ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 405, 2017-05-16 11:00

מנואל טרכטנברג: בוקר טוב לכולכם, אני שמח לפתוח את ישיבת וועדת החינוך, התרבות והספורט.

מנואל טרכטנברג: היום כ' באייר תשע"ז, 16.5.2017, השעה 11:10.

מנואל טרכטנברג: על סדר-היום: טיפוח מצוינות וסגירת פערים לימודיים לציון יום השוויון למען קהילת יוצאי אתיופיה.

מנואל טרכטנברג: הדיון בא לציין את יום המאבק לשוויון יוצאי אתיופיה, וזו הזדמנות נאותה לעשות גם חשבון נפש, גם לראות מה קרה ולא קרה מאז המחאה הגדולה שפרצה לפני כשנתיים, מחאה קשה.

מנואל טרכטנברג: לא היינו צריכים להגיע לשם, אבל זה קרה וזה הביא לתודעה של כולנו את חומרת המצב, את הבעייתיות ואת הצורך לעשות מעשה.

מנואל טרכטנברג: גם אם אני באופוזיציה אני חייב לציין שהממשלה הייתה קשובה ובאמת נעשו ניסיונות כנים לפתוח דף חדש, אם אפשר להגיד, ולקדם את המהלכים שיובילו לאינטגרציה מלאה של יוצאי אתיופיה בישראל, בחברה הישראלית על כל רבדיה.

מנואל טרכטנברג: אין ספק שהתהליכים האלה לוקחים זמן, ואני חושב שעולי אתיופיה הראו אורך רוח, אבל אורך הרוח מותנה בכך שנדע שיש התקדמות, שנעשים מאמצים כנים בכל ההקשרים בפן החינוכי והתעסוקתי, הדיור ויתר האספקטים של החיים, שנעשים מאמצים כדי לקדם את העניין.

מנואל טרכטנברג: על הדברים הללו אנו נדון היום.

מנואל טרכטנברג: עוד הערה מקדימה.

מנואל טרכטנברג: כשמנסים בכנות לסגור פערים שנותרו לא מהיום, ולא מאתמול, יש תמיד סכנה של הסללה, התבדלות, טיפול נקודתי מחוץ למסגרת וכדומה.

מנואל טרכטנברג: צריך להישמר מכל משמר מכך.

מנואל טרכטנברג: ההתבדלות זו לא הדרך, אנו צריכים למצוא כלים כדי לעשות את המעשה הנכון בתוך המסגרות הקיימות, בתוך כלל החברה הישראלית ולא בנפרד.

מנואל טרכטנברג: ההפרדות הן לא בריאות, גם אם הן שיקפו בזמנו כוונות טובות.

מנואל טרכטנברג: לא כך עושים כיוון שיש סכנה של הסללה וכדומה.

מנואל טרכטנברג: הערה אחרונה זה עניין המצוינות.

מנואל טרכטנברג: אנחנו צריכים לשאוף לכך שהפוטנציאל העצום שטמון באוכלוסייה הזו, בציבור הזה, אכן יתממש, ולא רק לנסות ולהיטיב קצת את הממוצע.

מנואל טרכטנברג: זה בסדר, אבל יש כוחות עצומים בציבור הזה.

מנואל טרכטנברג: צריך לפתוח שערים כדי שאותה מצוינות תבוא לידי ביטוי.

מנואל טרכטנברג: אנו יודעים שברגע שזה קורה בכל תחום ותחום, הם מהווים מודלים לחיקוי.

מנואל טרכטנברג: אנחנו התבשרנו על שופטת ראשונה יוצאת העדה האתיופית, יש קצינים בצבא, מתחילים להיות גם באוניברסיטאות וכדומה.

מנואל טרכטנברג: זה נהדר, זה לא המענה היחיד, אבל הדוגמה האישית מהווה השראה לצעירים, שידעו שלא נחסמת בפניהם הדרך, אלא בעזרת מאמץ וסיוע הם יוכלו להגיע לכל הישג בחברה- בכלכלה, בפוליטיקה, בצבא וכדומה.

מנואל טרכטנברג: יש לנו שורה ארוכה של מוזמנים ואלה שביקשו להתייחס, אני מבקש לפתוח עם התייחסות של משרד החינוך שהוא כמובן שחקן מרכזי בזירה הזו.

מנואל טרכטנברג: כולנו מאמינים בכוחו של החינוך לחולל שינוי.

מנואל טרכטנברג: נמצא כאן מנחם נדלר, מנהל אגף מחוננים ומצטיינים אז אנחנו נשמח לקבל התייחסות מה קרה?

מנואל טרכטנברג: מה השתנה בשנתיים האחרונות?

מנואל טרכטנברג: אנחנו תמיד נבקש מכל הדוברים לעשות את זה בקיצור ולעניין.

מנואל טרכטנברג: מנחם, בבקשה.

<מנחם נדלר: שלום לכולם.

<מנחם נדלר: אני אדבר באמת על הצד של טיפוח מצוינות, מצטיינים ומחוננים זה המנדט מבחינת משרד החינוך.

<מנחם נדלר: אנחנו עובדים עם החמישון העליון (20% עליונים) של המערכת בחתכים שונים.

<מנחם נדלר: מחוננים זה החתך הגבוה ביותר בסדר גודל של 2% העליונים של שכבת הגיל, מצטיינים שאנחנו מאתרים דרך מבחני האיתור שזה 5% נוספים והחמישון נסגר במצטיינים שהם בית ספריים.

<מנחם נדלר: בשלוש השנים האחרונות שאני בתפקיד אנחנו עובדים במרץ רב כדי לגלות עוד ילדים ולעודד עוד מיצוי פוטנציאל של ילדים בני הקהילה האתיופית במגוון של תכניות האגף.

<מנחם נדלר: המספרים במסגרות המחוננים קטנים מאוד, בסדר גודל של בודדים.

<מנחם נדלר: בכיתות המחוננים יש נכון להיום שני תלמידים בני העדה.

<מנחם נדלר: יש לנו כמעט 40 בתי ספר שיש בהם כיתות של מחוננים.

<מנחם נדלר: במרכזי העשרה למחוננים, שהם המרכזים אליהם יוצאים הילדים יום בשבוע, יש 36 תלמידים.

<מנחם נדלר: זה גידול לעומת השנים הקודמות.

<מנחם נדלר: בתשע"ה היו 24.

<מנחם נדלר: אחד הדברים ששמנו עליהם את האצבע וזיהינו כמכשול זה המודעות הנמוכה בקרב ההורים לשלוח את ילדיהם למבחני האיתור.

<מנחם נדלר: שלב א' נעשה בכל בתי הספר ומשם אנחנו לוקחים את 15% הגבוהים ביותר לשלב ב'.

<מנחם נדלר: זיהינו שלמרות שעברו שלב א' ודווחו כזכאים להיבחן בשלב ב' של האיתור, הם לא מגיעים לשלב הזה.

מנואל טרכטנברג: תרשה לי לשאול מנחם.

מנואל טרכטנברג: יש הבדלים תרבותיים ואחרים, ואני מכיר את הנושא גם מהצד של הפסיכומטרי בהשכלה גבוהה מול עולים מצרפת וערבים וכדומה, שהכלים הם לא רגישים להבדלים האלה ויכול להיות שאנחנו מפספסים בגללי הבדלי תרבות.

<מנחם נדלר: נכון, אנחנו עובדים עם הרמ"א, עם צוות של פסיכומטריקאים כדי לנסות לראות עד כמה ניתן להתאים את מבחני האיתור מבחינה תרבותית, והאם זה נכון לעשות עבור כל אוכלוסייה.

<מנחם נדלר: אנחנו כן יודעים שלמשל, מבחני איתור של החרדים צריכים לעבור התאמה מסוימת אפילו בלשון ובתחביר.

<מנחם נדלר: עוד לא הגענו למסקנות חותכות, אין מחקר שאומר חד משמעית, או לפחות אני לא מכיר מחקר כזה, שצריך לשנות את המבחן עבור אוכלוסייה זו בגלל שהוא בוחן כישורים קוגניטיביים כלליים, שפתיים, מתמטיים וצורניים.

<מנחם נדלר: בכל זאת, לנו יש ספי קבלה של המחוננים ברחבי הארץ עם ספים ארציים והדבר היחיד שאנחנו יכולים לעשות בשלב הזה הוא לעבוד לפי ספים שתלויים במדד הטיפוח הבית ספרי.

<מנחם נדלר: ככל שמדד הטיפוח הבית ספרי גבוה יותר, כך סף הקבלה יורד ולאוכלוסייה הזו אנחנו נותנים סף מקל בתוך טווח המחוננות.

<מנחם נדלר: שלא נחשוב שאנחנו נותנים איזשהו סף ולא מזהים מחוננים מקרבם.

<מנחם נדלר: אני כן רוצה להגיד שהנושא של עבודה עם מגשרים בקהילה, מיד אחרי האיתור בשלב א' והעבודה עם המרכזים שקוראים להורים ומעלים את המודעות, הגביר בצורה משמעותית את המספרים שהם אומנם קטנים אבל בעלייה כל הזמן של איתור המחוננים.

<מנחם נדלר: מה שעוד אנחנו עושים זה בתכניות המצטיינים ושם העלייה היא דרמטית.

<מנחם נדלר: אנחנו פותחים מרכזים וב- 3 השנים האחרונות יש לנו כבר 7 מרכזים שעובדים לפי עקרונות "הדרך החדשה" ובהם אנחנו מלמדים תלמידים שהינם מומלצים ע"י בתי הספר.

<מנחם נדלר: אנחנו עושים זאת בעיקר באוכלוסיות שהן בערים או יישובים בהם יש הרבה ילדים בני הקהילה, שם קפצנו קפיצה משמעותית מאוד מ250 ילדים בתשע"ה ל-315 השנה, כאשר השנה פתחתו שני מרכזים ברמלה ובקרית מלאכי.

<מנחם נדלר: בתוכנית "אמירים" שהינה תוכנית מצטיינים בתוך בתי הספר, ההתרחבות שלנו היא כבר היום ב700 בתי הספר.

<מנחם נדלר: ההתרחבות הולכת לבתי הספר בהם יש יותר בני הקהילה וגם שם הקפיצה היא משמעותית מאוד מ315 תלמידים יוצאי הקהילה בתוכנית אמירים ל503 השנה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה שנבין את המספרים.

מנואל טרכטנברג: אתה יכול לתת לנו מספרי רקע?

מנואל טרכטנברג: כמה תלמידים יוצאי אתיופיה יש במערכת החינוך, או בגילאים הרלוונטיים לתוכניות האלו?

מנואל טרכטנברג: מה השיעור של אותם מצטיינים מתוך - - -

<מנחם נדלר: אין לי את הנתון המדויק, אולי יש פה לחברים שלי ממשרד החינוך.

<מנחם נדלר: לדעתי זה סדר גודל של כ20,000.

<שלומית בוכניק: בעל-יסודי יש 8500.

<מנחם נדלר: אז לדעתי זה סדר גודל של 20,000 תלמידים בכלל המערכת.

מנואל טרכטנברג: עוד פעם, את יכולה להגיד מה שמך בבקשה?

<שלומית בוכניק: שלומית בוכניק.

<שלומית בוכניק: בעל-יסודי יש 8500 תלמידים.

מנואל טרכטנברג: וביסודי?

<שלומית בוכניק: הנתון שלי הוא רק לגבי 25 הערים שנבחרו ל"דרך החדשה".

מנואל טרכטנברג: מי שמדבר שיגיד מי הוא, שנוכל לרשום.

<דוד מהרט: קוראים לי דוד מהרט מהאגודה לקידום החינוך, מנהל מרכז האיגוד.

<דוד מהרט: מספר התלמידים יוצאי אתיופיה, כולל ילידי הארץ וילידי אתיופיה הוא כ38,000, ככה שכמחצית מזה פחות או יותר בחינוך העל-יסודי ומחצית ביסודי, פחות או יותר.

<מנחם נדלר: אתה כולל גם את גילאי הגן.

<דוד מהרט: לא, אני מדבר על בתי הספר ללא הגנים, רק יסודי ועל-יסודי.

אוקי, אז יסודי ועל-יסודי אתה מדבר על 38,000, אבל זה לא מסתדר עם המספר של 8500 בעל-יסודי.

<דוד מהרט: לכן רציתי לתקן אותה.

מנואל טרכטנברג: אוקי, אז קודם כל אני רוצה להגיד שלדיון כזה היינו צריכים שיבוא גורם מוסמך ויגיד לנו את המספרים כי אם לא, קשה מאוד להעריך מה המשמעות של 500, בלי לזלזל באף אחד כמובן.

מנואל טרכטנברג: אז בואו נצא מנקודת הנחה שהמספר שניתן כאן של מעל ל30,000 הוא המספר הנכון, בתוך זה העל-יסודי.

מנואל טרכטנברג: אתה אומר כמחצית אבל אני תוהה לאור המספר שנאמר קודם- אבל הוא ב25 ערים בלבד.

מנואל טרכטנברג: אז זה קרוב ל18,000.

<מנחם נדלר: ניקח סה"כ את התוכניות ולא אפרוט אותן.

<מנחם נדלר: סך הכול כ1200 תלמידים מתוכם נמצאים בתוכניות מצטיינים שונות, גם בגילאי היסודי וגם בעל-יסודי, ובחלקם הקטן גם בכניסה לאקדמיה.

מנואל טרכטנברג: איך זה משתווה?

