ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 586, 2017-07-18 12:30

מירב בן ארי: שלום לכולם.

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני רצתי מוועדה אחרת.

מירב בן ארי: אנחנו נפתח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: היום 18.7.2018, כ"ד בתמוז התשע"ז.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת אלי אללוף.

מירב בן ארי: הנושא הוא מחסור בעובדים מקצועיים בתעשייה הישראלית, דיון דחוף שהגישו חבר הכנסת עופר שלח, אני, חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין וחבר הכנסת דב חנין.

מירב בן ארי: אני אפתח בדקה וחצי שלי, ואז אני אתן לחברי הכנסת.

מירב בן ארי: אני עם החברים שלי, עופר ואיילת, בנושא של כחול-לבן.

מירב בן ארי: אנחנו מובילים את השדולה הזאת כבר שנתיים וחצי, עוסקים ללא הרף - מסיורים במפעלים שאנחנו נמצאים בהם, עד לפגישות מקצועיות גם פה, גם בהתאחדות.

מירב בן ארי: באמת, פועלים ללא הרף עבור התעשייה הישראלית.

מירב בן ארי: אנחנו בכל השנתיים וחצי האלה קצת בתסכול מתמיד בנושא הזה של העובדים המקצועיים.

מירב בן ארי: אנחנו מתעסקים בזה גם בחינוך הטכנולוגי, שאנחנו רואים שאמנם יש שינוי, עכשיו הוקצו עוד 100 מיליון שקל להתאחדות התעשייה לטובת אותם בתי ספר טכנולוגיים.

מירב בן ארי: יש שינוי, אבל אנחנו הרבה פעמים מגלים גם שהשינוי קצת לפעמים מאוחר מידי, או too little too late.

מירב בן ארי: מה שנקרא אנחנו במחסור, לכן יזמנו את הדיון הדחוף הזה.

מירב בן ארי: לאור זה שהזמן שלנו קצר אני ממש אודה לחברי הכנסת אם ידברו בקצרה.

מירב בן ארי: אם מבחינת

מירב בן ארי: כם זה בסדר, חברת הכנסת ברקו חייבת לעזוב - אתם המציעים – ולכן היא פשוט באה לדבר וללכת.

מירב בן ארי: מה שתחליטו, עופר, איילת.

עפר שלח: בסדר.

מירב בן ארי: אז הנה, אני דיברתי בדקה.

מירב בן ארי: בקשה, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: תודה, גברתי יושבת הראש.

ענת ברקו: תודה לחבריי שנתנו לי לדבר שלא על פי סדר הדיון.

ענת ברקו: אני לא חברה בוועדה, אבל מה שחשוב לי לומר לכם זה שיש מהפכה בצה"ל, והמהפכה היא שיש הכרה, בעקבות החוק שלי, במקצועות צבאיים, ההקבלה האזרחית למקצועות צבאיים.

ענת ברקו: זאת אומרת, יש לנו הרבה מאוד חיילים משוחררים שיוצאים עם תעודות מקצועיות אזרחיות לשוק, צריך להעסיק אותם.

ענת ברקו: יש הרבה מאוד מקצועות שאתם יכולים - - ברגע שהתפישה תהיה שצה"ל הוא חברת כוח האדם הגדולה במדינה, אני חושבת שזה יכול לשנות הרבה, כולל כשאנחנו מדברים על מקצועות בנייה, על מקצועות נהיגה.

ענת ברקו: אני רואה שבנייה זה אכן עבודה מועדפת, אבל כל המקצועות הנלווים לבנייה שנהיו יותר טכנולוגיים, או תפקידי נהיגה, או תפקידים שהם גם במקצועות של אלקטרונאים, או אנשים שעושים י"ג, י"ד והצבא מוציא אותם כטכנאים, כהנדסאים - המשק משווע לזה.

ענת ברקו: זה טוב למשק, זה טוב לחיילים שאנחנו שמים אותם על פסים של התחלת חיים וקריירה.

ענת ברקו: אני חושבת שכדאי לקחת את זה בחשבון.

