם צריך לראות איך אנחנו בונים תשתית.

<סמי קרסנטי: אחד הדברים בעופרה הייתה בעצם שהיא קלטה עלייה, ובעצם היו בתים פנויים, אז בעצם מכרה את הבתים וכו'.

<סמי קרסנטי: אני חושב, וזה קשור לבית ראשון במולדת.

<סמי קרסנטי: כלקח של כל קהילת עופרה, שבעצם אתה קולט גרעין מסוים, תיקח אותו כבית ראשון במולדת, ולאחר מכן, יכול להיות שהוא יישאר אצלך אם זה מתאים, יכול להיות שהוא גם יעבור לכל מיני מקומות אחרים.

<סמי קרסנטי: אחת ההצלחות של עופרה, זה שאני יכול להגיד על גווני העלייה, שאף אחד לא חזר לגולה.

<סמי קרסנטי: אף משפחה לא חזרה לגולה.

<סמי קרסנטי: ההורים שלי גרים בנתניה, ואני מכיר את הסיפור.

<סמי קרסנטי: אמא שלי מתנדבת בכל מיני מקומות עם סיפור של העולים, של הקשיים וכו', והם פשוט חוזרים, בגלל קשיי שפה, תרבות, תעסוקה, פרנסה וכו'.

<סמי קרסנטי: אחד הדברים – הצלחות של עופרה, למרות שאנשים עברו – עברו למעלה אדומים, עברו לנתניה, עברו לרעננה, עברו לתל אביב, עברו ליישובים אחרים, אבל אף אחד לא חזר לגולה.

<סמי קרסנטי: זאת אומרת, אם אני יכול להגיד מנקודת זכות בסיפור הזה כהצלחה, זה להבין שבעצם אתה קולט כבית ראשון למולדת, ולאחר מכן, יש משימות לאומיות עדיין, גם בדרום, גם בגליל וגם ביהודה ושומרון.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך, שיתפת אותנו על בעשייה הציונית שאתם עושים.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת עודד פורר, מנכ"ל משרד הקליטה לשעבר, ושיש לו הרבה זכויות בקליטת העולים ומכיר היטב את תחום הקליטה.

אברהם נגוסה: כן, נשמע בקיצור, בבקשה.

<ריקי לנגה: קודם כל, תודה רבה, ברשות יושב-ראש הוועדה, ד"ר נגוסה וכל המשתתפים, אני לא ארחיב.

<ריקי לנגה: אני רוצה להוסיף נקודה אחת קטנה ביום החג הזה, שבעצם בתור רכזת קהילה של עופרה, אנחנו אומרים תודה לעולים, כי העולים נקלטים, הם מקבלים חממה, ודיברו על זה.

<ריקי לנגה: גם הקהילה כל כך נבנית מהמרחב התרבותי שהיא רואה, מהדמויות השונות, מהתרבויות השונות, זה המקום שלי בתור רכזת קהילה לומר.

<ריקי לנגה: ד"ר נגוסה הזכיר את האולפנה, זה אחד מהמקומות שרואים את ההפריה ההדדית במקום הזה של קליטה, שלא רק העולים מקבלים מלהיכנס למוסד חינוכי בעל שיעור קומה, גם המוסד החינוכי מקבל.

<ריקי לנגה: זה המקום שאני רוצה להוסיף פרטים בקהילה.

<ריקי לנגה: הם מקבלים כל כך הרבה, ובעצם להיות חלק מכור ההיתוך הישראלי, אז זה המקום שבו אנחנו בתור קהילה רוצים להמשיך את המפעל המקסים הזה של הקליטה.

<ריקי לנגה: אז תודה לכל העולים.

<ריקי לנגה: אני ישראלית, צברית, לא נולדתי במקום אחר, אבל דרככם אני לומדת.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: עד עכשיו שמענו את הקולטים.

אברהם נגוסה: נשמע גם את הנקלטים, את העולים החדשים.

אברהם נגוסה: לפני זה, רשות הדיבור לחבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני-היושב ראש, ניקח אולי את הדיון לרמה קצת יותר פילוסופית, טיפה.

עודד פורר: ננצל את המעמד הזה שכן מציינים יובל למלחמת ששת הימים, ולשחרור יהודה ושומרון, וירושלים.

עודד פורר: אמרת שאת רוצה להתנצל על זה שאת צברית, גם אני צבר, אני לא מתנצל כי כולנו בסוף נתקבצנו כאן מאיפה שהוא, אז חלק התקבצו לפני עשר שנים, לפני חמש שנים, וחלק לפני מאה עשרים שנה, וחלק לפני יותר.

עודד פורר: צריך להבין שמדינת ישראל, 40% מהאזרחים הם עולים, זאת אומרת, אולי לפני 30, 40 שנה, אבל 40% מהאזרחים הם אזרחים שעלו למדינת ישראל, אין לזה אח ורע בעולם.

עודד פורר: גם התרבויות והמקומות שמהם הגיעו לכאן אנשים, אני חושב שזה חלק מהנס.

עודד פורר: אדוני היושב ראש, מההיכרות שלי – אני כן רוצה להגיד שתי מלים על יהודה ושומרון.

עודד פורר: אני חושב שמשרד הקליטה ביהודה ושומרון הוא מהמוצלחים שאנחנו ראינו.

עודד פורר: חסר לי פה איש אחד, שלפחות אני יודע שבנושא של העלייה מצרפת עושה עבודת קודש, שלום ואך, שזה מודל קליטה, אולי מהמוצלחים שיש, הקליטה הקהילתית שהצליח להעלות מאות משפחות לארץ-ישראל וממשיך, ועושה את העבודה הזאת באמונה.

עודד פורר: בעשור האחרון, עד 2014, ממוצע, עולים לשנה במדינת ישראל היה 18,000 בשנה.

עודד פורר: מתוכם חלק הייתה בכלל עלייה מאורגנת, עלייה שהגיעה מאתיופיה שהופסקה, אולי נחדש אותה, אני מקווה.

אברהם נגוסה: היום קבוצה מגיעה – 73 אנשים.

עודד פורר: אז אני יכול להגיד לך, שזה הכי גרוע, שמגיעה קבוצה, ואני אגיע לך למה.

עודד פורר: כי העלייה הזו את הקבוצה שנשארה שם, ואני פותח סוגריים, ואני אומר את זה פה לפרוטוקול.

עודד פורר: הממשלה צריכה לקבל החלטה להעלות את כולם מיד.