מנואל טרכטנברג: מה ההשוואה לאוכלוסייה הכללית מבחינת מספר המצטיינים?

<מנחם נדלר: זה עדיין מספר נמוך מאוד.

מנואל טרכטנברג: אז עוד פעם, אנחנו רוצים לדעת מה היחס?

מנואל טרכטנברג: מה השיעור?

מנואל טרכטנברג: כדי שנוכל להבין מה הפער.

מנואל טרכטנברג: אפשר להסתכל על חצי הכוס המלאה או הריקה.

<מנחם נדלר: כשאנחנו אומרים חמישון עליון מתוך שני מיליון תלמידים, אז היינו אמורים להיות במצב של 400,000 תלמידים מצטיינים שהם בתוכניות, אבל זה לא המצב היום כי אנחנו גם מבחינה תקציבית וגם מבחינת פריסת התוכניות אנחנו בסדר גודל של 60,000 תלמידים מצטיינים בתוכניות, מתוכם כ1200 בני הקהילה האתיופית.

<דוד מהרט: ובמחוננים?

<מנחם נדלר: במחוננים יש לנו 15,000 תלמידים מחוננים מכיתות ג'-י"ב ורק 38 מתוכם בני הקהילה.

עודד פורר: אפשר עוד פעם את המספרים האחרונים שאמרת?

<מנחם נדלר: 60,000 תלמידים מצטיינים - - -

עודד פורר: מתוכם 1200 בני הקהילה.

עודד פורר: ומה המספר השני שאמרת?

עודד פורר: מחוננים?

<מנחם נדלר: 15,000 מחוננים במדינת ישראל בתכניות הטיפוח השונות, מרכזים, כיתות וכדומה, מתוכם 38 בני הקהילה.

מנואל טרכטנברג: עוד שאלה.

מנואל טרכטנברג: דיברנו קודם על טיפוח המצוינות וחשוב ביותר לטפח.

מנואל טרכטנברג: אחת השאלה היא, איך זה משליך על הכלל?

מנואל טרכטנברג: כלומר, באיזו מידה העובדה שאתה לוקח את החמישון העליון או את המחוננים ושם אותם בתכניות שמתאימות להם, באיזו מידה יש השפעה סביבתית גם על אחים אחרים, גם על אותו בית ספר, על המשפחה וכדומה?

מנואל טרכטנברג: כי עוד פעם, אנחנו רוצים את החלוצים שמושכים את המחנה כולו.

<מנחם נדלר: אנחנו מבצעים מחקרי הערכה יחד עם הרמ"א על כל התכניות שלנו.

<מנחם נדלר: מחקר הערכה אחרון שבוצע, למשל על תוכנית אמירים שהזכרתי אותם קודם ונמצאת ב700 בתי ספר, מעיד חד משמעית שבבתי ספר שמחילים את התוכניות יש השפעה על כלל בית הספר.

<מנחם נדלר: התוכנית משפיעה על המורים, על איך הם מלמדים בכיתה הרגילה, על הציונים במיצ"ב.

<מנחם נדלר: אני מניח, לא ראיתי במחקר, שזה משפיע גם בבית, כי תמיד כשיש תכנית שמקדמת מצוינות והצטיינות אז האחים שלו רואים אותו והוא משמש כמודל.

<מנחם נדלר: אנחנו בהחלט חושבים שזה משפיע גם משפחתית ותרבותית.

<מנחם נדלר: בדקנו את זה גם בחינוך לפסגות וגם בתכנית "אמירים".

<מנחם נדלר: יש לתכניות האלה השפעה חד משמעית על מה שקורה לילד בבית הספר ועל החברים שלו.

מנואל טרכטנברג: אתה רוצה להוסיף עוד משהו?

מנואל טרכטנברג: אוקי, אני אתן את זכות הדיבור לחבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה אדוני, ראשית אני רוצה להודות לחבר הכנסת דב חנין על היוזמה של היום הזה.

עודד פורר: אני חושב שזה מאוד חשוב בטח בהקשר של קהילת יוצאי אתיופיה על כל מה שהיא מייצגת.

עודד פורר: אני חושב שהרבה מהציבור הישראלי לא מכירים את העומק התרבותי ואת העומק ההיסטורי אותם התחלנו לציין בשנים האחרונות - יום לציון הנספים בדרך מסודן.

עודד פורר: לצערי הנרטיב הזה עדיין לא חלחל לכל החברה הישראלית.

עודד פורר: "הדרך החדשה" שהוזכרה פה, זה אחד הדברים שאני מרשה לעצמי להתגאות שהובלתי כמנכ"ל משרד הקליטה, זו פעם ראשונה שגובשה תכנית בשיתוף עם הקהילה.

עודד פורר: אני התעקשתי.

עודד פורר: אני לא יודע עד כמה יש היום בתוך וועדת ההיגוי או הפיקוח, נציגים גם בתוך - בממשלה הייתה התנגדות מאוד גדולה כי אומרים: מה פתאום יישב מישהו?

עודד פורר: הרצון היה לבנות קודם כל מחדש את האמון בין הציבור לבין הממסד, את האמון הזה אפשר לבנות בשתי דרכים, וזה צריך לבוא ביחד גם מלמעלה וגם מלמטה.

עודד פורר: מלמעלה, זה אומר לקחת את המצטיינים והטובים באמת ולשים אותם איפה שהם ראויים.

עודד פורר: אני שמח שכשהשר ליברמן היה שר החוץ הוא מינה לראשונה שגרירה מקרב יוצאי אתיופיה ויכולים למנות עוד, אני מאמין.

עודד פורר: אני שמח שסוף סוף מונו שתי שופטות מקרב הקהילה ואני חושב שצריכות להיות עוד שופטות מקרב הקהילה.

עודד פורר: העובדה שכשבן לקהילה מסוימת רואה את חברו או חברתו נמצאים בעמדות בכירות זה מושך קדימה ונותן את האמונה שאפשר לחלום.

עודד פורר: תמיד היית שואל חבר'ה צעירים: מה החלום שלהם?

עודד פורר: וכשאתה רואה שיש ילדים שלא חולמים להגיע רחוק, פה מתחילה הבעיה.

עודד פורר: בשביל שמישהי תחלום שהיא תהיה שופטת, היא צריכה לראות גם מודל כזה.

עודד פורר: זאת אומרת, שאפשר להגיע לשם.

עודד פורר: אני חושב שזה יעד מרכזי שבו היום הממשלה צריכה להתרכז.

עודד פורר: לגבי המספרים שאמרת.

עודד פורר: מתוך 60,000 בתכניות מצטיינים, 1200 זה דיי עומד בקורלציה עם האחוז באוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, שזה כמעט 2%.

עודד פורר: אבל, 38 תלמידים מחוננים מתוך 15,000, אתם לא יכולים להשלים עם העניין הזה.

עודד פורר: משרד החינוך צריך לבדוק את עצמו, איך יכול להיות שרק 38 נמצאים בתוך תכניות המחוננים?

עודד פורר: כי גם פה בסוף, סטטיסטית המספרים חייבים להיות יותר גבוהים.

עודד פורר: הדבר השני שצריך לעשות הוא מלמטה וזה הנושא של שילוב מול בידול.

עודד פורר: אחת מאבני היסוד של "הדרך החדשה" היא, להפסיק את התהליכים המבדלים, את העובדה שהיו תכניות מבדלות באופן אוטומטי, בלי קשר לצורך.

עודד פורר: זאת אומרת יש מצבים בהם יש חסם שפתי או חסמים אחרים שמחייבים תכנית מבדלת.

עודד פורר: אבל ילד שנולד בישראל, מה הוא צריך למצוא את עצמו בתכנית מבדלת מהחברים שלו בגן או בבתי הספר היסודיים או אחרים?

עודד פורר: לשמחתי, פה נעשה שינוי.

עודד פורר: הוציאו את התלמידים האלה מהאגף.

עודד פורר: הם היו באגף עולים בתוך משרד החינוך ויצאו משם.

עודד פורר: יש עוד תהליכים שמתבצעים במשרדי ממשלה אחרים והם מבורכים.

עודד פורר: אנחנו עדיין בתחילת הדרך, את התוצאות של הדרך הזו, להערכתי, נראה בעוד כמה שנים.

עודד פורר: הנקודה שאותי מטרידה היא המספר של תלמידים מחוננים לעומת היחס של כמה תלמידים מחוננים יש בתוך המערכת, זה משהו שאי אפשר להשלים איתו.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר, היוזם של הדיון.

מנואל טרכטנברג: חבר הכנסת דב חנין בבקשה.

דב חנין: תודה לך אדוני היו"ר.

דב חנין: אכן יזמתי את היום הזה במלאת שנתיים למחאה ההמונית של צעירים יוצאי אתיופיה.

דב חנין: זאת היתה מחאה מרגשת ומרשימה שהייתה ברחובות הערים, למשל ברחובות תל אביב.

דב חנין: המחאה מוצדקת, היא באה אמנם בעיקר בנוגע להתנהלות של משטרה מול יוצאי אתיופיה, אבל היא נגעה להמון נושאים של תחושת אפליה ומציאות של אפליה.

דב חנין: הכנסת מציינת את היום הזה ב11 דיונים שנערכים בכל הוועדות של הכנסת, וגם בכנס מיוחד שאנחנו נקיים בשעה 14:00 באולם שפרינצק ובישיבת מליאה מיוחדת שנקיים לאחר מכן במליאת הכנסת.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה לכל הארגונים של יוצאי אתיופיה: לפעילים, לאגודת יהודי אתיופיה, לאגודת אתיופיה הקטנה, לאגודת הבק"ע, לכל הארגונים שפעילים בעניין ולפעילים שעושים בנושא.

דב חנין: כל הכבוד לכם והרבה הערכה.

דב חנין: כשאנחנו באים לדבר על מערכת החינוך והיחס שלה ליוצאי אתיופיה, אנחנו מדברים על אחת הסוגיות החשובות ביותר.

דב חנין: אנחנו מדברים על השאלה: האם החברה הישראלית נותנת לצעירים יוצאי אתיופיה את ההזדמנות השווה להצליח, להתקדם, להתפתח בחברה שלנו?

דב חנין: התשובה שאני עונה בהרבה צער וכאב היא שלא.

דב חנין: אנחנו לא נותנים.

דב חנין: אנחנו לא נותנים גם מכיוון שבמקרים רבים אנשים מרוכזים בשכונות מוחלשות ומקופחות, וגם מכיוון שלפעמים בתוך מערכת החינוך יש תהליכים של סגרגציה כזו או אחרת, שבהם יש בתי ספר במדינת ישראל בהם יש אחוז מאוד גבוה של ילדים יוצאי אתיופיה, ויש בתי ספר שבהם בכלל אין יוצאי אתיופיה.

דב חנין: זו המציאות שבה אנחנו נמצאים.

דב חנין: אני רוצה מבחינה זו להמשיך את דבריו חבר הכנסת פורר שדיבר על המנגנונים המבדלים, ולומר לכם, שמנגנונים מבדלים הם 'רעת הרעות' הנוראה ביותר.

דב חנין: בית המשפט העליון האמריקאי עוד בשנת 1954 קבע ש-'separate but equal is not equal' (נפרד אבל שווה זה לא שווה).

דב חנין: זאת אומרת, אל תבואו ותלמדו אותנו ותספרו לנו שאנחנו בונים לכם מסגרת נפרדת, אבל היא תהיה בדיוק אותו דבר.

דב חנין: זה אף פעם לא אותו דבר.

דב חנין: לכן אנחנו צריכים לעמוד על מערכות שהן אינטגרטיביות, משלבות, כמובן עם כל המנגנונים התומכים שצריכים להתקיים כדי לאפשר לדבר הזה לעבוד בפועל במציאות.

דב חנין: זה לדעתי חוליה מאוד מרכזית אם אנחנו מדברים על סגירת פערים לימודיים.

דב חנין: אנחנו מדברים על שילוב וביטול והריסת החומות הווירטואליות, ולפעמים הלא ווירטואליות שעומדות בפני כניסה של נערים ונערות יוצאי אתיופיה למוסדות ומערכות חינוך.

דב חנין: אני רוצה לומר משפט על הנושא של מצוינות וטיפוח מחוננים בקרב יוצאי אתיופיה.

דב חנין: אני אומר את זה ממקום של גילוי נאות.

דב חנין: שני הבנים הבכורים שלי עשו שנת שירות, אחד בירושלים ואחד בלוד, ועבדו עם נערים יוצאי אתיופיה.

דב חנין: אני זוכר את מה שהם סיפרו לי על נערים מדהימים, סופר-מוכשרים, אינטליגנטים, יצירתיים.

דב חנין: שאלתי אותם מה קורה עם הנערים האלה ולאן הם הולכים?

דב חנין: אני לא רוצה לתת לכם את התשובות הפרטניות, אבל התשובות הפרטניות הן תשובות עצובות.

דב חנין: הנערים המדהימים והמבריקים האלה לא נמצאים היום באוניברסיטה ובתכניות מצטיינים.

דב חנין: איך הם, נערים ונערות מפוספסים על ידי המדינה, על ידי המערכת.

דב חנין: אני לא רציתי להביא שורה של דוגמאות עם שמות, אבל מבחינתי כל סיפור כזה הוא סיפור של החמצה, והוא סיפור של נער או נערה מבריק או מבריקה שהיו יכולים לעשות המון ולתרום המון לחברה הישראלית, אם לא היינו מפספסים אותם.