ענת ברקו: מה שאני רק רוצה להעיר זה שכדאי מאוד לשים יד על החיילים המשוחררים שבוע, שבועיים, חודש חודשיים לפני שהם סיימו את השירות, יחד עם חטיבת כוח אדם, חטיבת תכנון כוח אדם והכוונת חיילים משוחררים, כדי שיהיה רצף תעסוקתי, והרצף הזה יהיה מהשירות וקדימה הלאה לשוק.

מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת ברקו.

מירב בן ארי: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה אדוני.

עפר שלח: תודה, מרב.

עפר שלח: קודם כל, אני רוצה להגיד, ענת, לפני שאת הולכת, החוק שלך הוא חוק מאוד ראוי ורצוי, הוא רק לא יפתור את הבעיה הזאת בכלום, כי אנחנו לא מדברים על בנייה או על נהיגה.

עפר שלח: אנחנו מדברים על משהו שלצורך העניין אני משווה אותו לסוגיית תאונות הדרכים.

עפר שלח: כולם מדברים על זה, רק מה שצריך לעשות לא נעשה.

עפר שלח: המצוקה היא בכמה וכמה רמות.

עפר שלח: קודם כל, היא נובעת – כאמור אנחנו מתכנסים פה האנשים הקבועים שמנסים לעשות משהו בעניין - ממותו של החינוך הטכנולוגי במדינת ישראל, החל מבתי הספר וכלה ביחס למכללות הטכנולוגיות.

עפר שלח: בכנסת הקודמת, כשהייתי בוועדת הכספים, הצלחתי לסייע להם באופן נקודתי, אבל אין שום פתרון אמיתי לסוגיית המכללות הטכנולוגיות.

עפר שלח: משם לעולם ההכשרה המקצועית גם לאנשים שאיבדו את עבודתם וגם מה שנקרא on the job training.

עפר שלח: אנחנו מקבלים פה, למשל בנייר שאני מחזיק ביד שגם אתם קיבלתם אותו: בישראל רק 4% מהתלמידים בהכשרה מקצועית מקבלים הכשרה אצל מעסיקים במקום עבודתם, וכן הלאה.

עפר שלח: המחסור הזה הוא קריטי משני טעמים בעיני.

עפר שלח: אחד, השתלמותו של עולם העבודה.

עפר שלח: כשאתה משלב את זה במה אנחנו הישראלים טובים ותחרותיים, אם לא תהיה הכשרה טכנולוגיה, גם התעשייה הישראלית הקיימת תגווע בסופו של דבר.

עפר שלח: יש לנו את הנתונים על הגיל הממוצע של האנשים שעובדים בזה.

עפר שלח: אם אנחנו לא ניקח את המיומנויות שדרושות לתעשייה המסורתית ונחבר אותם עם ההייטק, אם אנחנו לא ניצור מצב שהתעשייה המסורתית בישראל הולכת ומתקדמת טכנולוגית, וזה רק חינוך טכנולוגי ורק הכשרה לפני ובמקום העבודה, גם התעשייה שקיימת היום, 12% מהתמ"ג, תלך ותגווע לאט לאט, כי אל"ף, היא מוצאת את עצמה בשולי תחרות שהם כמעט בלתי אפשריים, ובי"ת, היא מוצאת את עצמה בלי עובדים.

עפר שלח: הדבר הזה אם מחברים אותו לצרכים של מדינת ישראל, אם מחברים אותו לעולם העבודה שבו מכונות יחליפו אנשים יותר ויותר, אנחנו ניצור מצב שאחד המעסיקים, אחד הסקטורים המעסיקים במשק - - אנחנו כל הזמן מדברים על צמיחה, אנחנו גם מדברים על יוקר המחייה.

עפר שלח: אם אנשים לא יעבדו - אפילו אם יוקר המחייה ירד - לא יהיה להם ממה לממן את המחייה שלהם וכן הלאה.

עפר שלח: אם לא יהיה לזה פתרון מקיף שמתחיל מההכשרה הטכנולוגית גם בבתי הספר, גם במכללות וגם במקום העבודה, מדינת ישראל בתוך לא יותר מעשור - לדעתי הרבה פחות - תעמוד בסיטואציה משברית.