עודד פורר: יש שם 5,000, 4,000, 6,000, 7,000 – לא יודע כמה.

עודד פורר: תשבו שם יום ולילה, תגמרו את התיקים, תעשו מבצע ותגמרו את הסוגיה הזו.

עודד פורר: מדינת ישראל מספיק חזקה להתמודד עם קליטה של עד 10,000 עולים מאתיופיה, תאמין לי, כבר עשינו דברים יותר מורכבים.

עודד פורר: כן אני אומר, היה ממוצע של עולים כ-18 אלף עולים בשנה, מאז 2014, שינה המשרד את שמו למשרד עלייה וקליטה, התחיל קצת שינוי מגמה.

עודד פורר: אנחנו מגיעים לסדר גודל של 30 אלף עולים בשנה, צריך להבין, זו תוספת של 50%, יותר מ-50% לממוצע השנתי, אבל זה לא מספיק.

עודד פורר: למה אני אומר שזה לא מספיק?

עודד פורר: כי אם 14.5 מיליון יהודים יש בכל העולם, ורק 6.5 מיליון מתוכם חיים בישראל, זה אומר שרוב העם היהודי חי בגולה.

עודד פורר: עכשיו, את כל הדיונים שיהיו פה בכנסת היום, על יהודה ושומרון, על שחרור ירושלים, על מלחמת ששת הימים, ועל הרובע היהודי בארץ ישראל, תדמיינו את הדיונים האלה שבמדינת ישראל יושבים תשעה מיליון יהודים ולא 6.5 מיליון יהודים.

עודד פורר: מאיפה יבואו התשעה מיליון יהודים?

עודד פורר: מאיפה אנחנו נגדל ב-2.5 יהודים?

עודד פורר: כמו שגדל העם היהודי בארץ ישראל לאורך כל הדורות, רק מהעלייה.

עודד פורר: ארצות-הברית – יש 5.7 מיליון יהודים.

עודד פורר: הקהילה היהודית שם לא תפגע כהוא זה אם מיליון יעלו לארץ-ישראל, להיפך, תאמין לי, זה יחזק את הקהילה שם, וזה יחזק אותנו.

עודד פורר: זה היעד שלדעתי על זה צריך לעשות דיונים בוועדת העלייה והקליטה, איך אנחנו מביאים את המיליונים הבאים לפה, כי גם קצב עלייה של 30 אלף עולים בשנה הוא לא מספיק, ולדעתי, זה גם השינוי הגדול והמשמעותי שאפשר לעשות במובן של יהודה ושומרון, ואת כל בעיות הקליטה, ויש הרבה בעיות קליטה.

עודד פורר: מדינת ישראל יודעת לפתור – אני יכול להגיד שהעולים שנקלטים היום, זוכים לשירות הרבה יותר טוב מאלה שנקלטו לפני עשר שנים.

עודד פורר: אני יכול להבטיח שאלה שיבואו בעוד עשר שנים יזכו לשרות יותר טוב ממה שקיים היום, את זה אנחנו נמשיך ונעשה.

עודד פורר: אנחנו צריכים להגדיל את מספר העולים למדינת ישראל, הממשלה לדעתי צריכה להציב יעד אסטרטגי שאנחנו מגיעים למספרים אחרים שיחיו לפחות 9, 10 מיליון יהודים בארץ ישראל.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: מסכים עם כל מלה.

אברהם נגוסה: הגיע הזמן באמת לעשות את הדברים האלה.

אברהם נגוסה: אנחנו נקיים דיון מיוחד בנושא.

אברהם נגוסה: יש לנו מיליונים - - -

עודד פורר: אנחנו צריכים לקבץ עכשיו, ולא להתחיל להרחיב.

אברהם נגוסה: נשמע עכשיו מנציגי העולים.

אברהם נגוסה: בבקשה, יונתן, עולה מהודו.

<טנבואי יונתן גנגטה: ברשות היושב ראש, ברשות חברי הכנסת, ברשות ראשי מועצות, וברשות כל החברים שנמצאים בשולחן, ביקשו שאגיד מספר מלים, לא חשבתי על זה.

<טנבואי יונתן גנגטה: יש לי כמה דברים לומר לגבי הקליטה של - - - בבית אל.

<טנבואי יונתן גנגטה: אני אתחיל על עצמי, אם אני לא אתחיל עם הסיפור שלי, אני לא יכול להכניס גם את הקהילה בתוך זה, זו אותה תמונה, אותו דבר.

<טנבואי יונתן גנגטה: איך הגעתי לבית-אל, שאלה מאוד חשובה.

<טנבואי יונתן גנגטה: אני יונתן, למדתי בישיבת "ניר" בקריית ארבע.

<טנבואי יונתן גנגטה: גם התגייסתי שם והתחתנתי.

<טנבואי יונתן גנגטה: ההורים שלי עלו לארץ, ואמרו לי, בוא ונלך לגור בקריית ארבע, יש דירה ואנחנו מקבלים מחיר זול.

<טנבואי יונתן גנגטה: להורים שלי לא היה עבודה.

<טנבואי יונתן גנגטה: אני לא הסכמתי, אמרתי, אני דווקא רוצה בית-אל.

<טנבואי יונתן גנגטה: למה בחרתי בית-אל?

<טנבואי יונתן גנגטה: בית-אל, זו התקווה לעתיד של הקהילה.

<טנבואי יונתן גנגטה: כפי שאנחנו רואים זה מרכז הקליטה שלנו, וזה מאוד חשוב לנו.

<טנבואי יונתן גנגטה: כולנו יודעים את זה, אנחנו יכולים לקבל מהתושבים רוחניות כדי לחזק אותנו.

<טנבואי יונתן גנגטה: לכן אמרתי להורים שלי, אנחנו בוחרים בבית-אל.

<טנבואי יונתן גנגטה: כשהיינו בהודו, היינו מאוד חזקים בדת.

<טנבואי יונתן גנגטה: אחרי זה חיפשנו מקום בארץ ששם הכי מתאים להיות דתי חזק, ולכן זו בית-אל, שם יכולים להרים אותנו, במקום לזרוק אותנו לפח, כביכול חלילה, לא התכוונתי לזה.

<טנבואי יונתן גנגטה: כל המטרה של ההורים, השאיפה שלהם זה גם לגדל את הילדים ברוחניות חזקה.