דב חנין: אני חושב שזה נושא שצריך להטריד אותנו מאוד וצריך להיות במרכז העבודה שלנו בוועדה הזו.

דב חנין: אני מתנצל מראש, אני חייב לזוז לדיונים אחרים שמתנהלים במקביל, אבל אני מאחל לדיון הזה הרבה הצלחה, הוא דיון מאוד חשוב.

דב חנין: תודה לך אדוני היו"ר.

תודה לך חבר הכנסת דב חנין, יוזם הדיון.

אני רוצה להגיד שחשוב ביותר שאנחנו מציינים את היום הזה, מקיימים את הדיונים האלה, לא מכיוון שיש משבר, לא מכיוון שיש חלילה הפגנה אלימה אלא בתוך תהליך מושכל שצריך לנהל אותו כל השנה ומעת לעת לעצור ולהבין איפה אנחנו עומדים.

עוד מעט אני אתן לחבר הכנסת יוסף ג'בארין לדבר, אבל אני רוצה לשמוע מדוד מהרט, בבקשה, תציג את עצמך.

<דוד מהרט: תודה.

<דוד מהרט: קוראים לי דוד מהרט, אני ניהלתי את מרכז האיגוד ליוצאי אתיופיה במערכת החינוך, גוף שהוקם על ידי משרד החינוך לשילוב בני הקהילה במשך כ22 שנים.

<דוד מהרט: הגוף הזה כבר לא קיים, כיום אני עובד באגודה לקידום החינוך בירושלים.

<דוד מהרט: ראשית, אני רוצה להודות לחבר הכנסת דב חנין על קיום הוועדה ועל היוזמה לקיום הוועדה וכן לאגודה הישראלית ליוצאי אתיופיה.

<דוד מהרט: אני אפתח בתיקון קטן או השלמה למה שאמר האדון האחראי על חינוך מחוננים ומצטיינים.

<דוד מהרט: ב2005 הייתה כתבה ב-ynet שדיברה על כך שבמדינת ישראל על כל 40 ילדים, ילד אחד הוא ממוצא אתיופי, אבל במחוננים על כל 1917 תלמידים ילד אחד ממוצא אתיופי.

<דוד מהרט: כלומר, בעצם המסגרת הזו של מחוננים, שלאחר מכן הרחיבו אותה למצטיינים וכדומה, היא חסומה בפני ילדים יוצאי אתיופיה, בגלל שהמנגנון הממיין הוא מנגנון חוסם.

<דוד מהרט: אני מרגיש כמו הרבה מבחנים, שהמנגנון מחזק את מעמדם של החזקים ומשמר את מעמדם של החלשים.

<דוד מהרט: אני עבדתי עם הגברת רחמלי הרבה שנים, ניסינו לפרוץ את המנגנון הזה בזה שהלכנו לא על מכון מאתר, אלא מכון קרני.

<דוד מהרט: אלה גופים אלטרנטיביים שבאמת אפשרו שילוב של ילדים במרכזי ההעשרה האלה.

<דוד מהרט: אגב, ההיסטוריה חוזרת על עצמה.

<דוד מהרט: מי שאז היה מנכ"ל משרד החינוך הוא המנכ"ל כיום.

<דוד מהרט: באנו בפניו ואמרנו לו שיפתחו בפני בני הקהילה את כל מרכזי ההעשרה למחוננים, בלי מבחנים ממיינים.

<דוד מהרט: תנסו אותם שנה אחת ואחרי שנה בואו נראה אם הם מצליחים להשתלב בין הילדים האלה.

<דוד מהרט: אני רוצה להגיד לך שאחרי שנה, בהרבה מהמרכזים הילדים השתלבו באופן מלא.

<דוד מהרט: אני עוד זוכר שהילדה מרחובות, שקיבלה את הציון הכי גבוה במתמטיקה הייתה ילדה שנכנסה בלי המבחן של המכון.

<דוד מהרט: אני באופן אישי נתקלתי עכשיו בעניין של המחוננים וראיתי דבר מדהים.

<דוד מהרט: אחרי שילד אותר בשלב הראשון, כשהוא עובר לשלב השני המשרד אומר: אל תעשה כלום, תבוא עם מה שאתה יודע.

<דוד מהרט: אבל אותו מכון שממיין את הילדים מציע לילדים שרוצים להכין את עצמם לשלם 200 ומשהו שקלים כדי להכין את עצמם כדי להגיע למכון.

<דוד מהרט: לאחר מכן הם יאותרו כמחוננים.

<דוד מהרט: כלומר, לא שחסרה מודעות של ההורים לחשיבות של המחוננים, אלא לא מכירים את המנגנון שפורץ את המחסום הזה.

<דוד מהרט: עוד נקודה ברשותך.

<דוד מהרט: אני גם הגשתי מסמך, אני מאוד מסכים עם מה שאמרו חברי הכנסת שדיברו, אבל אני רוצה להגיד שמחוננים הוא מנגנון אחד.

<דוד מהרט: במדינת ישראל כיום היכולת שלך לקבל שני דברים חיוניים, בריאות טובה וחינוך טוב, זו פונקציה של כסף.

<דוד מהרט: יש לך כסף, תוכל לחיות יותר שנים מהממוצע, תוכל לספק לילדים שלך חינוך טוב.

<דוד מהרט: אני מציע, בקצרה, מודל שיאפשר לילדים יוצאי אתיופיה לצאת משכונות המוחלשות שבהן הם חיים ולהשתלב בבתי ספר איכותיים, שכדי להגיע אליהם צריך הכנה בבית ספר יסודי, אבל אחרי שהם מגיעים לבתי הספר היוקרתיים.

<דוד מהרט: אני מלווה כמה בתי ספר כאלה.

<דוד מהרט: אתה צריך לסייע להם במימון שכר לימוד, בהסעה, בצד הכלכלי.

<דוד מהרט: אם תעשה את שלושת הדברים האלה זה יתבטא בדברים החברתיים.

<דוד מהרט: דיברו על העניין של המורשת, על הדמות לחיקוי ולהיות מורים.

<דוד מהרט: אם נטפל בכל המנגנונים האלה נוכל לאפשר לילדים יוצאי אתיופיה להגיע לבתי הספר היוקרתיים שהיום אם הם יקבלו שם הזדמנות שווה, אולי נוכל לצמצם את הפערים שנראה אותם עוד 30-40 שנים.

<דוד מהרט: אדוני, דיברת על העניין של הזמן.

<דוד מהרט: אני רוצה להגיד לך שזמן בחינוך הוא דבר מאוד מזיק.

<דוד מהרט: אנחנו רואים הורים שלא השתלבו טוב ולא נקלטו טוב, ואנחנו רואים את הדור השני והשלישי שלהם וצריך לצאת משיטת העבודה, לאסוף ילדים יוצאי אתיופיה ולעשות להם פעילויות שיחזקו אותם.

<דוד מהרט: צריך לאפשר להם להשתלב בחברה הישראלית.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה דוד, אני רוצה להדגיש נקודה אחת שהעלית.

מנואל טרכטנברג: לעיתים קרובות מה שנראה כחוסר מודעות זה בעצם חוסר יכולת כלכלית, זה לאו דווקא בכסף.

מנואל טרכטנברג: לפעמים לאנשים שעובדים קשה אין את הפנאי לעסוק בדברים האלה ולכן בעניין של האיתור, יש לו כמה שלבים, הסינון וכדומה.

מנואל טרכטנברג: צריך גישה יותר פרואקטיבית כלפי המשפחות וההורים, לאתר מה הם החסמים, מה מונע את זה וכדומה ולא גישה פאסיבית שאומרת: הנה איתרנו, לילד הזה יש פוטנציאל.

מנואל טרכטנברג: אם הוא ירצה הוא יבוא ואם הוא לא ירצה לא יבוא.

מנואל טרכטנברג: אני לא חושב שאתם חושבים ככה, אבל לעיתים מאוד חשוב לשמוע את הדברים האלה כדי לפרק את אותה כותרת של מודעות לסיבות רקע שמונעות מאותם ילדים להגיע למסגרות של מחוננים ומצטיינים.

מנואל טרכטנברג: חבר הכנסת יוסף ג'בארין בבקשה.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היו"ר.

יוסף ג'בארין: האמת שאני חוקר בכובע 'לפני הכנסת' שלי את החינוך הערבי וגם חקרתי את החינוך בקרב המיעוט האפרו-אמריקאי בארצות הברית.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לשתף אתכם בשלוש מחשבות עיקריות.

יוסף ג'בארין: אני מניח שהן מאוד רלוונטיות וחשובות לדיון הזה.

יוסף ג'בארין: ההערה הראשונה נוגעת לסוגיה, עד כמה באמת תלמידים מקבוצת המיעוט משתלבים במערכת במובן הפיזי, או שעדיין ניכרים סימנים של סגרגציה?

יוסף ג'בארין: המבחן צריך להיות בדרך כלל כשאסור לקבל מצב שבו קבוצת מיעוט או תלמידים מקבוצת מיעוט הם הרוב בתוך בית הספר, זה סימן של סגרגציה.

יוסף ג'בארין: זה המבחן שארצות הברית אימצה לעניין הזה, ואני חושב שהוא מאוד רלוונטי לדיון הזה.

יוסף ג'בארין: אם אני לא טועה ותתקנו אותי, אני חושב שיש בתי ספר באזורים מסוימים שיש בהם רוב של תלמידים מהמיעוט.

יוסף ג'בארין: זה נושא שחברי דב חנין התייחס אליו והוא מצריך תשומת לב בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: ההערה השנייה נוגעת לשאלת תכני הלימוד, זאת אומרת עד כמה האינטגרציה מתקיימת ברמה של התכנים, במובן הזה של עד כמה התלמידים מהעדה האתיופית זוכים לאיזשהו ייחוד ברמת התכנים, ייחוד ברמה הפדגוגית שמתייחס אולי להיסטוריה שלהם, לתרבות שלהם, למורשת שלהם?

יוסף ג'בארין: זו שאלה שמחייבת תשומת לב והתייחסות מצד האנשים שעוסקים בנושא.

יוסף ג'בארין: ניכור בין התלמידים לבין הזהות הייחודית שלהם הוא ניכור שישליך לרעה על ההישגים הלימודיים שלהם.

יוסף ג'בארין: ההערה השלישית והאחרונה נוגעת לרמת השותפות של מחנכים, חוקרים, אנשי חינוך מהעדה במישור של קבלת ההחלטות.

יוסף ג'בארין: דיברתם יפה על שופטות, אבל אנחנו במערכת החינוך ועולה השאלה באיזו מידה אנשי ונשות חינוך מהעדה זוכים באמת להיות בעמדות של השפעה ברמת קבלת ההחלטות בסוגיות שנוגעות למערכת החינוך בקרב העדה?

יוסף ג'בארין: אלו הן שאלות שאני פחות בקיא בהן אישית, אבל אני חושב שהן מאוד חשובות לצורך קבלת התמונה המלאה למצב החינוך בקרב העדה האתיופית.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

מנואל טרכטנברג: יש כאן כמה נציגים של משרד החינוך מהאגף היסודי, בואי תציגי את עצמך.

<רותי שמואל: שמי רותי שמואל, אני מדריכה ארצית באגף היסודי.

<רותי שמואל: אני מתחברת לחלק מהדברים שנאמרו פה וחושבת שהעשייה שלנו ממוקדת היום בעיקר באמת במענה מותאם לפרט, בצמצום ההפניות לחינוך המיוחד שזה משהו מאוד משמעותי.

<רותי שמואל: אנחנו מבצעים עבודה מאוד משמעותית על עמדות המורים והציפיות של המורים, כי אנחנו יודעים שיש לכך השפעה והשלכה.

<רותי שמואל: אנחנו נכנסים בתכניות לבתי הספר, בעיקר, כמובן, בערים שיש שם הרבה יוצאי אתיופיה והם מרוכזים במספר בתי ספר.

<רותי שמואל: אנחנו עובדים מאוד משמעותי כדי לתת מקום וביטוי יותר להורים בשותפות בתוך בתי הספר ולקם אותם בתוך הנהגות הורים.

<רותי שמואל: יש פעילויות רבות בבתי הספר בארץ והם מאוד משמעותיים.

מנואל טרכטנברג: את יכולה להצביע על הישגים, התקדמות, שינוי בעקבות תכניות ההתערבות הללו?

<רותי שמואל: אני יכולה לומר שמספר בתי הספר שיש מעל 50% הצטמצם וכיום אנחנו מדברים על שלושה בתי ספר בארץ ביסודיים שיש מעל 30%- - -

מנואל טרכטנברג: היכן?

<רותי שמואל: תיקון, מעל 50%, יש לי כאן את הנתונים.

<רותי שמואל: אנחנו מדברים על נתניה, שם נעשית עבודה עם הרשות ועם הועדה הארצית כדי לעשות עוד יותר פיזור, נעשית שם כל הזמן עבודה.

<רותי שמואל: באשדוד מעט, שם זה העיקר.

<רותי שמואל: מעבר לזה אנחנו עובדים באופן אינטנסיבי בבתי ספר שיש מעל 20% יוצאי העדה, שאנחנו מדברים על כ14 - - -

מנואל טרכטנברג: את יכולה להיות יותר ספציפית?

מנואל טרכטנברג: אני מאמין שאתם עושים הרבה, אבל צריך יותר תוכן לעניין הזה.

<רותי שמואל: יש תכניות שנכנסות לבתי הספר להעצמה, התאמה ותגבור לימודי.