עפר שלח: ואז אנחנו נבוא לפה ובהרבה מיליארדים ננסה לתקן את מה שאפשר היום לתקן - אני לא בטוח שנצליח – בהרבה פחות כסף והרבה יותר מחשבה.

עפר שלח: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת שלח.

מירב בן ארי: חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אז ככה, אני אתחיל מהסוף של מה שאמר חבר הכנסת שלח.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, אנחנו כבר בפיגור, כלומר אנחנו כבר בנקודה שבה אנחנו שואלים את עצמנו באמת האם עדיין אפשר להציל את המצב.

איילת נחמיאס ורבין: אז אל"ף, אני אדם אופטימי, כי פוליטיקאי לא יכול להרשות לעצמו לא להיות אופטימי, אבל פה צריך להבין שהמערכת היא פשוט בקריסה טוטאלית.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שבשנתיים וחצי האחרונות היינו שותפים, אם אני לא טועה, ל-10 דיונים כאלה – בוועדת כספים, בוועדת כלכלה ובוועדת העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: כל פעם בוועדה אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פה מדברים על בעיה אקוטית, על מחסור של 8,000 עובדים בתעשייה, מדברים על מחסור של עשרת אלפים מהנדסים.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול אנחנו שוב עסקנו באחד הדברים הפופולאריים בממשלה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה הזאת גם עושה דברים טובים, אבל אחד הדברים הפופולאריים בממשלה הזאת זה העברת סמכויות, חוץ מדבר אחד.

איילת נחמיאס ורבין: כל המערכת של החינוך הטכנולוגי עברה ממשרד הרווחה למשרד הכלכלה.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: לא כל המערכת, חלק נמצא במשרד החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: היה צריך להעביר את כולם למשרד החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: הדברים האלה חייבים להיות ביחד, גם בגלל המעמד הציבורי, גם בגלל שמערכת החינוך היא זאת שאמורה לטפל בחינוך מטבע הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: חינוך טכנולוגי היום הופך להיות יותר ויותר מתוחכם.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו צריך להגיד משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכולנו מכירים גם את המספרים וגם את העובדה, למשל, שמכללות טכנולוגיות לעומת אוניברסיטאות מתוקצבות הרבה הרבה יותר נמוך.

איילת נחמיאס ורבין: כשאתה בודק י"ג, י"ד, מכללות ואוניברסיטאות, הפער יכול להגיע לעשרות אלפי שקלים, כי מי שיושב במכללה טכנולוגית מתוקצב ב-8,000 שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: י"ג, י"ד זה 14 אלף שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: מהנדס זה כבר 33 אלף שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להצביע היום על ניתוק שאני לא בטוחה שמספיק דיברתי עליו.

איילת נחמיאס ורבין: אנשים הולכים ללמוד מקצועות טכנולוגיים.

איילת נחמיאס ורבין: לא מספיק, אבל הולכים ללמוד מקצועות טכנולוגיים.

איילת נחמיאס ורבין: אין להם מושג שבסוף הדרך הם אמורים לעבוד בדבר המדהים והמופלא הזה שנקרא התעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אתה פוגש לפעמים סטודנטים בשנה ג' בהנדסת פלסטיקה, בהנדסת מכונות שלא ראו בחיים שלהם מפעל מבפנים.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, הנרי?

איילת נחמיאס ורבין: קלעתי לדעת גדולים, לדעת תעשיינים.

איילת נחמיאס ורבין: זה ממש מדהים לפגוש את התופעה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, הממשלה צריכה לראות בסך הכל - - ופה, תאמינו לי, זה אפילו לא עניין של תקציבים.

איילת נחמיאס ורבין: זה הקטע לפעמים המדהים, שלא כל דבר כרוך בכסף, שפשוט צריך פשוט להביא את האנשים האלה למפעלים בשנה ג'.

איילת נחמיאס ורבין: אתה הזכרת בצדק את on the job training, או ענת קודם הזכירה, כי באמת הצבא הוא גם גורם מאוד מאוד משמעותי לעידוד לחינוך הטכנולוגי.

איילת נחמיאס ורבין: מה מדהים בהתפתחות הטכנולוגית?