<טנבואי יונתן גנגטה: לכן, בית-אל, בשבילנו זה המקום שאפשר לקבל מהם את הדת.

<טנבואי יונתן גנגטה: זה מקום שעוזרים לנו מאוד גם בקליטה.

<טנבואי יונתן גנגטה: היחס של בני הקהילה בני מנשה, ומועצה המקומית – היום אני אומר, קהילת בני מנשה פורחת בבית-אל.

<טנבואי יונתן גנגטה: לפני כמה שנים בקושי הכירו אותנו בני מנשה בבית-אל.

<טנבואי יונתן גנגטה: היום, ראש המועצה שלנו, שי אלון, הוא מרים אותנו, הוא עוזר לנו, הוא דוחף אותנו בכל צעד וצעד.

<טנבואי יונתן גנגטה: שי אלון, בן אדם מאוד צנוע.

<טנבואי יונתן גנגטה: בכל זמן אפשר לתפוס אותו ולהתקשר אליו.

<טנבואי יונתן גנגטה: נמצאים פה גם החברים שלי, הם יכולים להוסיף עוד מספר מלים על מה שאני אמרתי.

<טנבואי יונתן גנגטה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<אביטל מנלון: תודה רבה, ראש הוועדה, חברי כנסת, נציגים ונציגות מכל אזור יהודה ושומרון.

<אביטל מנלון: לא ציפיתי שפה יהיה דיון חד-משמעי, אין אחד נגד השני, וכולם מדברים על אותו נושא, וממש כולם בעד על הנושא.

<אביטל מנלון: לכן, בסופו של הדיון, אני מקווה שהכול יעבור.

<אביטל מנלון: אני הנציגה של הקהילה שלנו בני מנשה מבית-אל.

<אביטל מנלון: היושב ראש שלנו דיבר באופן כללי על רוחניות וקליטה.

<אביטל מנלון: אני רוצה להקדיש את הזמן שלי על סל קליטה כעולים, כי פה מדברים על סל קליטה של כל עולה שמקבלים אותם באופן מסודר, אבל אנחנו נופלים בין הכיסאות – אנחנו לא פה ולא שם.

<אביטל מנלון: לא רק שלא קיבלנו את הסל, גם המעמד – אין לנו את המעמד המוחלט של עולה.

<אביטל מנלון: כל אחד בא איך שהוא יכול דרך שבי ישראל, או איכשהו.

<אביטל מנלון: ברגע שאנחנו נוחתים פה, אנחנו צריכים לדאוג לעצמנו איפה ללכת.

<אביטל מנלון: למזלנו, יש לנו פה ראש מועצה – אין כמוהו, מבלי לפגוע בראשי מועצות אחרים, הוא חיבק, נותן, הוא טרח, לא יודעת מה, הוא הפך עולמות כדי לעזור לנו למזלנו.

<אביטל מנלון: הבקשה הקטנה שלי – אם ייקח זמן לקבל מעמד, את העזרה, לפחות בבקשה תדאג לנו שנקבל מלגה לימודית מסודרת כדי שנוכל ללמוד.

עודד פורר: למה אתם לא מקבלים מלגה?

<אביטל מנלון: אין להם את המעמד.

עודד פורר: ברגע שמשנים את המעמד שלכם לעולה, מה הבעיה?

<אביטל מנלון: לפחות זה יעזור.

עודד פורר: על איזה עולים את מדברת?

עודד פורר: שנמצאים כמה שנים בארץ?

<שי אלון: הסוגיה - - - הקריטריונים - - -

אברהם נגוסה: לפני יותר משנה, קיבלנו החלטה בוועדה פה להשוות את תנאי הקליטה, את הזכויות לתנאים של קליטת עולי אתיופיה, דהיינו, להגדיל את זה 15 שנים.

אברהם נגוסה: מעבר ל-15 שנים, עולי אתיופיה מקבלים במסגרת החלטות הממשלה.

עודד פורר: עולי אתיופיה זכאים, גם אלה שנולדו בארץ אפילו, למרות שעכשיו זה אמור לעבור למל"ג בחלק מהחלטות של הדרך החדשה.

עודד פורר: אבל מה שצריך לעשות, זה אני אומר לך, חנניה, צריך לפנות למשרד הקליטה להעביר החלטת ממשלה שאומרת לחמש שנים, לתקופת זמן מוגבלת, נותנים את הזכאות עכשיו לתקופת זמן מוגבלת, אגב, צריך לתת את זה גם לעולים וילדי המדינות הללו וגם מתימן.

עודד פורר: יש קבוצה קטנה של עולים שעלו מתימן שגם הם סך הכול עם אותם מאפיינים סוציו-אקונומיים, ובהחלטה כזו, לחמש שנים, מי שלא ינצל את החמש השנים האלה, אי אפשר לתת את זה לכל החיים, אבל הוראת שעה כזו, לדעתי, גם עומדת במסגרת התקציב, זה לא תקציב גדול.

אברהם נגוסה: אנחנו נקבל החלטה, נעביר את הדבר הזה ונמשוך.

<אביטל מנלון: זה לפחות, דבר כזה קטן.

<אביטל מנלון: זה ממש יעזור.

<עידו מאושר: ד"ר נגוסה, אם אפשר להעיר פה עוד הערה קטנה.

<שי אלון: לי חשוב לציין, שאביטל היא גננת במקצועה, מורה?

<אביטל מנלון: אני לומדת היום הוראה בגוש עציון.

<שי אלון: הכול נשאר ביו"ש.

<שי אלון: בהחלט, כבוד הוא לנו, ואנחנו חשוב לנו שההחלטה של ד"ר נגוסה, שהיא החלטה שהייתה בשולחן הזה, שהיא החלטה מאוד קרדינלית וחשובה, עם הרבה לב יהודי יש בהחלטה הזאת, להשוות את התנאים.

<שי אלון: על כן, אני מקווה שבעזרת השם, נעקוב אחרי זה, שזה ייושם הלכה למעשה.

אברהם נגוסה: מגיע הזכות לשר אלקין, שהיה שר הקליטה.

אברהם נגוסה: הוא השתתף בישיבה, הוא קיבל את ההחלטה יחד אתנו, זה באמת קידם את הנושא הזה.

אברהם נגוסה: מגיע גם לשרת הקליטה, עכשיו היא ממשיכה, מקבלת ומבצעת את ההחלטה.

אברהם נגוסה: מה שעכשיו דיברנו על מינהל הסטודנט, אנחנו גם נקדם את זה.