<רותי שמואל: חלק מהתכניות הן בשיתוף קרנות ואני רואה פה מנכ"לים ששותפים לתכניות האלה כמו המרכז לחדשנות ישראלית, כמו הקרן של צפון יהדות אמריקה, קרן אלי ויזל.

<רותי שמואל: יש תכניות של משרד החינוך כמו תכנית מרום, שנכנסת לבתי הספר האלה, הם מקבלים שעות ייעודיות והדרכה כדי לקדם ולצמצם את הפערים.

מנואל טרכטנברג: אני מברך קודם כל על העשייה, אני חושב שכולנו שותפים להערכה הזאת.

מנואל טרכטנברג: השאלה היא עוד פעם, אני מתקשה לקבל תמונה של מה זה אומר?

מנואל טרכטנברג: יכול להיות שיש שינוי משמעותי, התקדמות וכדומה, יכול להיות שזה מה שנקרה באנגלית 'too little too late', כלומר מעט מידיי ומאוחר מידיי, אני לא יודע להעריך את הדברים שאת אומרת.

מנואל טרכטנברג: מי אדוני?

<דן פוטרמן: אני דן פוטרמן, המנכ"ל של המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך.

מנואל טרכטנברג: אוקי, אני תכף אתן לך את זכות הדיבור, אבל קודם כל אם את יכולה לתת לנו המחשה או נתונים, כי אם לא זה בגדר אמירות כלליות?

מנואל טרכטנברג: אני לא מטיל ספק לרגע במה שאת אומרת, פשוט לא מצליח להבין או לקבל תמונה מהימנה של מה שקורה.

מנואל טרכטנברג: ציינת אפיקי עשייה רבים ואני מנסה להבין מה זה עושה, איך בסופו של דבר זה בא לידי ביטוי?

מנואל טרכטנברג: מה ההיקף של זה?

מנואל טרכטנברג: יש 18,000 תלמידים ביסודי יוצאי אתיופיה, מה קורה להם?

<רותי שמואל: אנחנו עובדים באופן אינטנסיבי עם כ4000 ילדים יוצאי הקהילה, גם יוצאי אתיופיה- - -

מנואל טרכטנברג: נתון, זה כבר חשוב.

<רותי שמואל: אנחנו עובדים באופן מאוד אינטנסיבי עם 12 בתי ספר שיש שם למעלה 30% יוצאי הקהילה.

<רותי שמואל: סך הכול כ-42 בתי ספר שיש שם מעל 20% יוצאי הקהילה.

<רותי שמואל: הם הממוקדים שלנו, בכל בית ספר יש איזושהי תכנית שהיא נכנסת כדי באמת לתת שם מענה מותאם לפרט.

<רותי שמואל: יש שם מיפויים ואנחנו עוברים עם בתי הספר על קידום ההישגים של הלומדים.

<רותי שמואל: זה הליווי המקצועי שלנו, ויש כאן נציגים כמו החוגים שנכנסים.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

מנואל טרכטנברג: חבר הכנסת חיים ילין בבקשה.

חיים ילין: תודה כבוד היו"ר.

חיים ילין: אני רוצה להיות קצת יותר פרקטי, בסדר?

חיים ילין: כי אני כל שנה כמעט בדיונים האלה.

חיים ילין: פעם בשנה בימי שלישי זה כבר שנתיים.

חיים ילין: אנחנו חדשים בכנסת אבל הבנו את הפרינציפ.

חיים ילין: יש דיון על הקהילה האתיופית ואיך היא משתלבת במדינת ישראל, ואיך אנחנו לא נותנים לה להשתלב במדינת ישראל.

חיים ילין: תמיד יש לי הרגשה, כבר בפעם השנייה.

חיים ילין: אני בא כראש רשות לשעבר אז אם כך פני הדברים אחרי שנתיים והיינו עומדים באותו מקום, כבר מזמן היו מפטרים אותי ומחליפים את ראש הרשות, אבל פה לא מחליפים אף אחד, גם לא אותנו, דרך אגב.

חיים ילין: למה אני אומר את הדברים האלה?

חיים ילין: כי אני בא מדוקטרינה שאומרת שחינוך הוא הכלי העיקרי שיש, ואני לא מכיר כלים אחרים, שמצמצמים פערים.

חיים ילין: אין שום כלי שמתקרב לנושא החינוך.

חיים ילין: רווחה וכל מה שאתם רוצים זה מה שנקרא מעגלים תומכים מסביב, אבל זה המהות.

חיים ילין: הדבר השני שאני רוצה לומר.

חיים ילין: אני לא אוהב את המילה 'אינטגרציה' שנאמרה פה.

חיים ילין: אינטגרציה זה אומר שיש מישהו למעלה ומישהו למטה, ובסוף הם צריכים להגיע לאיזשהו אמצע.

חיים ילין: אני לא אוהב את זה.

חיים ילין: אומנם זה משהו שהשתמשנו פה לפני 20-30 שנים, אבל מבחינתי, תסלחו לי, זו מילה שיש לה קונוטציה גזענית.

חיים ילין: הנושא השלישי - - -

<דוד מהרט: סגרגציה זה מעשה גזעני.

חיים ילין: רגע שנייה, אני אמרתי אינטגרציה לא אמרתי סגרגציה.

חיים ילין: אני מבקש לדייק על כל מילה שאני אומר, תאמין לי שאני יודע מה שאני אומר.

חיים ילין: לכן המילה המתאימה היא מיצוי, שכל ילד יוכל למצות את הפוטנציאל שלו, וברגע שהוא ממצה את הפוטנציאל שלו אין אכזבות, אף אחד לא מתאכזב.

חיים ילין: אם הוא הגיע ל-4 יחידות זה מה שהוא יכול, ואם הוא הגיע ל-5 יחידות זה מה שהוא יכול.

חיים ילין: זה מה שהם יכולים, גם הילדים שלי, מה לעשות.

חיים ילין: נכון שהילדים שלי הם גאונים, אבל הם לא יכולים לעשות 5 יחידות, מה לעשות.

חיים ילין: בנט מאוכזב מהילדים שלי.

<קריאה: אני יכול להוסיף רק - - -

חיים ילין: לא רגע, תשמע, אני לא היו"ר אבל יש זכות דיבור לחבר כנסת והיחידים שיכולים להתפרץ זה חברי כנסת.

חיים ילין: עלה לנו בדמים להגיע לפה.

חיים ילין: אני אתכם, אני אומר את הדברים בשביל לשים אותם פרקטית על השולחן, בגלל שאני חושב שיש מנגנון שהוא הרבה יותר אפקטיבי מכנסת ישראל וזה השלטון המקומי.

חיים ילין: מי שצריך לעשות את המהפכה אתכם ועם כל האוכלוסיות זה השלטון המקומי.

חיים ילין: הכנסת יכולה ללחוץ על משרד החינוך לתת עוד תקציבים, אבל בסוף ראש העיר, ראש המועצה הם אלה שיכולים לנווט יחד עם המליאות את התקציבים למטרות שהוא קבע במליאה.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה מתוך ניסיון, אני קלטתי לא מעט קבוצות צעירות בחטיבת הביניים וגם במסגרת של פנימייה.

חיים ילין: אני מודיע לכם שהלחץ שהיה הוא היה מאוד גדול לקבל את התקציב.

חיים ילין: איפה שיש עמותות זה סימן שהממשלה נכשלה, חד משמעית היום וגם לפני חמישים שנים, זה לא משנה.

חיים ילין: אני לא בא בצורה פוליטית לתקוף מישהו, אבל עמותות נכנסות למקומות של וואקום, זאת אומרת שמרגישים שהם יכולים לעזור ולעשות משהו שהממשלה לא עושה.

חיים ילין: ביום שלא יהיו עמותות זה סימן שהממשלה והאוריינטציה שאתם מביאים פה כרגע ניצחה ואנחנו נמצאים שם במקום.

חיים ילין: אני מציע לכם פרקטית ללכת לשלטון המקומי, יש וועדות חינוך בשלטון המקומי, ולהשתמש בנו ללחוץ על החינוך ועל הרווחה לקבל את התקציבים כדי שאותן תכניות שאתם מבקשים ימומשו על ידי אותו שלטון מקומי.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה חבר הכנסת חיים ילין.

מנואל טרכטנברג: מנכ"ל אתיופיה הקטנה אשר ברקולוניה.

ברקולוניה: כן, זה אני.

מנואל טרכטנברג: אני מבקש בקצרה בגלל שיש הרבה דוברים ואנחנו רוצים לכבד את כולם.

ברקולוניה: אין בעיה, השם שלי הוא אשר ברקולוניה, אני מנהל דף אתיופיה הקטנה בפייסבוק ומנכ"ל אתיופיה הקטנה.

ברקולוניה: העניין הוא שמבחינתי, כשאתה אמרת שהילדים שלך לא מגיעים לכל מיני תוצאות זה בגלל שאין להם כלים.

ברקולוניה: אם הילדים שלך הם ב-4 יחידות הגיעו ולא הצליחו, כי הייתה לך את האופציה לתת להם כלים.

ברקולוניה: להורים שלנו, להורים של ילדי יוצאי אתיופיה, אין את הכלים האלה בבית, הם לא עוזרים להם בשיעורי בית בגלל קושי בשפה ובכל מיני דברים שבעצם אין כלים לתת להם.

ברקולוניה: דרך אגב לדף שלנו, אם יש איזשהו פרויקט של מצוינות אנחנו נשמח להנגיש את זה בדף שלנו בפייסבוק.

מנואל טרכטנברג: בוא תספר מה אתם עושים בדיוק.

ברקולוניה: דף הפייסבוק שלנו הוא דף שנקרא 'אתיופיה הקטנה', הוא ליוצאי אתיופיה בישראל.

ברקולוניה: יש פה כרגע 68,000 עוקבים.

ברקולוניה: הדף הזה מתעסק בנושאים של יוצאי אתיופיה כמו רווחה, חינוך, תקשורת וכמעט בכל נושא שקשור לעדה.

ברקולוניה: המחאה ב2005 התחילה דרך הדף שלנו.

ברקולוניה: אנחנו רוצים דרך הדף להעלות את המודעות לכל מיני פרויקטים שיש ליוצאי העדה, אם זה פרויקטים של מצוינות, בחינוך.

ברקולוניה: למשל, בדיור יש את העניין של פרויקט תמ"א 38 ושיכון ובינוי.

ברקולוניה: זה משהו שאנחנו רוצים להנגיש אותו כדי שהעולים החדשים שנמצאים בשכונות האלה ויש להם קשיי שפה, שתהיה להם דרך להבין את כל מה שנעשה מסביבם.

ברקולוניה: זה כמובן גם בחינוך, זאת אומרת אם יש ילד ביסודי ולהורים שלו אין כלים לתת עזרה בשיעורי בית אחר הצהריים, שזה עולה היום כמעט 120 שקלים לשעה אחת.

מנואל טרכטנברג: האם אתם משתפים פעולה עם עוד ארגונים ומוסדות?

ברקולוניה: כמובן, אנחנו עושים כל מיני שיתופי פעולה עם ארגונים.

ברקולוניה: השבוע עלינו לדף 'וואלה', אתר האינטרנט של 'וואלה' כאחד מ30 הדפים החזקים ברשת.

ברקולוניה: עשינו כל מיני תחרויות ופרסים ובעצם כל מיני עשיות למען הקהילה.

מנואל טרכטנברג: תודה אשר, אני מברך על הפעילות.

מנואל טרכטנברג: שתי הערות על כך.

מנואל טרכטנברג: ראשית, אכן העולם הדיגיטלי זו זירה מרכזית כיום בכל הקשר, וודאי גם בהקשר הזה, אם כי אני מניח שהדף שלך פונה לאוכלוסייה צעירה מבחינת הנגישות, התמצאות במדיה הדיגיטלית אבל זה בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: הערה שנייה שהיא כללית יותר.

מנואל טרכטנברג: יש הרבה מאוד רצון טוב בחברה הישראלית בנושא הזה, קשה לחשוב על עוד נושא שמתעל לתוכו כל כך הרבה רצון טוב ואמיתי של אנשים שרוצים לעשות ולהתגייס.

מנואל טרכטנברג: אלא מה?

מנואל טרכטנברג: יש גם, מה לעשות, באיזשהו מקום, יותר מידיי פיזור של מאמץ.

מנואל טרכטנברג: על כן, אפשר היה להשיג, לדעתי, תוצאות יותר טובות אם היה יותר שיתוף פעולה.

מנואל טרכטנברג: זו לא ביקורת אלא עובדת חיים.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לעודד את כולכם וגם את כל מי שלא נמצא כאן בחדר, לשתף יותר פעולה.

מנואל טרכטנברג: לשאול את השאלה: איך על ידי חבירה של כוחות אנחנו יכולים לחולל את השינוי שכולנו רוצים אותו?

מנואל טרכטנברג: תודה אשר.

מנואל טרכטנברג: יש בחינוך גם את החינוך העל-יסודי, נכון?

מנואל טרכטנברג: תציגי את עצמך בבקשה.

מנואל טרכטנברג: שלומית בוכניק, בבקשה.

<שלומית בוכניק: אני מדריכה מרכזת בעל-יסודי במשרד החינוך.

<שלומית בוכניק: אני מדריכה יחידה בכל הארץ.

<שלומית בוכניק: משרד החינוך הכין תכנית שעכשיו אנחנו באמת אחרי שנת למידה יותר מעמיקה, אנחנו מכינים את התכנית מחדש.