איילת נחמיאס ורבין: היא לא לגמרי מחליפה אנשים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, אם אתה בונה מכונת הרכבה מאוד מאוד מתוחכמת - היום ההרכבה היא אחד הדברים שמעודדים הכי הרבה פריון חוץ מהכשרה טכנולוגית - בסוף גם צריך מישהו שיעמוד ליד המכונה המתוחכמת הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני פניתי - והנה, מירב, אני מניחה את זה לפתחך, נדמה לי שגם דיברנו על זה כמה פעמים – כבר יותר מפעם אחת, יותר מפעמיים, יותר משלוש פעמיים למשרד האוצר, לרשות המיסים על הנושא של מכונות הרכבה.

איילת נחמיאס ורבין: מכונות הרכבה זה אחד מגורמי הפריון הממריצים פריון הכי מהר.

איילת נחמיאס ורבין: לעומת זאת, הפחת המואץ שלהן הוא לא מספיק גבוה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה אחד הכלים שאנחנו יכולים לתת בידי התעשיינים גם לעודד, כי מדובר במכונות מתוחכמות, בדרך כלל מכונות custom made.

איילת נחמיאס ורבין: גם אנחנו יכולים לשלב פה בין החינוך הטכנולוגי לבין מה שאנחנו בסוף רוצים לראות, וזה את תפארת התעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את מורן רייכמן מהאגף להכשרה מקצועית, כי התייחסו כאן גם חברי הכנסת לנושא של הכשרה מקצועית.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר שגם אתמול השר נשאל במליאה לגבי הכשרה מקצועית.

מירב בן ארי: אני מצפה גם שתתייחס לעניין של הנשים, כי אני ואתה כבר ישבנו ודיברנו.

מירב בן ארי: אז בוא נראה איך אנחנו מתקדמים עם הסיפור הזה.

מירב בן ארי: בקשה, מורן.

<מורן רייכמן: שלום.

<מורן רייכמן: קודם כל כמה הערות.

מירב בן ארי: למרות שאתה שייך עכשיו למשרד הרווחה.

<מורן רייכמן: משרד העבודה והרווחה.

מירב בן ארי: העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

מירב בן ארי: השר - -

איילת נחמיאס ורבין: כל פעם כשאנחנו פוגשים את אותם אנשים, אנחנו צריכים להיזכר באיזה משרד הם עכשיו.

עפר שלח: מילא אנחנו - -

<מורן רייכמן: אותם אנשים, המשרדים אחרים.

עפר שלח: מילא אנחנו, הם צריכים לזכור.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, הם צריכים לזכור.

<מורן רייכמן: קודם כל, כמה הערות לגבי הדברים שנאמרו פה.

<מורן רייכמן: צריך להגיד ביושר שהמדינה בעשור הקודם הזניחה את תחום ההכשרה המקצועית.

<מורן רייכמן: יש לי פה גם גרף מ-2002.

<מורן רייכמן: מ-2002 נחתכו דרמטית התקציבים וכוח האדם המוקצה למשימה.

<מורן רייכמן: מ-2013, 2014 אנחנו משקמים את המערכת, זאת אומרת, יש פה מערכת לשקם.

<מורן רייכמן: יש גם עלייה בתקציבים בשנים האחרונות, עלייה שהיא באחוזים מאוד נכבדת.

<מורן רייכמן: אבל אם מסתכלים על תחילת העשור הקודם, אנחנו עוד לא שם.

<מורן רייכמן: אנחנו צריכים להגיד ביושר שאם מחר בבוקר יתנו לנו חצי מיליון שקל, המערכות - -

מירב בן ארי: עזוב מה היה אם.

מירב בן ארי: תגיד לי מה אתה עושה עכשיו עם התקציב שיש לך.

מירב בן ארי: אין לי זמן עכשיו לספקולציות.

מירב בן ארי: תן לי עכשיו הסבר.

<מורן רייכמן: אז במספרים ככה:

<מורן רייכמן: ב-2016 יש גידול של 28% מהתלמידים שהמדינה מתקצבת או מסבסדת להכשרה מקצועית לכלל המקצועות.