עודד פורר: שרת הקליטה הנוכחית הצליחה, כשרצו לסגור את מינהל הסטודנטים, להשיג תקציב של קרוב ל-40 מיליון כדי שהמינהל לא ייסגר.

עודד פורר: את הפער הזה של החבר'ה האלה, אולי עשירית מהתקציב, אז זה פחות - - -

<עידו מאושר: רק הערה אחת, ד"ר נגוסה, הטיפול בעולים, בסופו של דבר הוא טיפול הוליסטי של כל משרדי הממשלה.

<עידו מאושר: אחד הדברים הכי קשים שאנחנו מתמודדים איתם, זה אקדמאים, כמו רופאים וכל מיני מטפלים ברמות מאוד בכירות שהיו יכולים לתרום פה המון, שנתקלים בקושי של ההמרה של הרפואה, הביורוקרטיה הורגת אותם, ובסוף אנחנו מוצאים את עצמם שהם כל היום לא חוזרים, כל היום נוסעים, חוזרים, זה מאוד מקשה על הקליטה.

אברהם נגוסה: אנחנו דנו גם בנושא הזה.

אברהם נגוסה: אני מודה שיש לנו קושי במשרד הבריאות.

עודד פורר: יש לנו הצעת חוק שאתה גם חתום עליה, גם אלי אלאלוף חתום עליה.

עודד פורר: ברגע שמשרד הבריאות יאפשר להביא אותה לוועדת שרים לחקיקה, נפתרו כל הבעיות, של להכיל את התנאים של האיחוד האירופאי על מדינת ישראל, ובזה נגמר הסיפור.

אברהם נגוסה: הנושאים בטיפול.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את גמליאל שילה.

אברהם נגוסה: בבקשה, עולה מפרו.

<גמליאל שילה: אדוני היושב ראש, בדיוק דיברתי פה עם השכן שלי בישיבה, לפני שנתיים ישבתי מספר פעמים עם השר אלקין, ואני הקטן יזמתי את עניין השוואת התנאים של עולי אתיופיה לבני משה, בני מנשה, אפשר לבדוק את זה בפרוטוקולים.

<גמליאל שילה: העניין איך זה התקדם?

<גמליאל שילה: לצערי, הוא התחלף, גם אני התחלפתי קצת בתחומים אחרים - סגרתי סוגריים.

<גמליאל שילה: דיברנו קודם על קליטה לקולט, מקולט וכו', אני רוצה להגיד לכם, כאשר מישהו מגיע לקליטה, אני חושב שהקליטה מוצלחת, את המקלט כמשפחה, אנחנו בעצמנו גם הופכים להיות קולטים.

<גמליאל שילה: אני גר בשומרון, לפני הרבה שנים גם הייתי בבית-אל, גם זכיתי להיות בבית-אל הרבה שנים.

<גמליאל שילה: הקליטה כמו שציינו קודם, זה ממש כמו משפחה, כמו משפחה גדולה, ולא רק הקליטה החומרית, גם הקליטה רוחנית.

<גמליאל שילה: אנחנו עטופים מכל הכיוונים, וגם הילדים של אותם יישובים שקולטים יישובים, אותם ילדים עם הזמן נכנסים לאווירה הזאת וקולטים.

<גמליאל שילה: אנחנו בשומרון היום, אמנם אני על כובע של מועצת יש"ע, אבל העניין של הקהילתיות בכל שומרון בכלל, הוא משפיע מאוד על הקליטה כמובן של כולנו.

<גמליאל שילה: עליתי מפרו, דרך הרב אליהו אביחיל, לכן אני גם מכיר את יונתן עוד לפני הרבה שנים משבט מנשה, עוד לפני שהוא עלה לארץ, הייתי בקשר עם רבי ומורי הרב אליהו אביחיל, דרכו הייתי שותף בעמותה שלו לעלייה של כל השנים האחרונות של הרבה עולים, כולל גם לאזור שלנו.

<גמליאל שילה: אני במקצועי איש הייטק, יזם, דיברנו על יש"ע, הקמתי שני סטרט-אפים של הייטק בשומרון, וברבבה.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, הצטרף אלינו.

<גמליאל שילה: אני שמח עוד יותר כשאדוני, היושב ראש, יולי, נמצא פה.

<גמליאל שילה: אנחנו מכירים מהפעילות של השומרון.

<גמליאל שילה: גם כעולה אני מספר את הסיפור שלי מפרו כעולה, גם כקולט, וגם בכובע של הקליטה במועצה אזורית שומרון, וגם במועצת יש"ע.

<גמליאל שילה: היות וזה יום חג, אז כל הדברים האחרים, כמו שהזכרתי בפעילות שהיה עם שר הקליטה הקודם, לעניות דעתי, אני אשמח מאוד גם להיות מוזמן לישיבה הזאת בנושא אחר לגמרי, אז באמת נדון על הבעיות הקטנות שצריך לפתור אותן.

<גמליאל שילה: ביום חג כזה לדעתי, לא צריך להעלות את זה, לכן אני לא מעלה.

<גמליאל שילה: שוב, אנחנו משפחה גדולה כולנו, גם קולטים.

<גמליאל שילה: כמו שאמרתי אני איש היי-טק, מתעסק ביזמות, בשומרון הקמתי שתי סטרט-אפים, אבל אני לא הסיפור.

<גמליאל שילה: הסיפור הוא כל הקהילה הגדולה, כפי שדיברתי על בני מנשה ועלינו, וכמובן, צריך להזכיר את החיבוק הגדול שאנחנו מקבלים בקהילות בשומרון, וביש"ע בכלל, זה חיבוק מאוד גדול בכל התחומים – כולל הרוחני.

<גמליאל שילה: סיפור קטן – אנחנו התגיירנו קבוצה גדולה מאוד, התגיירנו מההינדים, מפרו, מההינדים, 4,000 מטר על פני הים להגיע לארץ-ישראל, בין להגיע לשומרון לאלון מורה זה סיפור אחר לגמרי.

<גמליאל שילה: איך הגענו לאלון מורה?

<גמליאל שילה: – דרך התנ"ך.

<גמליאל שילה: בשנים האחרונות אני מוזמן לתת הרצאות על הסיפור שלי מול - - - ישראל, כשאני מספר להם שהגעתי לאלון מורה מתוך בחירה, כי אברהם אבינו הגיע לאלון מורה.