<שלומית בוכניק: יש לי בכל זאת דברים לענות למה שנאמר כאן ואני מצטערת שהבחור שדיבר פה הלך, חבר הכנסת יוסף ג'אברין.

<שלומית בוכניק: אז קודם כל צריך לדעת שמשרד החינוך הכין הרבה תכניות מעניינות במקצועות הלימוד השונים, שאמורים ללמד בהיסטוריה, אזרחות ותנ"ך שהם רלוונטיים לנושא של יוצאי אתיופיה וחיבור למסורת לכלל התלמידים.

<קריאה: אתם יכולים לזרוק אותם לפח.

מנואל טרכטנברג: סליחה, הערות אחר כך.

<שלומית בוכניק: למיטב ידיעתי, זה נעשה גם בשיתוף פעולה.

<שלומית בוכניק: פשוט הייתה לנו רק לפני שבועיים וועדה.

<שלומית בוכניק: זה נעשה בשיתוף פעולה עם נציגי העדה וממש תכניות אינטראקטיביות מאוד מעניינות- - -

מנואל טרכטנברג: מי שרוצה להעיר ניתן לו זכות דיבור אבל כרגע- - -

חיים ילין: התכנית היא לכלל התלמידים.

חיים ילין: זאת אומרת, דרך המודעות של הקהילה האתיופית את מלמדת את כולם מה זו הקהילה האתיופית?

<שלומית בוכניק: כן, כל תלמיד במדינת ישראל יצטרך ללמוד יחידות לימוד כאלה.

חיים ילין: זה עדיין לא מקדם את האוכלוסייה שלהם.

<שלומית בוכניק: אנשים צריכים להתחבר ושיהיו לימודים שקשורים למסורת האתיופית.

<קריאה: מה זה על המסורת היהודית?

מנואל טרכטנברג: סליחה, רבותיי אני אתן זכות דיבור, אל תעירו.

<קריאה: אנחנו חלק מההיסטוריה של עם ישראל, מה אתם עושים טובה שאתם מלמדים את הנכדים של האתיופים?

<זיוה מקונן: מילא היו מלמדים מדויק- - -

מנואל טרכטנברג: רבותיי אני מבקש, אני אתן זכות דיבור.

מנואל טרכטנברג: בואו ניתן לנציגת משרד החינוך.

<שלומית בוכניק: גם האגף של עובדי הוראה עובד על מנת להכשיר עובדי הוראה יוצאי העדה.

<שלומית בוכניק: יש ממש תכניות ייעודיות אבל לא מבדלות.

<שלומית בוכניק: ההוראה היא שכל התכניות יהיו לא מבדלות.

<שלומית בוכניק: אני באופן אישי - זו פשוט תשובה למה שנאמר פה מקודם - אני מטפלת בעל-יסודי.

<שלומית בוכניק: יש לנו 25 ערים שסומנו על ידי משרד ראש הממשלה, מתוכן לקחנו את כל בתי הספר העל-יסודיים, כשיותר אנחנו מתמקדים בבתי ספר שיש להם מעל עשרים תלמידים ומעלה.

<שלומית בוכניק: לא באחוזים, אלא החלטנו ללכת על מספר מוחלט של מעל עשרים תלמידים כדי שנצליח להגיע.

חיים ילין: עשרים תלמידים בבית ספר של 500-600 תלמידים?

<שלומית בוכניק: נכון, וגם 1000.

<שלומית בוכניק: יש בתי ספר שיש גם 1000.

<שלומית בוכניק: בעל-יסודי זה לא נראה כמו ביסודי, יש מעט מאוד בתי ספר בארץ שיש ריבוי של תלמידים בגלל שלשמחתי הם מתפזרים, הם בוחרים בתי ספר.

מנואל טרכטנברג: או שבתי הספר יותר גדולים ולכן- - -

<שלומית בוכניק: לא, הם לא נמצאים כבר בשכונה.

<שלומית בוכניק: בית הספר היסודי נמצא בתוך השכונה, ואז ילד קם בבוקר והולך, ואם השכונה היא שכונה מרובה באוכלוסייה של יוצאי העדה, אז בבתי הספר יש יותר תלמידים יוצאי העדה.

<שלומית בוכניק: בעל-יסודי הם יותר יכולים ללכת ברחבי העיר ולהגיע למקומות אחרים, אז כל התוכניות הן לא מבדלות.

<שלומית בוכניק: ישנן תכניות לקידום אוכלוסייה, אבל בכל התכניות חייב להיות ערבוב מלכתחילה.

<שלומית בוכניק: יש תכניות עם יותר אחוזים, פחות אחוזים, אבל לא פחות מאשר 20% שיהיו יוצאי העד.

<שלומית בוכניק: יש תכניות של 50% לפחות.

<שלומית בוכניק: זה תלוי מי מביא את התכנית.

מנואל טרכטנברג: את יכולה עוד פעם, לגבי מה ששאלתי קודם לגבי היסודי?

מנואל טרכטנברג: האם יש נתונים שיכולים להמחיש את האפקט, את האימפקט של התכניות?

<שלומית בוכניק: המדידה שלנו היא באמצעות מבחן מיצ"ב ובאמצעות בחינות בגרות.

<שלומית בוכניק: יש תוצאות של המיצ"ב ולצערי לא התארגנתי ולא הבאתי את זה לכאן.

<שלומית בוכניק: ישנן תוצאות של מבחני מיצ"ב שמראות שיש התקדמות יפה של יוצאי העדה בתוך מבחן המיצ"ב.

מנואל טרכטנברג: מה זה התקדמות יפה?

<שלומית בוכניק: אז אמרתי שלא הבאתי את זה, מצטערת.

<שלומית בוכניק: אני לא הבאתי את זה.

<שלומית בוכניק: לגבי בחינות בגרות, יש לנו שלושה יעדים.

<שלומית בוכניק: קודם כל זכאות לבגרות.

<שלומית בוכניק: עכשיו, למשל, אנחנו עובדים.

<שלומית בוכניק: יש הרבה מאוד דברים שהם נכונים למדינת ישראל בכלל.

<שלומית בוכניק: יש הרבה מאוד תלמידים שחסרה להם יחידה אחת בבגרות בשביל שיהיו זכאים, אז אנחנו עובדים על התלמידים האלה.

<שלומית בוכניק: מעבר לעניין של זכאות לבגרות, יש את העניין של זכאות לבגרות שנותנת קריטריון לעמידה בתנאי קבלה של אוניברסיטה.

<שלומית בוכניק: לדוגמה, 4 יחידות באנגלית.

<שלומית בוכניק: אני גם אגיד תכף מה אנחנו עושים עם זה.

<שלומית בוכניק: הדבר הנוסף זה בגרות איכותית, שכוללת בתוכה גם כל מה שקשור בעניין החברתי.

<שלומית בוכניק: ציון מעל 90 בתרומה החברתית שזה גם ציון היום בבגרות, וגם אנגלית ומתמטיקה.

<שלומית בוכניק: מה שאנחנו עושים, זה כשאנחנו מגיעים לתוך מוסדות אנחנו עושים טופס מעקב.

<שלומית בוכניק: אני עושה את זה באופן אישי.

<שלומית בוכניק: כשאני רואה, למשל, תלמיד שיש לו ציונים מאוד גבוהים באנגלית ב-3 יחידות – היום, אגב, יש מגמה של הרבה בתי ספר בכלל לסגור את המסגרת של 3 יחידות.

<שלומית בוכניק: אבל אם יש כזה תלמיד, אני ממש באופן אישי אומרת למנהל בית הספר על התלמיד שאני מבקשת להעלות אותו.

מנואל טרכטנברג: יש מנגנונים של בית הספר או של המנהלים להגיע ליעדים, או שזה רק עניין של שכנוע?

<שלומית בוכניק: קודם כל, המנהלים נכנסים לזה יותר ויותר.

<שלומית בוכניק: אנחנו באמת לשנה הבאה מכינים יותר תכנית של קשר לשטח- - -

מנואל טרכטנברג: בסוף זאת צריכה להיות משימה שיורדת לבית הספר ושהמנהל יראה בזה משימה בית ספרית, יעד בית ספרי ואז מסתערים על זה.

<שלומית בוכניק: בסוף זה אצל מנהל בית הספר.

<שלומית בוכניק: אני רוצה לומר שכלל מנהלי בתי הספר, ואני אומרת שוב, אנשים שפגשתי באופן אישי אומרים- ''אצלנו אין הבדל, כולם אותו דבר בשבילי" וזה באמת אמיתי וכולם אותו דבר, אבל כשמורידים את זה לנתונים לפעמים יש פערים ועל הפערים האלה אנחנו עובדים.

<שלומית בוכניק: לגבי החינוך המיוחד רותי כבר הסבירה שיש הוראה מפורשת לא להביא למצב שילדים לא מגיעים באמת כשיש להם את כל הנתונים האמתיים לחינוך מיוחד, אלא ממש להוריד את האחוזים.

מנואל טרכטנברג: תודה שלומית.

מנואל טרכטנברג: יש לי עוד הערה כללית.

מנואל טרכטנברג: כשמגיעים לדיון בוועדה בכנסת כדאי להביא נתונים, כלומר זה מאוד חשוב.

מנואל טרכטנברג: תצאו מתוך הנחה שפה אנחנו מקשים ובצדק.

מנואל טרכטנברג: אני חושב שצריך את השקיפות המינימלית הזאת, אבל תודה.

מנואל טרכטנברג: בבקשה זיוה, תציגי את עצמך.

<זיוה מקונן: תודה רבה אדוני היו"ר.

<זיוה מקונן: קודם כל תודה לחבר הכנסת דב חנין על קידום היום הזה.

<זיוה מקונן: שנתיים למחאה ובכלל דיונים מרוכזים בכל הוועדות.

<זיוה מקונן: לצערנו הרב גם בכנסת ישראל יש הסללה.

<זיוה מקונן: רוב הוועדות מתקיימות בוועדת העלייה והקליטה.

<זיוה מקונן: בוועדות החינוך זה הדיון השלישי בקדנציה הזו שקיימת, אז על זה אני בהחלט מודה ומעריכה, כי יש וועדות שאוטומטית מפנות אותנו לוועדת העלייה והקליטה.

<זיוה מקונן: אני אשמח להתייחס להערות שלכם, אבל אני רוצה להתייחס קודם כל ברמת המדיניות.

<זיוה מקונן: לפני שנה וחצי התקבלה החלטה בעקבות התהליך שנעשה על ידי משרד הקליטה ומשרד ראש הממשלה, שסוגרים את כל התכניות המבדלות ואת התכניות המיוחדות עבור יוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן: משרד החינוך לא סגר אף תוכנית והוא ממשיך לממן את התכניות המבדלות, ועל מנת שייראה טוב מכניס 20% לבנים, בשביל הערבוב.

<זיוה מקונן: זה לא הסיפור, אנחנו רוצים שתלמידים יוצאי אתיופיה ישתלבו בכל התכניות שקיימות במשרד, ויש אלפי תכניות שהמשרד מפעיל.

<זיוה מקונן: שישתלבו שם, לפי היכולות שלהם אם זה במחוננים, במצטיינים וגם המתקשים.

מנואל טרכטנברג: זיוה, אני רוצה להקשות מכיוון שזה מעבר לכל סוגיה קשה אמיתית.

מנואל טרכטנברג: אנחנו צריכים להתייחס לזה באמת באומץ.

מנואל טרכטנברג: אם אני אומר שישתלבו, אז עלול להיות מצב, כמו שהקשתי מקודם כשמנחם דיבר, אם אתה אומר שישתלבו אז הם יכולים ליפול בין הכיסאות.

מנואל טרכטנברג: לכן הם צריכים תשומת לב מיוחדת, ויחס עם זאת למצוא את דרך המלך כדי לא לגרום לבידול.

<זיוה מקונן: אני אתייחס לזה.

<זיוה מקונן: הבאתי את נתוני המיצ"ב האחרונים, ואנחנו כארגון שפועל לשינוי מדיניות מבקשים מרמ"א שיפענחו את הנתונים ונפגשנו איתם לפני שלושה שבועות, והם אכן פרסמו את נתוני המיצ"ב.

<זיוה מקונן: נתוני המיצ"ב מראים את הפערים בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה, גם בינם לבין כלל האוכלוסייה היהודית וגם בינם לבין האוכלוסיות ממעמד סוציו אקונומי נמוך.

<זיוה מקונן: זאת אומרת, שהפערים בקרב יוצאי אתיופיה הם הכי נמוכים.

<זיוה מקונן: אני מודעת למצב, אבל המשרד לא יכול לבוא ולהגיד: אני נותן לכל האתיופים תכנית מסוימת.

<זיוה מקונן: עשרים שנים היינו בדבר הזה, זה לא עבד, זה לא הצליח.

<זיוה מקונן: צריך לעשות משהו אחר.

<זיוה מקונן: כשאני רואה את נתוני המיצ"ב בכיתה ח', אדוני, והפערים מגיעים עד פער של 119 נקודות במתמטיקה בכיתה ח' זה צריך להדאיג אותנו.

<זיוה מקונן: אנחנו יודעים שיש קורלציה בין הפער בחטיבת ביניים לבין הישגים בבגרות.

<זיוה מקונן: הנתונים, ואני אגיד לך אותם, גברתי, הפערים בבגרות בין יוצאי אתיופיה לבין כלל האוכלוסייה היהודית הם פערים של 50% בבגרות איכותית.

<זיוה מקונן: אם המשרד עד עכשיו עסק בלתת מענה ייחודי ולא הצליח, סימן שמשהו פה לא עובד.