איימן עודה: זה מ-1% עד 4%.

עפר שלח: לפי הנתונים שאנחנו מחזיקים פה, תקציב ההכשרה המקצועית ירד ב-2017.

<מורן רייכמן: הוא לא ירד.

עפר שלח: מ-852 מיליון שקל ל-837 מיליון.

<מורן רייכמן: אני מתייחס כרגע להכשרת מבוגרים.

<מורן רייכמן: תקציב ה-800 כולל המון סעיפים.

עפר שלח: הכשרה מקצועית זה רק מבוגרים.

עפר שלח: הכשרה מקצועית זה לא חינוך טכנולוגי.

מירב בן ארי: רגע, סליחה, מה היה התקציב ב-2016, מורן?

<מורן רייכמן: התקציב של הכשרת מבוגרים ב-2016 היה 115 מיליון שקל, השנה הוא 130 מיליון שקל.

<מורן רייכמן: התקציב שאתה מדבר עליו כולל בתוכו כחצי מיליארד שקל של מערכת בתי הספר המקצועיים לנוער, שזה מרב התקציב.

איילת נחמיאס ורבין: למה בכל זאת זה ירד?

איילת נחמיאס ורבין: זה עדיין לא פותר את שאלת הירידה בתקציב.

<מורן רייכמן: אני לא יודע למה המספר הגדול ירד.

<מורן רייכמן: אני מדבר על תקציב פעילות נטו להכשרת מבוגרים.

<מורן רייכמן: הוא בכל מקרה עלה.

<מורן רייכמן: ב-2017 אנחנו עובדים עם מודל הפעלה חדש של שני זכיינים.

<מורן רייכמן: בעבר המורים היו עובדי מדינה, זה יצר המון קשיים בפעילות.

<מורן רייכמן: היו לנו שני זכיינים לרשתות חינוך, דבר שאיפשר לנו גמישות מאוד גדולה במקצועות ובמיקום הגיאוגרפי של הקורסים.

<מורן רייכמן: צריך גם להגיד, קשה לנו לפתוח קורסים כי אנשים לא מגיעים.

<מורן רייכמן: המשק ב-4.5% אבטלה, אם אני לא טועה.

<מורן רייכמן: יש קורסים שעומדים, מחכים לאנשים שיבואו.

<מורן רייכמן: עכשיו, המדינה היא אולי לא טובה בשיווק, אבל יש לנו שני זכיינים שהם רשתות חינוך ותיקות, הם מומחים בשיווק.

<מורן רייכמן: עדיין קשה להם לגייס לקורסים בחינם.

<מורן רייכמן: ברור שיש פה גם אבטלה נמוכה, גם בעיית תדמית שאנחנו מטפלים בה, וגם בסוף - - עשינו לאחרונה מחקר על תדמית - -

עפר שלח: מורן, סליחה, אבל נדמה לי שמה שיש פה וגם בהמשך לדברים שהעלית - - חסרה מערכת שלמה.

עפר שלח: זה לא רק שאני צריך לדעת שתהיה לי עבודה בסוף הלימודים שלי, בין אם אקדמיים או הכשרה מקצועית - -

מירב בן ארי: השמה.

עפר שלח: צריך לדאוג לזה שבמקצועות נדרשים יהיה סבסוד.

עפר שלח: זאת אומרת, אתה צריך - - אתה כמערכת צריך לייצר מסלול שלם לבן אדם שבסופו של דבר מביא אותו להיות עובד טכנולוגי בתעשייה, אחרת הוא, אתה יודע, אתה אומר לו, "תעשה קורס, ואז תעמוד לגורלך".

עפר שלח: הוא קורא מה שהוא קורא על התעשייה המסורתית ולא בא.

<מורן רייכמן: זה גם לא המצב.

<מורן רייכמן: קודם כל, יושבים פה עמיתיי משירות התעסוקה, שזו מערכת ההשמה הכי גדולה בארץ.

<מורן רייכמן: בנוסף, הזכיינים שלנו, חלק מהמכרז גם יש להם כוח אדם שמוקצה להשמת האנשים בוגרי הקורס.