<גמליאל שילה: אני פותח תנ"ך ואני אומר להם, תראו את זה, תתחילו לבכות מרוב התרגשות – הם בוכים גם כן מזה שהם דורכים על פסוקי התנ"ך בעת הזאת, וזה הסיפור שלנו.

<גמליאל שילה: באנו לארץ ישראל, וכולנו ברוך השם נשארו ביש"ע.

<גמליאל שילה: כמו שאמרתי, אשמח מאוד שגם אני אוזמן לישיבה אחרת.

<גמליאל שילה: את עיקר הדברים צריך לפתור אותם כמו שהתחלתי אז עם השר אלקין.

<גמליאל שילה: תודה רבה, יישר כוח לכולם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה לאדוני, יושב-ראש הכנסת שהגעת אלינו.

אברהם נגוסה: לא רק שאתה החלטת והשתלבת ביהודה ושומרון, מודל לחיקוי בקליטת עלייה ביהודה ושומרון.

אברהם נגוסה: כשר הקליטה בשנות התשעים, גם אתה היית שר הקליטה הראשון לפי מיטב ידיעתי, שפתחת משרד קליטה ביהודה ושומרון, בנווה צוף, בעופרה, קליטת עולי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אחר-כך כאשר השלטון התחלף, היה לנו סיפור.

אברהם נגוסה: אבל אני חושב שאותם אלה שנפלטו שם, חלקם נשארו ביהודה ושומרון, והצליחו וגם אלה שיצאו הילדים שלהם חזרו לאולפנת עופרה, באמת, אחד המוסדות האיכותיות ביהודה ושומרון.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לך, זה בזכותך.

אברהם נגוסה: לכן אתה שם דגש לבוא לפה לדיון, זה מראה כמה אתה נותן מקום גבוה בקליטתם ובשילובם של העולים החדשים ביהודה ושומרון, גישה נכונה, גישה משלבת, גישה שמחבקת את העולים החדשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני יושב-ראש הוועדה, שאתה מקיים את הדיון, ראשי הרשויות הנכבדים שנמצאים אתנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כל, אני חושב שצריך להתחיל לא מהנושא של קליטה ברחבי יהודה ושומרון, זה נושא, כפי שציינת מאוד חשוב גם לי וגם למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני בא אליכם מוועדת חוץ וביטחון מפני שסיימתי שם, אני חושב שצריך לפתוח גם כאן, למען הצדק ההיסטורי.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם אגיד את זה בצורה אולי טיפה פוליטית אבל עדיין ממלכתית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שומעים, לצערי, כל פעם סביב יום ירושלים, גם במהלך החודשים האחרונים – כן, היה ניצחון, אבל תראו איזה אסון זה הביא עלינו הניצחון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: איך אנחנו עכשיו מתמודדים עם התוצאות של הניצחון?

יולי יואל אדלשטיין: עוד ניצחון אחד כזה ואבדנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שכל דעה בבית הזה היא דעה לגיטימית, אנחנו במדינה דמוקרטית, כל אחד יכול להביע את דעתו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני רק מבקש, כמו שאמרתי, למען הצדק ההיסטורי, לראות את כל התמונה ואת כל המשוואה.

יולי יואל אדלשטיין: במדינה שלנו גרים, הערכה גסה שלי, לפחות שלושה מיליון איש, שלא רק שלא היו היום ישראליים, ספק רב אם היו היום יהודים, ובחלק מן המקרים, ספק אם היו קיימים היום - - - אלמלא אותו ניצחון לפני 50 שנה, ואת זה צריך לזכור.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שבא אליי ואומר, הלוואי ולא היה, אז כל הסיפור הזה, בעצם אומר לי, אני מוחק את קיומך, כי אני אחד האנשים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד מאות אלפים שבאופן ישיר עלו בעקבות הניצחון בארץ, ואם לוקחים את הצאצאים שלהם, אז ודאי שאנחנו מגיעים פה למיליונים באוכלוסיית ישראל, אני כבר לא מתייחס למה שמקובל, באמת, אתה מכיר את זה יותר טוב ממני, היושב ראש, אבל אצל יהודי אתיופיה לא היה מושג לעלות לישראל, המושג היה לעלות לירושלים, אז למה היו עולים?

יולי יואל אדלשטיין: הדברים ברורים וידועים.

יולי יואל אדלשטיין: שני סיפורים קטנים אני יכול לספר לכם על הקליטה ביהודה ושומרון.

יולי יואל אדלשטיין: אחד – הייתי אסיר ציון משוחרר בדיוק לפני 30 שנה, יוני 87', קיבלתי – הכול ככה זה בחיים – רצתי מן הדירה, ירדתי במדרגות להלוויה של אבא של חבר.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך הכנסתי את היד לתיבת דואר, והוצאתי משם דואר, ממשרד ההגירה של ברית המועצות, שמאשר שאני קיבלתי אשרת יציאה מברית המועצות.

יולי יואל אדלשטיין: אז מתחילים להתארגן, ואני לא אסתיר, שבאזורים מסוימים בארץ, במיוחד בגוש עציון שאימץ אותי בזמנו כאסיר ציון, שמחה גדולה.

יולי יואל אדלשטיין: התקשרו, ואמרו, אולי תבואו אלינו, לפחות לתקופה ראשונה לאלון שבות, אתם לא מכירים אמנם, בשבילי הרעיון לגור במשהו שפחות מכמה מיליוני תושבים, זה היה איך אפשר לגור איפה שיש 200 משפחות, אז הייתה אלון שבות עם 200 ומשהו משפחות, הרי כל אחד יודע מה המרק שהשכנה מבשלת, אפשר לגור כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי בסדר, נבוא.

יולי יואל אדלשטיין: כעבור כמה ימים אני מקבל טלפון מעיתונאי ישראלי, מאחד העיתונים המרכזיים, גם הוא מאוד שמח, אומר, מר אדלשטיין, אנחנו עוקבים אחרי גורלך והמאבק שלך, ואנחנו שמחים מאוד שקיבלת אישור יציאה, מצפים לך בארץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול לשאול אותך כמה שאלות?

יולי יואל אדלשטיין: כן, מתי אתם באים, בעזרת השם ביולי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר יודע מה תעשה בארץ, רוצה לחזור למקצוע שלי, לחזור לחינוך, יופי, ואתם שמחים מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: ואיפה תגורו?

יולי יואל אדלשטיין: אני בתמימותי אומר באלון שבות.