<זיוה מקונן: אני רוצה לתת דוגמה על דברים שאנחנו עושים במעקב וגם על הדברים שראינו שאפשר לעשות אחרת.

<זיוה מקונן: לפני שלוש שנים בדקנו מה המצב של התלמידים המחוננים יוצאי אתיופיה, ומצאנו רק 24 בכל הארץ.

<זיוה מקונן: אמרנו שזה לא הגיוני, 4000 תלמידים מחוננים יש, אפילו יותר- 15,000, סליחה, 24 יוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן: אנחנו יודעים מבחינה גנטית שאין בעיה מולדת.

<זיוה מקונן: הסיפור הוא האם באמת מנגישים, האם התלמידים האלה חשופים והאם באמת ניתנת להם ההזדמנות.

<זיוה מקונן: עשינו פה פיילוט בירושלים, מתוך 7 תלמידים שנבחנו 2 אותרו כמחוננים.

<זיוה מקונן: באנו למר נדלר, אמרנו לו שזה לא הגיוני מה שקורה פה.

<זיוה מקונן: נדלר לקח את הנושא ואמר שהוא רוצה לראות איפה התלמידים יוצאי אתיופיה שעוברים את המבחן של השלב הראשון.

<זיוה מקונן: נמצא שקרוב ל-170 תלמידים יוצאי אתיופיה עברו את השלב הראשון של המבחן בכיתה ב'.

<זיוה מקונן: המשרד היה רק צריך לעשות פעולה פשוטה.

<זיוה מקונן: הורים צריכים להביא למרכז למבחן במועד ב', צריך לתת להם את המידע ואת הזכויות שלהם.

<זיוה מקונן: בשנה אחת אותרו 10 תלמידים, בשנה אחת.

<זיוה מקונן: מר נדלר נמצא פה, זה דברים שאפשר לעשות, אבל כשמשרד החינוך עושה תכניות בשביל הכשרת מורים יוצאי אתיופיה, בשביל תגבור לימודי ליוצאי אתיופיה, מה לעשות, מה שמבדל הוא לא שווה, והוא לא מציג אותם כשווים.

<זיוה מקונן: כדי לסגור את הפערים האלה של המשרד, הוא צריך לראות בראייה אינדיבידואלית, ילד אתיופי לא בהכרח דומה לאח שלו.

<זיוה מקונן: יש לי חמישה ילדים אדוני, הגדולה כיום בשנת שירות והקטן בן 5.

<זיוה מקונן: כל אחד מהם שונה זה מזה והצרכים שלהם שונים.

<זיוה מקונן: לא יכול להיות שמשרד החינוך יבוא וייתן תכניות מיוחדות לאתיופים כי כולם אותו דבר.

מנואל טרכטנברג: זיוה תודה רבה לך.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לשמוע גם משושנה בן דור.

<דנה גילי: אני גילי דנה, אני רשומה ברשימת הדוברים, משרד החינוך.

מנואל טרכטנברג: אוקי, תכף אתן לך זכות דיבור.

מנואל טרכטנברג: וממשרד ראש הממשלה, מה השם?

<סיוון גולדשטיין הבר: סיוון גולדשטיין הבר, אני ממטה היישום של התכנית הממשלתית.

מנואל טרכטנברג: מאה אחוז, אני ברצון אתן אבל שושנה בן דור מארגון צפון אמריקה ואתיופיה, בבקשה.

<שושנה בן דור: תראו, קודם כל מה שהכנתי להגיד, חשבתי שהדיון יהיה קצת יותר מרוכז על איך סוגרים פערים.

מנואל טרכטנברג: זאת הכוונה.

<שושנה בן דור: הפערים קיימים, יהיו הצרכים אשר יהיו.

<שושנה בן דור: דבר ראשון שאני רוצה לציין כמו בכל אוכלוסיית הגירה או רוב אוכלוסיות ההגירה, אנחנו רואים צרכים מתמשכים גם בדור השני ואסור להתעלם מהם.

<שושנה בן דור: זה הדבר הראשון.

<שושנה בן דור: הדבר השני, אחרי יותר מ-20 שנים, 24 שנים עם עבודה עם תלמידים יסודיים כמה דברים שאנחנו למדנו.

<שושנה בן דור: הדבר הראשון, החשיבות של שפה ולדאוג שילדים שעולים לכיתה א' כבר תהיה להם שפה עשירה.

<שושנה בן דור: כפי שזיוה אמרה, זה לא עניין של יכולת אלא עניין של הנגשה.

<שושנה בן דור: הדבר השני הוא החשיבות של ההתערבות בגיל צעיר.

<שושנה בן דור: כדי שילד יעלה עם כולם באותם ההישגים, לא יתפסו אותו בכיתה מתקדמת יותר ויגידו שעכשיו יש פער.

<שושנה בן דור: אז לא רק כשיש פער לימודי, אלא יש גם את הפער של הדימוי העצמי.

<שושנה בן דור: ילד שמצליח מההתחלה מרגיש טוב עם עצמו.

<שושנה בן דור: ילד שפתאום בכיתה יותר מאוחרת מגלים או מתחילים לטפל בנושא, הוא איננו מרגיש מסוגל גם אם הפוטנציאל קיים.

<שושנה בן דור: המעורבות של ההורים בכל שלב ושלב - דיברתי גם עם ההורים שילדיהם נבחנו למצוינות.

<שושנה בן דור: כפי שכבר נאמר, צריך להסתכל על הצרכים של כל אחד ואחד ולא להגיד שמי שהוא יוצא אתיופיה מקבל את התכנית הזאת ומי שלא אז לא.

<שושנה בן דור: יש צורך גם בניידות בתוך התכניות.

<שושנה בן דור: יכול להיות שיש ילד שהוא צריך תגבור בתחום מסוים לזמן קצוב, אבל לאחר מכן הוא יכול להשתחרר.

<שושנה בן דור: הכנתי עוד הרבה דברים להגיד, אבל ביקשו מאתנו לקצר, אז אני רק רוצה לבדוק את הנושא של מוטיבציה.

<שושנה בן דור: הנתונים האחרונים מראים הבדל גדול מאוד בין בנים ובנות, וצריך להתייחס לזה כי הם לומדים באותם המוסדות.

<שושנה בן דור: הבנים מתקשים יותר מהבנות, הרבה פעמים זה נושא של דימוי עצמי- שאיפות, מוטיבציה- - -

מנואל טרכטנברג: האם זה שונה מאשר האוכלוסייה הכללית?

מנואל טרכטנברג: כי הבנות כיום כמעט בכל מסגרת חינוכית, אפילו באוניברסיטה בשלבים הראשונים מצטיינות יותר מאשר הבנים.

<שושנה בן דור: צריך לבדוק ולהשוות.

<שושנה בן דור: אני חושבת שזה העיקר.

<שושנה בן דור: גברת בוכנית, אני לא יכולה שלא להתייחס לנושא של תכנית המורשת, כי לאחר שנכתבו חומרים בתוך המשרד, אז הקימו איזו וועדת בקרה, אחרי שכמה מאיתנו חקרו את הקהילה הרבה שנים.

<שושנה בן דור: אני בדיוק באה מדיון בנושא של הקייסים בוועדת הפנים.

<שושנה בן דור: בדקנו את החומרים.

<שושנה בן דור: רצו לעשות דבר נכון, אבל התוצאות לא כל כך טובות.

<שושנה בן דור: זה כולל חומרים ייחודיים עם ביטויים מאוד מאוד שיפוטיים על הקהילה.

<שושנה בן דור: רוצים ללמד את הייחוד של הקהילה וגם שופטים אותה מהצד השני.

<שושנה בן דור: ניסינו, נכשלנו בשלב הזה.

<שושנה בן דור: החומרים שראינו צריכים לתקן אותם באופן רציני.

<שושנה בן דור: צריכים לערב אנשי מקצוע.

<שושנה בן דור: בוועדת הבקרה שמינו לאחר שכבר כתבו, לא כללו שם אף קייס.

<שושנה בן דור: אני חושבת שגם מבחינת הדברים של סגירת פערים, גם מבחינת המורשת, יש התקדמות ואנחנו גם רואים אותה, אבל יש גם עוד הרבה מה לעשות.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה שושנה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להעיר לגבי הדבר האחרון שציינת לגבי תכניות המורשת.

מנואל טרכטנברג: תראו, לפני שנה או משהו כזה היה דו"ח ביטון בנושא שנוגע לחלק נכבד מהחברה הישראלית.

מנואל טרכטנברג: הדו"ח הוצג בפנינו בשנת 2016, 50-60 שנים לאחר העלייה הגדולה של יהודים מארצות המזרח.

מנואל טרכטנברג: ועדיין, אנחנו מתקשים.

מנואל טרכטנברג: למה אני מציין את זה?

מנואל טרכטנברג: כי זה לא פשוט.

מנואל טרכטנברג: הרגישות שצריך להראות היא גדולה מאוד, ולא חשוב מה הכוונות הטובות של מי מבין העובדים המסורים של משרד החינוך.

מנואל טרכטנברג: צריך, כמו ששושנה אמרה, הרבה עיניים נוספות שיבחנו את התכנים מכל גווני הקשת, כי גם כשאנחנו רוצים לעשות טוב ומתכוונים לטוב, מה לעשות, אף אחד מאיתנו לא יכול לחשוב על כל הרגישויות וכל מגוון הצרכים שיש כאן בעשיית צדק כלפי מגזר מסוים.

מנואל טרכטנברג: זו הערה כללית.

<שלומית בוכניק: אני יכולה להגיד על זה משהו?

מנואל טרכטנברג: כן, אבל בקצרה.

<שלומית בוכניק: כמו שאמרה זיוה, יש לה חמישה ילדים.

<שלומית בוכניק: אז מיוצאי העדה יש אנשים שונים וגם הם לא בהכרח מסכימים ביניהם, שזה טבעי ובסדר.

<זיוה מקונן: תקימו וועדה מקצועית.

<שלומית בוכניק: זה לא התחום שלי אבל ישבתי בוועדה שבה הציגו, וישבו שם נציגים יוצאי העדה שהיו מרוצים ושמחים ואמרו שהם היו - - -

מנואל טרכטנברג: שלומית, לכן אמרתי.

מנואל טרכטנברג: רבותיי, ציינתי שגם כשמתכוונים לטוב וגם כשיש רגישות צריך עוד עיניים, כי הנושאים האלה הם מסובכים ולא פשוטים.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לתת זכות דיבור לנציגת משרד ראש הממשלה, תציגי את עצמך.

<סיוון גולדשטיין הבר: שלום, אני סיוון גולדשטיין הבר ואני במטה היישום של התכנית הממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה במשרד ראש הממשלה.

<סיוון גולדשטיין הבר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו כאן.

<סיוון גולדשטיין הבר: קודם כל, הייתה מצגת שלצערי לא הגיעה לוועדה ואני אשלח אותה בסוף היום.

<סיוון גולדשטיין הבר: המצגת מפרטת את כלל התכניות והתקציבים של כלל המשרדים ואת היקף הביצוע.

<סיוון גולדשטיין הבר: עוד אין לנו נתונים באשר להצלחות, כלומר להשלכות בשינוי המדדים בשטח, אבל יש את היקפי הביצוע וזה מה שאפשר לאסוף כרגע, כשהתכנית יחסית חדשה.

<סיוון גולדשטיין הבר: אני עוד רוצה להגיד בעניין של התכניות.

<סיוון גולדשטיין הבר: באמת התכנית הממשלתית היא איזשהו חלק משינוי מדיניות של ממשלת ישראל ביחס לטיפול ביוצאי אתיופיה.

<סיוון גולדשטיין הבר: ישנה העברת אחריות ממשרד הקליטה למשרדים השונים, כשרוב התכניות הן תקציבים תוספתיים לתכניות קיימות כדי לקדם שילוב ואחריות של המשרדים והרשויות על יוצאי אתיופיה ככלל האזרחים, עם התייחסות מותאמת כשיש צורך.

<סיוון גולדשטיין הבר: בהקשר של מה שנאמר כאן קודם על הרשויות המקומיות.

<סיוון גולדשטיין הבר: כן חשוב לי לומר שחלק ממה שקורה במטה היישום זה בניית נהלים לרשויות המקומיות.

<סיוון גולדשטיין הבר: יש צורך שהם יעבדו בשיתוף פעולה עם כלל התקציבים שהם מקבלים מכלל המשרדים, ועם תקציבים שהם אינם תקציבים ייעודיים ליוצאי אתיופיה אלא תקציבים קיימים ברשות, כדי לספק מענה מותאם ע"פ צורך.

<סיוון גולדשטיין הבר: חוץ מזה יש וועדה בין משרדית שעוסקת בכלל הנושאים, גם נושאים שהם ספציפיים למשרד החינוך, אבל באמת יש מענים נוספים שיכולים להינתן משאר המשרדים.

<סיוון גולדשטיין הבר: דבר האחרון.

<סיוון גולדשטיין הבר: לכל משרד, גם למשרד החינוך יש וועדת מעקב שמורכבת מ-50% נציגי ציבור, ושם דנים בנושאים של האם תכנית מסוימת היא כן מבדלת או לא, האם התכנית שהוצגה היא נכונה או לא.

<סיוון גולדשטיין הבר: זה נכון שיש תיקונים והמשך עבודה לעשות.

מנואל טרכטנברג: תודה, אני מקווה שאת רשמת לפנייך את ההערות שנשמעו כאן, מכיוון שאתם גורם מתכלל ולא מתפעל אז דווקא לכם יש תפקיד אפילו יותר מרכזי בהטמעת התובנות שנוצרות כאן, כי אתם מסתכלים על זה מנקודת ראות של הגורם מעל המתכלל.

מנואל טרכטנברג: תודה.

מנואל טרכטנברג: נציגת משרד החינוך, בבקשה.

<דנה גילי: תודה כבוד היו"ר.

<דנה גילי: אני מנהלת חברה ונוער, אנחנו אחראים על החינוך הלא פורמלי.

<דנה גילי: ראשית, יחד עם סיוון, אני מתנצלת שלא הגיעה אלייך מצגת, היא ברזולוציה מאוד עמוקה של כל העשייה במשרד החינוך.

<דנה גילי: המצגת פה ורצנו איתה בוועדות מקבילות- - -

מנואל טרכטנברג: מאה אחוז, בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: מי שרוצה להתבטא שיבקש זכות דיבר ואני אנסה לתת.

<דנה גילי: אני רוצה לציין ארבעה עוגנים שזיהינו אותם בחינוך הלא פורמלי כנקודות משמעותיות בהתפתחותו של ילד ובני נוער למוביליות בחברה הישראלית, ושם השקענו בחינוך הלא פורמלי את עיקר המשאבים.

<דנה גילי: ראשית, בגיל היסודי בחוגי איכות אחר הצהריים.

<דנה גילי: מי שחברה אלינו זו חברת המתנ"סים, שנמצא פה נציג שלה מני יאסו, שהוא גם מנהל תכנית מפתחות של חברת המתנ"סים כזרוע ביצוע של משרד החינוך.

<דנה גילי: התכנית היא תכנית רשותית של חוגים לכלל בני הנוער בשכונה, בקהילה.

<דנה גילי: כל אחד יכול ללכת לאיזה חוג שהוא רוצה, איכותי.

<דנה גילי: חברינו יוצאי העדה בשיתוף עם ההורים ובית הספר יקבלו גם ואוצ'ר בצורה דיסקרטית על מנת שיוכלו להיכנס לכל חוג שירצו בו.

<דנה גילי: הדברים האלה, יחד עם נציגי העדה, יתחילו בתשע"ח.

<דנה גילי: רצינו להתחיל בתשע"ז ולא הסתייע.

<קריאה: איך הם יגיעו לחוג הזה?

<דנה גילי: במתנ"ס בשכונה שלו ושלה, עם פרסום.

<דנה גילי: נשמע גם את המתנ"סים, איך הילדים יגיעו לזה ואיך זה ישווק.

<דנה גילי: אנחנו כבר עובדים עם בתי הספר והרשויות המקומיות וממפים את התלמידים א'-ד'.

<דנה גילי: בגיל היסודי ומעלה, כל תנועות הנוער וארגוני הנוער- - -

<דוד מהרט: נוער שוחר מדע.

<דנה גילי: שוחר מדע זה לא אצלנו, זה בחינוך הפורמלי, אבל זה מופיע פה במצגת.

<דנה גילי: אני מונה את ארבעת העוגנים- - -

<דוד מהרט: שוחר מדע זה בלתי פורמלי, יש להם מסגרות אחרי הצהריים.

<דנה גילי: תנועות הנוער וארגוני הנוער יסבסדו בתקנה מיוחדת את הרישום לתנועות וגם את כל הפעילות של מחנות וסמינרים ליוצאי העדה.

<דנה גילי: אמנם זה בצורה לא שוויונית כי אחרים לא מסובסדים, אבל ראינו שזה בלם כלכלי.

<דנה גילי: עוד בלם כלכלי ומוביליות עצומה שקיימת וכולם יסכימו איתי, זה שנת י"ג.

<דנה גילי: הצעירים שעושים שנת שירות, המכינות הקדם צבאיות.

<דנה גילי: נפל דבר בישראל והחל מהשנה מספטמבר, מלגות בסך 8000 שקלים למי שיתקבל לשנת שירות או מכינה קדם צבאית.

<דנה גילי: אני מבקשת מכל הפורום פה להפיץ את הבשורה כדי להרבות את הפונים, שנוכל לתת להם מלגות.

מנואל טרכטנברג: יש כבר רישום?

<דנה גילי: יש רישום, 320 מלגות חולקו השנה ואנחנו יכולים יותר רק צריך להגיע ולפנות.

מנואל טרכטנברג: תודה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לציין את הנקודה האחרונה הזו, הקריטית, מכיוון ששמענו דבר נכון, ככל שההתערבות היא בשלבים יותר מוקדמים, אבל בהינתן שהגעת לגיל 18, מה קורה באותה נקודה?

מנואל טרכטנברג: האם זו עוד פעם נקודה סינגולרית?

מנואל טרכטנברג: נקודה קריטית, או התפתחות?

מנואל טרכטנברג: השתלבות במסגרות האלו יכולה לעשות פלאים.

מנואל טרכטנברג: זה הזדמנות שנייה, אז אני מברך על היוזמה הזו וקורא לכולכם להפיץ אותה ולנסות להגדיל את המספרים בצורה מאוד משמעותית.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לתת לך, תגיד מי אתה ממש בקצרה.

<מני יאסו: אני רק רוצה להוסיף, אני מנהל תכנית "מפתחות".

<מני יאסו: הגעתי לכאן באופן עצמאי לדיון ואני רוצה להוסיף כמה דברים למה שנאמר כאן מפי גילי דנה.

<מני יאסו: אני הייתי מציע וממליץ לכל אותם אנשים שרוצים לדעת איך תכניות שילוב הולכות להתבצע בצורה טובה, או הולכות להתבצע בצורה הכי מיטבית, זה בעצם מנהל חברה ונוער שאיתם אני עובד כבר כחצי שנה.

<מני יאסו: זו הדרך הנכונה, החוגים או החינוך הבלתי פורמלי זו הדרך להשתלבות הנכונה והמתאימה.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה ברשותכם, מי נמצא כאן מעמותת "חינוך לפסגות"?

מנואל טרכטנברג: בקצרה, תציגי את עצמך.

<דנה חג'בי: אני אשתדל לקצר.

<דנה חג'בי: שמי דנה חג'בי, אני מעמותת "חינוך לפסגות".

<דנה חג'בי: תודה רבה שהזמנתם אותנו.

<דנה חג'בי: עמותת "חינוך לפסגות" פועלת לחינוך למצוינות ככלי לצמצום פערים, יצירת שוויון הזדמנויות, מוביליות חברתית- - -

<שושנה בן דור: צמצום או סגירה?

<דנה חג'בי: צמצום פערים והשאיפה היא, כמובן, ביום מן הימים לסגור אותם.

<דנה חג'בי: בפריפריה חברתית-גאוגרפית השיח על מצוינות נתפס לרוב כפריבילגיה.

<דנה חג'בי: אנחנו בעצם מפעילים תכנית חינוכית אינטנסיבית וארוכת טווח שבה אנחנו מאתרים ילדים מצוינים, 30-40% העליונים בשכבת גילם ביחס לסביבה בה הם חיים, בבתי הספר שלהם.

<דנה חג'בי: אנחנו פועלים גם בשיתוף עם משרד החינוך, הרשויות המקומיות, בתי הספר, קרנות ופילנתרופיה רחבה מאוד.

<דנה חג'בי: התכנית החינוכית שלנו מלווה את החניכים במשך 10 שנים, 12-16 שעות בשבוע.

<דנה חג'בי: מדובר באינטנסיביות מאוד גדולה, באמת במטרה לקדם את הילד בכל התחומים בחייו.

<דנה חג'בי: אנחנו עובדים עם החניך, עם משפחתו, עם הוריו שהם חלק מהתכנית.

<דנה חג'בי: דרכם אנחנו מעצימים את בתי הספר כשהשאיפה היא להעצים את הקהילה כולה, להעצים את הילד בתוך הסביבה שבה הוא חי, לא להוציא אותו בהכרח למקומות חזקים, אלא באמת לחזק את הקהילה.

מנואל טרכטנברג: כמה ילדים יוצאי העדה השתתפו ב-10 השנים האחרונות?

<דנה חג'בי: אנחנו מלווים כיום בפריסה ארצית 2400 חניכים, כ-300 יוצאי העדה האתיופית ברחבי הארץ.

<דנה חג'בי: ישנם מרכזים, בדגש על העיר נתניה שבה הם מהווים למעלה מ-50% מהחניכים המשתתפים.

מנואל טרכטנברג: אבל האם יש כבר בוגרים?

<דנה חג'בי: יש לנו כבר בוגרים בתכנית.

<דנה חג'בי: בעצם השנה אנחנו נעלה מעל ל-300 בוגרים בתכנית כאשר בקרב העדה האתיופית יש פחות מ-10%.

<דנה חג'בי: התכנית שלנו היא תכנית שמתרחבת וגדלה עם השנים.

<דנה חג'בי: הבוגרים המבוגרים שלנו הם היום בני 29, ברובם ממרכזי המצוינות הראשונים שהחלה להפעיל העמותה.

<דנה חג'בי: יש לנו כבר בוגרים גם מהעיר נתניה, רובם נמצאים בשלב של צבא, מקדמים אותם.

<דנה חג'בי: ברשותכם, בדקה וחצי אני רוצה להראות סרטון קצר שבהחלט משקף את העשייה המדהימה, ובהזדמנות זו אני אשמח גם להזמין את הוועדה לביקור.

<דנה חג'בי: למה זה לא עובד?

מנואל טרכטנברג: זה לא עובד אז אנחנו נוותר, תודה לך.

מנואל טרכטנברג: דן פוטרמן בבקשה.

<דן פוטרמן: אני דן פוטרמן, אני המנכ"ל של המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך וגם מנהל התכנית של "קרן מוריה" שתומכת במוסדות מתוך הקהילה כבר 20 שנים.

<דן פוטרמן: אני מודה ליושב ראש, לזיוה ולאגודה, לחבר הכנסת דב חנין על היוזמה.

<דן פוטרמן: הבשורה הטובה היא שיש כבר מענה בשטח שפועל, עובד ומצליח ולהביא הישגים.

<דן פוטרמן: אנחנו אחראים על התכנית המקיפה ביותר בבתי הספר היסודיים לקידום תלמידים בני העדה.

<דן פוטרמן: התכנית היא תכנית משולבת ותמיד הייתה משולבת ואף פעם לא בידלה ולא מבדלת.

<דן פוטרמן: התכנית שאנחנו מנהלים הינה בשותפות מלאה עם משרד החינוך ועם עמותת "פידל".

<דן פוטרמן: היום התכנית רצה ב-24 בתי ספר ל-17,000 תלמידים שמשתתפים, 2000 מתוכם בני העדה.

<דן פוטרמן: היא לא תכנית תגבור ולא העשרה, אלא תכנית שמטרתה לשנות את סדר היום של בתי הספר היסודיים.

<דן פוטרמן: אנחנו שמים דגש מאוד חזק, כפי ששושנה ציינה, על אוריינות, על פיתוח כישורי השפה כבסיס הלמידה לכל מקצוע וגם פיצוי על הקשיים של תלמידים.

<דן פוטרמן: עד היום יש לנו לא מעט תלמידים שבאים מבתים בהם האוריינות לא טובה.

<דן פוטרמן: כמובן שהקהילה מאוד מגוונת, יש לנו גם הורים עם תואר שני כך שיש מכל המנעד.

<דן פוטרמן: אנחנו רואים פוטנציאל רב.

<דן פוטרמן: אנחנו דואגים לחזק גם את ניהול בית הספר, לשדרג את רמת ההוראה ולעקוב אחרי התלמידים.

<דן פוטרמן: יש מעקב צמוד והמון נתונים.

<דן פוטרמן: בנוסף, אנחנו רוצים להעצים את ההורים, לגייס את ההורים בני הקהילה להיות שותפים לתהליך הלמידה של ילדיהם.

<דן פוטרמן: אוריינות ושפה זו משימת-על של בית ספר יסודי לכל תלמיד, ועוד יותר לתלמידים בני העדה.

<דן פוטרמן: אנחנו למדנו שזה אפשרי.

<דן פוטרמן: אפשר לסגור פערים, אפשר לצמצם פערים עם התערבות מקיפה, נכונה ומכוונת אפילו בבתי ספר הכי מאותגרים.

<דן פוטרמן: מה חסר?

<דן פוטרמן: זו הבשורה הפחות טובה.

<דן פוטרמן: אנחנו זקוקים למנהלים יותר חזקים, אנחנו זקוקים למורים ברמה יותר גבוהה.

<דן פוטרמן: אנחנו ב-13 ערים וברוב המקרים כשמדובר בתלמידים בני העדה מביאים צוות לא חזק לשם, זה לא מושך אנשים.

<דן פוטרמן: לפעמים יש מכרזים ואף אחד לא מתקרב למכרז ולא רוצה להיות מנהל של אותם בתי ספר.

<דן פוטרמן: מה מונע מאתנו להיות בבתי ספר רבים נוספים?

<דן פוטרמן: אנחנו רואים היום 60% מתקציב התכנית שלנו מגיע מתורמים פרטיים.

<דן פוטרמן: המשרד מכסה 24% והרשויות בקושי 15%.

<דן פוטרמן: אין מימון יציב, בניתוח של המצגת שלצערי לא ניתן לראות כאן וראינו בוועדות אחרות רואים את זה.

<דן פוטרמן: ביסודי ילדים נמצאים 6 שנים ברצף.