יולי יואל אדלשטיין: אז אפשר היה לספור עשר שניות שקט, עשרים שניות שקט.

יולי יואל אדלשטיין: שלושים שניות שקט, ואז בקול חנוק אומרים לי מהצד השני של הקו – אתה יודע שזה מעבר לקו הירוק?

יולי יואל אדלשטיין: זאת הייתה ההיכרות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שציינת, כשהייתי שר הקליטה, אני חשבתי שצריך לדאוג לעולים, לא למקום שבו הם נקלטו, איפה שטוב לעולה, ואם הוא צריך לקבל שרות במקום מסוים, אז שם צריך לקלוט את העולים.

יולי יואל אדלשטיין: הסיפור השני, אולי ממחיש את השינוי שחל, הוא באופן כללי חל, כמה מדברים על ירושלים המאוחדת ביהודה ושומרון והגולן וכל האזורים, כבר עברנו חצי מיליון איש, אני חושב.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כדאי לזכור, שלא תמיד זאת הייתה המציאות.

יולי יואל אדלשטיין: ב-91', בעקבות כל מיני כתבות על כך שהעולים מופנים ליהודה ושומרון, אז היה סקנדל גדול, והתקשורת פרסמה שהעלייה בסכנה בגלל יצחק שמיר שמסכן את קיום העלייה, והמשך העלייה עם ההפנייה של העולים לשטחים.

יולי יואל אדלשטיין: אני אמנם התקשיתי להבין איך מפנים, לא ראיתי כאלה אוטובוסים עם סורגים שלשם מוכנסים העולים בכוח בשדה התעופה, ומובלים ונזרקים באמצע איזו גבעה ריקה.

<עודד רביבו: הם חשבו שזה ילדי תימן.

יולי יואל אדלשטיין: למה אני מספר את כל זה – קיבלתי טלפון מקונסול אמריקאי בקונסוליה האמריקאית בירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: לא הייתי בפוליטיקה, אבל הייתי פעיל ציבור מה שנקרא למען העלייה והקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: אמר לי אותו קונסול, אדוני, אני רוצה להיפגש אתך.

יולי יואל אדלשטיין: נו, בשמחה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: נפגשים, אפילו הזמין אותי לארוחת צהריים, דבר שלא היה בנמצא בכיסי ללכת לאכול ארוחת צהריים במסעדה, על חשבון ממשלת ארצות הברית למה לא.

יולי יואל אדלשטיין: הזמין אותי לארוחת צהריים, ואומר לי, אתה יודע אדוני, אני יודע מה עברת וכמה הנושא חשוב לך, האם זה חכם לסכן את כל המשך העלייה בגלל ההתעקשות שלכם להפנות את העולים לשטחים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכם 91', אריאל, אדוני, ראש העיר, עם עולה וחצי, וקריית ארבע, בכלל בממדים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: מעלה אדומים, בחלומות.

יולי יואל אדלשטיין: יישובים קהילתיים רובם דתיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב על העולים, על המוני העולים שם, אז אני בחוצפתי אומר לאותו קונסול, בטח יש לכם רכב משוריין בקונסוליה, בוא נעלה ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: ניסע ביישובים וננסה לאתר את אותם עשרות אלפי עולים שאתה מדבר עליהם שהגיעו לשטחים הכבושים ומסכנים את המשך העלייה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מתחיל לשכנע אותי מחדש, בקיצור, הסיפור כרגע לא חשוב, הוא ניצח בוויכוח, דרך אגב, על נושא אחר הוויכוח, אבל לא על קליטת העלייה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ניצח בוויכוח שנמאס לו מן העקשנות שלי שאין אותם עשרות אלפי עולים בשטחים, אז הוא פתח את התיק ג'יימס בונד שלו, הוציא משם פלט מחשב, אלה שבגיל שלי זוכרים?

יולי יואל אדלשטיין: ומתחיל להראות לי, הוא צודק.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כל, היישוב מסודר עשרות אלפי שמות ותעודות זהות, צודק.

יולי יואל אדלשטיין: נווה יעקב, פסגת זאב, תלפיות מזרח, גילה, הכול בשטחים הכבושים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה לא שייך לסיפור שלנו, זה כבר ויכוח אחר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מה שכן אני חושב שהיום לא היו לי ארגומנטים, לא הייתי יכול להתווכח עם אותו קונסול.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך השם, באמת, עשרות אלפי עולים מהווים חלק אינטגרלי של האוכלוסייה ביהודה ושומרון ובבנימין, כבר לא לדבר על ירושלים, ואני חושב שכמו שמשתלבים בכל מקום ברחבי הארץ בכל תחום, אנחנו משתלבים גם באזורים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו יש פה איזה ראש מועצה שכבר הגיע להיות איש מועצה.

יולי יואל אדלשטיין: אני ניסיתי בזמנו לא רצו אותי.

יולי יואל אדלשטיין: בנימה רצינית יותר, אני חושב, אדוני היושב ראש, שבאמת, אם אנחנו מדברים על מה שקרה לפני 50 שנה, אז צריך לזכור את שתי העובדות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אחד – בלי הניצחון המזהיר ואיחוד ירושלים, והר הבית בידנו - מי ישורנו?

יולי יואל אדלשטיין: - כמה אנשים היו חיים במדינת ישראל אם בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר השני, לצד כל הקשיים שכרגע פורטו בוועדות אחרות של ההתיישבות ביהודה ושומרון, אנחנו ביום חגיגי, לא מדבר היום על כל הדברים הקטנים והקשים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לצד כל המשימות הקשות האלה היישובים והתושבים תמיד הצליחו והשכילו לזכור שיש את התמונה הגדולה.

יולי יואל אדלשטיין: ויש תמונה גדולה של קיבוץ גלויות, והיה משב לציון.

יולי יואל אדלשטיין: עם היחס הזה ועם סבר פנים היפות האלה הצליחו באמת לא להוביל בכוח, אלא להזמין ולחבק, באמת, עשרות אלפי עולים, אני כבר מזמן לא בודק את המספרים ביישובים השונים.

יולי יואל אדלשטיין: בחלק הם כמעט מחצית האוכלוסייה, בחלק במספרים אחרים, אבל אני חושב שצריך לראות את זה לא רק במובן הזה שטוב לעולים, אבל גם כחלק מאיזשהו פרויקט לאומי שמתיישבי ההתיישבות היהודית באותם חלקים מן הארץ ששוחררו ב-67', תרמו את חלקם באופן מאוד משמעותי, מאוד מרשים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן מגיע להם יישר כוח גדול על המאמץ הזה.

אברהם נגוסה: תודה, אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו גם ראש העיר של אריאל, וראש המועצה של אפרת עודד רביבו, ומנכ"ל מועצת יש"ע.

אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודים לכם שהצטרפתם אלינו.

אברהם נגוסה: בבקשה, מנכ"ל מועצת יש"ע, בבקשה.

<עודד רביבו: אני מבקש לברך את היושב-ראש, להגיד ממש תודה על יום החג הזה להתיישבות.

<עודד רביבו: אנחנו נמצאים היום ביום חגיגי, אני מקווה שזה יום שיהפוך למסורת.

<עודד רביבו: אמנם השנה אנחנו מציינים את היובל להתיישבות.

<עודד רביבו: כפי שסיפרת, גם 30 שנה לעלייתך לארץ, אבל מבחינתנו זה יום חג, יום חג שכנסת ישראל מציינת את זה.

<עודד רביבו: חמש ועדות מתכנסות היום.

<עודד רביבו: תודה רבה, ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת נגוסה, על הוועדה הכול כך משמעותית, על קליטת העלייה.

<עודד רביבו: נמצאים פה נציגים של קליטה, של אנשים שעלו ארצה, סיפרו את סיפורם גם מאתיופיה, גם מרוסיה, גם מארצות הברית, גם מבני המנשה, ומכל העולם.

<עודד רביבו: עולים שמגיעים, אנחנו שמחים לקלוט אותם.

<עודד רביבו: דיברת על ראש המועצה, יש לנו ראש מועצה מהבודדים בארץ, ישנם שניים או שלושה כאלה ראשי רשויות שהם עולים, הם מרוסיה בוודאי, ובכלל, וזה תעודת כבוד להתיישבות שיש ראש מועצה שכזה.

<עודד רביבו: אנחנו פה מודים גם לוועדה, גם ליושב-ראש הכנסת על היום החגיגי כולו, בתקווה שיהפוך למסורת מעכשיו.

<עודד רביבו: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: יש סרטון קצר, מאוד חשוב לנו, אדוני יושב-ראש הכנסת שתראה אותו איתנו.

<שי אלון: סרטון קצר, שווה שתראה.

<שי אלון: לנו מאוד שיושב-ראש הכנסת, היקר שלנו, שהוביל אותו לקוטג', ולא לכותל, זה היה משפט שנחרת, נאום מבריק.

<שי אלון: לא רק נאום, זו אמירה, זה הרבה משמעות.

<שי אלון: יש לנו כבוד גדול שיושב-ראש הכנסת נמצא אתנו.

<שי אלון: ואם עדיין יוכל להיות אתנו בשתי הדקות האלה, לראות את הסרט כסיכום, אנחנו מאוד מודה.

<שי אלון: אני רוצה לציין, שנמצא אתנו ראש המועצה של קרני שומרון שיושב פה לצדי.

<יגאל להב: אותה משפחתיות שהשלימה את הקליטה שלי, יושב-ראש הכנסת באלון שבות, היא קיימת גם היום.

<יגאל להב: אנחנו הרי רואים את תופעת ההתבוללות בכל העולם בצורה פשוט מטורפת.

<יגאל להב: הערכה מדברת בין שלושה לארבעה מיליון יהודים שהולכים ונעלמים לנו מן המפה של היהדות בעולם.

<יגאל להב: כן צריך לבוא ולחשוב איך הפעילות היום בכל יו"ש, שיודעות לפתוח את הדלתות שלהן ולחבק בחום כל עולה שמגיע.

<יגאל להב: אנחנו עושים איזשהו מבצע כזה גדול שמחזק את הזהות היהודית בחו"ל, ויודע להביא אותם חזרה אלינו כמקום שיכול לשמש להם בית שלם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: (הקרנת סרטון) אנחנו לקראת סיום, נאפשר לראש העיר של אריאל.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<אליהו שבירו: תודה, אדוני היושב ראש, אין ספק שהיום זה יום חג – 50 שנה לשחרור ירושלים, 50 שנה – לשחרור יהודה ושומרון.

<אליהו שבירו: זה גם יום חג לעולים, כי אני יכול לציין אצלנו באריאל, יושב-ראש הכנסת דיבר על כך, שבשנת 91' כמעט ולא היו עולים, אבל לאחר מכן, העולים הגיעו לסדר גודל של 50% מהתושבים באריאל.

<אליהו שבירו: אנחנו ראינו איך הם השתלבו בצורה מדהימה בחיי הקהילה.

<אליהו שבירו: אנחנו רואים איך הם השתלבו בצורה מדהימה באוניברסיטה המדהימה שיש לנו עם 15 אלף סטודנטים, כשאנחנו מסתכלים על הסגל של האוניברסיטה, על הרקטור של האוניברסיטה, על הפרופסורים של האוניברסיטה, אנחנו רואים שחלק גדול מהם הם עולים שהגיעו לארץ, והשתלבו במערכת החינוך באקדמיה.

<אליהו שבירו: אין ספק שזה יום חג, ואין ספק שזאת הצלחה גדולה.

<אליהו שבירו: הצלחה גדולה של ההתיישבות, הצלחה גדולה וגאווה גדולה לכל מדינת ישראל.

<אליהו שבירו: אני שמח על היום הזה.

<אליהו שבירו: אני שמח על הישיבה הזו שאתה מקיים בתחום הזה.

<אליהו שבירו: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נסכם, אלא אם כן, מישהו מרגיש שהוא רוצה לומר משהו.

<שי אלון: ברשות היושב-ראש, הייתי שמח לשמוע גם את הגברת, עולה מפרו, היא עובדת המועצה, מהמובילות של המועצה.

<שי אלון: הייתי שמח גם שתשמע על הקליטה, לצד בעלה שנמצא כאן.

<שי אלון: בעלה היה מאבטח אז הוא איבטח אותה גם באירוע הזה.

<שי אלון: בבקשה.

<בת-אל וייס-גמזו: ברשות היושב-ראש, ברשות כל הנוכחים בוועדה, הקהילה מפרו הגיעה לפני 25 שנה לארץ, הגענו לאלון מורה.