<דן פוטרמן: זו הפעם היחידה שיש ריכוז של שנים בהן אפשר למנוע פתיחה של פערים.

<דן פוטרמן: הם נפתחים ביסודי לכן חשוב להשקיע ביסודי.

<דן פוטרמן: לאן הכסף הולך?

<דן פוטרמן: לפי הניתוח שלנו היחס בין הכסף שמושקע היום בתקציבים הנוספים שניתנו לקידום הקהילה, היחס הוא 7-1 לטובת על-יסודי.

<דן פוטרמן: לא משקיעים ביסודי מלבד התכנית שלנו והתכנית של שושנה.

<דן פוטרמן: אין תכניות שמקדמות ילדים.

<דן פוטרמן: בחינוך פורמלי ילדים נמצאים 30 שעות בשבוע.

<דן פוטרמן: זאת ההזדמנות למנוע פערים, זאת ההזדמנות לקדם תלמידים.

<דן פוטרמן: אנחנו מבקשים ומתחננים להתגייס ללקיחת משהו שעובד ולהרחיב אותו לבתי ספר נוספים - עכשיו, לא לחכות.

<דן פוטרמן: צריך להקדיש יותר תקציבים, הממשלה צריכה לתת היקף יותר גדול כדי לשפר את ההצלחה.

<דן פוטרמן: יש הזדמנות ואנחנו יודעים שהזמן מאוד קריטי.

מנואל טרכטנברג: תודה, אני חייב לסגור את הישיבה תוך דקה כי יש ישיבה אחרת, אני פשוט רוצה לדעת מי הדוברים שרוצים לדבר ולא זכו בכך.

<אושרת גולן: אני אושרת גולן, מייצגת את כפרי הנוער.

מנואל טרכטנברג: כפרי הנוער?

מנואל טרכטנברג: מי עוד?

<מיכל אברה סמואל: מיכל אברה סמואל, מנכ"לית עמותת "פידל".

מנואל טרכטנברג: אז תרשו לי- - -

<שרי פייר: סליחה, אני גם ביקשתי את רשות הדיבור.

<שרי פייר: שמי ד"ר שרי פייר, נציגת משרד הקליטה.

מנואל טרכטנברג: צודקת.

מנואל טרכטנברג: משרד הקליטה חייב להישמע כאן, אז אני מתנצל, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: אני אגיד מה הסדר ואני מתנצל בפני כל אלה שאני לא יכול לתת להם רשות דיבור.

מנואל טרכטנברג: אני אתן שתי דקות למשרד הקליטה, לפידל ולגדעון ובזה נסגור, אני צריך לסכם ומאוד מתנצל, מה לעשות?

מנואל טרכטנברג: בבקשה.

<שרי פייר: אני אעשה את זה בקצרה.

<שרי פייר: אני מתחברת לכל מה שנאמר פה.

<שרי פייר: מצוינות באה מהמילה מיצוי.

<שרי פייר: זה, אגב, בניגוד להצטיינות שזה באמת החמישון העליון.

<שרי פייר: הכוונה היא, למצות את הפוטנציאל של כל אחד.

<שרי פייר: זה חשוב מאוד, בפרט בקרב בני הקהילה.

<שרי פייר: לפי "הדרך החדשה" אנחנו פועלים עם עולים שנמצאים עד 15 שנים בארץ בכלל ובקרב יוצאי אתיופיה בפרט.

<שרי פייר: אנחנו מדברים על תמיכות לפי סעיף 3א' בו עשינו נוהל חדש בימים אלה.

<שרי פייר: אחד התחומים הוא מצוינות בקרב ילדים ובני נוער ללא הבדל מאיזו קהילה הם הגיעו.

<שרי פייר: אנחנו מקדישים לזה סכום נכבד מאוד.

<שרי פייר: בנוסף לכך, דובר כאן על צורך בחוגים.

<שרי פייר: אגב, בתכניות של הצטיינות אנחנו לא מדברים על הצטיינות בתחומי הליבה, שעל זה אחראי הקולגה שלנו ממשרד החינוך, אלא על הצטיינות בכל מיני תחומים אחרים שאינם תחומי ליבה, אבל הם גם תחומי דעת.

<שרי פייר: גם אם אתה מצטיין בספורט, גם אם אתה מצטיין בשחמט, זה מושך אותך למעלה ואת כולם למעלה ונותן לך מאפיינים של אליטה שמאוד חשובה.

<שרי פייר: דיברו כאן חברי כנסת על האחריות של הרשויות לבני הקהילה שלהם, ולכן אנחנו נותנים את החוגים לא בצורה מבדלת, לא בצורה נפרדת דרך הרשויות.

<שרי פייר: לגבי בית הספר היסודי, אנחנו נמצאים כרגע בשלב של חשיבה וטרום-הפעלה של תכניות במסגרת החינוך הבלתי פורמלי לבית הספר היסודי, יד ביד עם משרד החינוך, לא תכניות מבדלות.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה שרי, בבקשה מיכל מ"פידל".

<מיכל אברה סמואל: עמותת "פידל" עוסקת בחינוך דרך מגשרים חינוכיים חברתיים בבתי הספר וגם בחינוך הבלתי פורמלי.

<מיכל אברה סמואל: אני רוצה רק להתייחס לסיפור של המצוינות.

<מיכל אברה סמואל: יש הלימה מאוד גדולה בין המצוינות החברתית לבין המצוינות הלימודית.

<מיכל אברה סמואל: אנחנו ראינו שאם אין חיזוק של הזהות, אם אין את הנרטיב החיובי של המקום שהילדים האלה הגיעו ממנו ותחושת המסוגלות שלהם, אנחנו מבקשים מהם שיצליחו בלימודים.

<מיכל אברה סמואל: אנחנו ב"פידל" עשינו מיפוי של תכניות מצוינות ברמה הארצית וגילינו שאין ילדים יוצאי אתיופיה, אם זה בתכניות "ליד" או בתכניות אחרות.

<מיכל אברה סמואל: גילינו שילדים כן מתקבלים אבל הם לא שורדים, כי אין להם מעטפת.

<מיכל אברה סמואל: אני חושבת שהמערכת צריכה לקחת את הנושא הזה ולחזק את המעטפת, להגיע לתכנית המצוינות.

מנואל טרכטנברג: תודה.

מנואל טרכטנברג: בבקשה, אחרונה חביבה.

<יעל סלע: אני מנכ"לית עמותת "גדעון".

<יעל סלע: אנחנו מפעילים מרכזי למידה בשכונות החלשות, ואני רוצה להביא את הקול של הילד האתיופי בשכונה שלא מגיע לתכניות מצוינות.

<יעל סלע: מה שעושה את ההבדל זה מה שקורה לאחר שעות בית הספר.

<יעל סלע: מה שילד קטן צריך אחרי שעות בית הספר זאת מעטפת שלמה ולא רק דברים נקודתיים.

<יעל סלע: המעטפת צריכה לכלול מודל אישי חיובי, תגבור לימודי ותכניות העשרה.

<יעל סלע: "הדרך החדשה", כפי שמר פוטרמן ציין, כמעט לא נותנת מענה לחינוך הבלתי פורמלי לגילאי בית ספר יסודי.

<יעל סלע: החוגים זה דבר נהדר ואני מאוד בעד, אבל הם נותנים מענה לשעה אחת בשבוע- - -

<מני יאסו: סליחה, מה קרה?

<מני יאסו: עמותות לא מקבלות איזשהו תגמול אז אפשר "לחגוג" על החוגים?

מנואל טרכטנברג: אנחנו חייבים לסיים, סליחה.

<מני יאסו: מאיפה הנתון הזה?

<מני יאסו: כל חוג הוא מספר פעמים בשבוע.

<יעל סלע: זה נפלא.

<יעל סלע: אני בעד ולא נגד, אבל החינוך הבלתי פורמלי לא מסתכם בחוגים.

<יעל סלע: הילד צריך מענה יותר גדול.

<יעל סלע: השורה התחתונה היא, שיש תקציב מאוד גדול והוא לא מגיע לילד הקטן בשכונה האתיופית.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

מנואל טרכטנברג: אני חייב לסיים כאן.

מנואל טרכטנברג: רבותיי יש הרבה דברים מאוד חשובים אבל אני חייב לסיים.

<אושרת גולן: אפשר שני משפטים למען הנערים שבכפרי הנוער?

מנואל טרכטנברג: היה פה דיון לפני על כפרי הנוער.

<אושרת גולן: לא, זה משהו פרקטי, אפשר להביא פתרון פרקטי לנושא הזה.

מנואל טרכטנברג: 10 שניות, בסדר?

<אושרת גולן: 10 שניות.

<אושרת גולן: נער עולה מאתיופיה שאנחנו קולטים אותו בכפר הנוער שלנו, מקבל דמי אחזקה, שהם שווים לילדים שלי שמתחנכים במוסדות של ישיבות בני עקיבא ואולפנות וזאת למרות שהצרכים של נער עולה מאתיופיה גבוהים יותר כי צריך להשקיע בו.

<אושרת גולן: לעומת זאת, כפר נוער של חרדים מקבל תקציב טיפולי, כפר נוער של בדואים מקבל תקציב טיפולי, נוער עולה מאתיופיה מקבל כמו כל בחור ישראלי רגיל.

מנואל טרכטנברג: המסר ברור, תודה.

מנואל טרכטנברג: אני חייב לסיים כאן.

מנואל טרכטנברג: רבותיי תם ולא נשלם, אני רוצה לסכם את הדיון.

מנואל טרכטנברג: קודם כל הוועדה מודה לכל המשתתפים, באמת רב העניין.

מנואל טרכטנברג: רבים רוצים להשתתף ולא הספקנו את כולם.

מנואל טרכטנברג: הוועדה רושמת בפניה שיש שיפור מסוים שצריך לציין אותו ביחס של משרדי הממשלה לנושא של קידום האזרחים יוצאי אתיופיה.

מנואל טרכטנברג: אין דיי בכך, צריך להתמיד ולהשקיע גם משאבים כספיים תקציביים וגם משאבים אנושיים, כדי לקדם את הנושא מעבר לכך.

מנואל טרכטנברג: הוועדה שמעה בדאגה את העובדה, שלגבי תלמידים מחוננים, הפער הוא עדיין גדול מאוד בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מאוד מקווים לשמוע מכם בקרוב על התקדמות משמעותית מתוך פעילות פרואקטיבית של המשרד, שעושה שני דברים: האחד, בוחנת מחדש את כלי האיתור של המחוננים, ושנית בוחנת את הקשיים של הסביבה, של ההורים, הקשיים הכלכליים שעלולים למנוע מאותם ילדים עם פוטנציאל מחוננות להגיע לתכניות האלה.

מנואל טרכטנברג: הוועדה רשמה לפניה שיופנו לחינוך המיוחד רק תלמידים שזקוקים לכך, ולא כאלה שלא היו צריכים להיות שם.

מנואל טרכטנברג: הוועדה קוראת למשרד החינוך להציג לוועדה בהזדמנות הקרובה נתונים על כל מה שדובר כאן.

מנואל טרכטנברג: לא קיבלנו בדיון נתונים זמינים כדי לוודא התקדמות.

מנואל טרכטנברג: כמו כן הוועדה קוראת ליזום תכניות מעקב על שלל תכניות ההתערבות שישנן, שעוד פעם כששאלנו על כך לא קיבלנו מענה מספק.

מנואל טרכטנברג: אנחנו קוראים לשיתוף פעולה בין משרדי הממשלה השונים לבין מרכז השלטון המקומי.

מנואל טרכטנברג: שיתוף פעולה זה הוא קריטי להגברת האפקטיביות של התכניות.

מנואל טרכטנברג: הוועדה רשמה לפניה כי החינוך הבלתי פורמלי יכול לקדם ולהוות גורם חיובי מאוד במוביליות של האוכלוסייה הזו.

מנואל טרכטנברג: הוועדה רשמה בפניה בסיפוק כי ניתנות מלגות ליוצאי אתיופיה להשתתף במכינות קדם צבאיות, ואנחנו קוראים להגדיל את מספר המלגות.

מנואל טרכטנברג: בסוף אני רוצה לציין שבכל הדיון כאן לא שמענו על הגיל הרך.

מנואל טרכטנברג: הגיל הרך בעיניי הוא השלב הקריטי.

מנואל טרכטנברג: דיברנו על התערבויות מוקדמות וזה השלב הקריטי ולא השלב של בית הספר היסודי.

מנואל טרכטנברג: בגיל 6 זה כבר כמעט מאוחר מידיי.

מנואל טרכטנברג: כמי שמטפל בגיל הרך כנושא מרכזי, אני אשמח מאוד אם אלה מכם, או אחרים שלא נמצאים כאן ואתם תגיעו אליהם, לקבל אמירות לגבי תכניות, איך נערכים וכדומה, כי בלעדי זה לצערי הרב לא נוכל לסגור פערים.

מנואל טרכטנברג: לבסוף, מה שנאמר כאן על משרד הקליטה, העניין של מצוינות והצטיינות בשלל תחומים ולא רק בתחומים הקלאסיים כמו מתמטיקה ואנגלית.

מנואל טרכטנברג: זה לא חזות הכול, יש פוטנציאל אדיר גם בתחומים אחרים וצריך לדעת לתעל את הפוטנציאל הזה גם בתחומים האלה.

מנואל טרכטנברג: רבותיי תם ולא נשלם, אני מודה לכולכם.

מנואל טרכטנברג: הישיבה נעולה.