<בת-אל וייס-גמזו: אחרי כמה שנים כל אחד שהתחתן והתחיל ללמוד, היה צריך להגיע לערים הגדולות, לכן עברו ליישובים אחרים יותר קרובים, או לירושלים, או לתל-אביב, אבל תמיד רובם נשארו ביו"ש.

<בת-אל וייס-גמזו: אחרי החתונה, באתי לגור בבית-אל.

<בת-אל וייס-גמזו: כרגע אני עובדת במועצה.

<בת-אל וייס-גמזו: בבית-אל יש גם הרבה עולים - - שהגיעו גם מהעליות מפרו, וגם ממשיכים לעלות מצ'ילה, ממקסיקו, מספרד, מכל מיני מקומות.

<בת-אל וייס-גמזו: אנחנו מצאנו בבית-אל, קהילה מאוד חמה.

<בת-אל וייס-גמזו: הרבה אנשים אמרו, לא רק שדאגו לנו, אלא דאגו מבחינה רוחנית.

<בת-אל וייס-גמזו: כולנו עלינו, עלינו בגלל הדת, בגלל אהבת ארץ-ישראל, בגלל אהבת הקדוש ברוך הוא, והיה לנו מאוד חשוב שגם ההמשך שלנו, הילדים שלנו ימשיכו בדרך הזאת.

<בת-אל וייס-גמזו: בסוף כולנו נשארנו ביישובים דתיים.

<בת-אל וייס-גמזו: אני מאוד מודה גם למועצה על כל המאמצים שעושה שי, כדי להיטיב עם העולים.

<בת-אל וייס-גמזו: ביחד עם זאת, ישנן שתי נקודות שנוכל לשים על השולחן ולבדוק את זה.

<בת-אל וייס-גמזו: אולפנים לשיפור העברית של העולים שהגיעו כבעלי משפחות, והם לא יכולים תמיד להגיע לאולפן וללמוד, אלא הם צריכים אולפנים בשעות הערב.

<בת-אל וייס-גמזו: אולפנים שהם יכולים לעבוד פה במקצועות שהם רכשו בחו"ל.

<בת-אל וייס-גמזו: גם עזרה בדיור לעולים, עם תנאים מיוחדים לעולים.

<בת-אל וייס-גמזו: כמובן יש בבית-אל בנייה שעדיין לא יוצאים לפועל, אנחנו מאוד מעוניינים שייצאו לפועל, שאתה תהיה הקול שלנו בוועדות כדי שהבנייה כן תתקיים, ושם גם נוכל לרכוש דירות.

<בת-אל וייס-גמזו: שוב תודה על ההזמנה.

אברהם נגוסה: נמצאת אתנו נציגת משרד החינוך, אם תרצי לברך את היום הזה.

אברהם נגוסה: נשמח לשמוע.

<רויטל דותן: אני מברכת בשמחה את יום החג הזה, את כל החוגגים.

<רויטל דותן: אני אומר שמשרד החינוך שמח על כל קליטה של תלמיד עולה.

<רויטל דותן: אנחנו רואים בתלמידים העולים מושקע הון אנושי שיש להעצים, ושיש לטפח.

<רויטל דותן: אני מאוד מתחברת לדברים שאמרת.

<רויטל דותן: אנחנו נותנים לכל התלמידים האלה תכניות, שעות, גם לרכישת עברית כשפה שנייה בשלב הראשון, גם לשילוב במקצועות הלימוד האחרים.

<רויטל דותן: אנחנו נותנים תכניות בהיבט של זהות יהודית.

<רויטל דותן: נותנים מגשרים.

<רויטל דותן: יש לנו מגשרים בכמה יישובים ביהודה ושומרון על מנת שיעבדו גם עם צוותי בית הספר וגם עם המשפחות.

<רויטל דותן: אני רק רוצה לאחל הצלחה והיקלטות קלה ונעימה.

<רויטל דותן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נסכם את הדיון שהיום הכנסת מציינת יום מיוחד להתיישבות יהודה ושומרון – ספינת הדגל של קליטת העלייה ושילובה בקהילה - לציון יובל למלחמת ששת הימים, ולהתיישבות ביהודה ושומרון.

אברהם נגוסה: הוועדה שלנו התמקדה בדיון שלנו, בתחום קליטת העלייה.

אברהם נגוסה: שמענו את הקולטים, ראשי רשויות מקומיות.

אברהם נגוסה: שמענו גם נציגי העולים.

אברהם נגוסה: אנחנו לא יכולים גם לא להתייחס לנושאים שעלו על מנת לקדם את קליטת העלייה ביהודה ושומרון.

אברהם נגוסה: לכן, אנחנו מחליטים כדלקמן:

אברהם נגוסה: הוועדה מברכת את תושבי הרשויות המקומיות ביהודה ושומרון, ואת ראשי הרשויות על קליטת עלייה קהילתית, מחבקת ועוטפת, מודל לקליטת עלייה טובה.

אברהם נגוסה: 2.

אברהם נגוסה: הוועדה קוראת לשרת העלייה והקליטה: להוביל להחלטת ממשלה, להשוות תנאים של יוצאי בני מנשה ותימן, ובני משה מפרו לתנאים של עולי אתיופיה.

אברהם נגוסה: 3.

אברהם נגוסה: להשוות את ההטבות הניתנות על ידי מינהל הסטודנטים לדור שני ליוצאי אתיופיה, גם לדור שני של בני מנשה, בני משה, ועולי תימן.

אברהם נגוסה: 4.

אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרד הבינוי והשיכון לבנות בתים שיהיה להם הזכות לעולים חדשים לרכוש דירה ביהודה ושומרון, ולהישאר שם כתושבים קבועים, לא רק זמניים לקליטת העלייה.

אברהם נגוסה: כמובן, בסעיף 2 נאמר, להשוות את התנאים לתנאים האלו, יש תנאים של משכנתאות, יש תנאים של סיוע בלימודים, וזה במסגרת ה-15 שנים, זה נכלל, אמרתי בהתחלה כבר יש השוואה.

אברהם נגוסה: מה שהוספנו פה בעקבות ההערה, והעניין של מינהל הסטודנטים לאלה שמעל גיל 15 שנים, אז אנחנו החלטנו ששרת הקליטה תוביל להחלטת הממשלה כדי לתת להם את הזכויות האלה, להשוות גם לבני מנשה, גם לעולי תימן, וגם לבני משה מפרו.

אברהם נגוסה: תודה לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: חג שמח לכולנו.

אברהם נגוסה: תודה לכולם.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.