<מורן רייכמן: עוד אלמנט חשוב שהוספנו זה מסלול הכשרה בחניכות.

<מורן רייכמן: בכלל, כל השיתוף עם התעשייה, עם העסקים - - יש לנו מסלול הכשרה חדש שמ-day one המעסיק מסנן את הקורס, את מי שנכנס לקורס, והשבוע מתחלק יומיים בכיתה ויומיים או שלושה אצל המעסיק בשכר, ככה כשהתלמיד מסיים את הלימודים, הוא כבר באחוזים מאוד גבוהים מושם - -

מירב בן ארי: מורן, מה החיבור בין התעשייה הישראלית לאותם צעירים שמסיימים את הקורס?

מירב בן ארי: האם בשבוע- שבועיים האחרונים לפני סיום הקורס מגיעים התעשיינים?

מירב בן ארי: יש להם אפשרות?

מירב בן ארי: איך התקשורת בין מסיימי הקורס שלא ייעלמו?

מירב בן ארי: אמרה כאן חברת הכנסת ברקו על הקטע של הצבא, אבל אני עכשיו רגע לוקחת את זה בהשאלה לעולם שלכם.

מירב בן ארי: האם שבוע-שבועיים לפני סיום הקורס של, אני לא יודעת מה, נניח מלגזנות, בא אותו תעשיין ואומר לו "אני צריך אתכם"?

<מורן רייכמן: אז כן.

<מורן רייכמן: קודם כל, אנחנו גם לוקחים את הקורסיסטים לבקר במפעלים וגם מביאים נציגי מפעלים אלינו.

<מורן רייכמן: צריך להבין גם שיש פער ציפיות - -

איילת נחמיאס ורבין: מה המספר של האנשים שעוברים את ההכשרות המקצועיות בשנה?

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, מספר, לא עלייה של 28%.

איילת נחמיאס ורבין: כמה אנשים עוברים את ההכשרה?

<מורן רייכמן: בגדול, המספר ב-2017 הוא עד 9,000, שזה כולל הכשרות מתוקצבות, מסורתיות, מה שהיה פעם דורשי עבודה, תכנית "שוברים להכשרה מקצועית" ו-on the job training, מה שציינת.

איילת נחמיאס ורבין: מתוך ה-9,000 האלה, כמה- -?

איילת נחמיאס ורבין: אתם עושים מעקב כדי לראות אם הם נקלטו וכמה זמן הם ממשיכים לעבוד בתעשייה?

איילת נחמיאס ורבין: כי הבעיה, אגב, וזה חשוב, ואת זה אולי לא הזכרנו קודם, חברת הכנסת בן-ארי, זה שהדלת המסתובבת בתעשייה היא מדוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, אנשים באים, עובדים 3 ימים, נניח בשקילה או משהו כזה, לאו דווקא עבודה פיזית מאוד, ועוזבים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, זאת הבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: השאלה היא כמה אתם במעקב אחרי זה.

<מורן רייכמן: אנחנו במעקב.

<מורן רייכמן: יש לנו סקר מתחילת-אמצע 2016, סקר חדש, מעקב בוגרים.

<מורן רייכמן: אנחנו התקשרנו לכל הבוגרים של הקורסים המתוקצבים, שאלנו אותם מה מצבם התעסוקתי בממוצע שנתיים מסיום הקורס.

<מורן רייכמן: המספרים הם סביב ה-50% עובדים.

<מורן רייכמן: סביב ה-70% נחשפו למקצוע, זאת אומרת, עבדו בשלב כזה או אחר במקצוע.

<מורן רייכמן: עובדים ממש באותו היום של הסקר – כ-50%, משתנה לפי ענף.

<מורן רייכמן: יש ענפים יותר חזקים, ענפים יותר חלשים.

<מורן רייכמן: סביב ה-50%.

<מורן רייכמן: זו מגמה רבת שנים, אין איזה קפיצות דרמטיות.

<מורן רייכמן: אפשר להתווכח אם זה טוב או לא טוב.

<מורן רייכמן: בעיני זה בסדר, אפשר לשפר.

<מורן רייכמן: מה שכן, אנחנו רואים סיבות של אנשים שלא מגיעים לתעשייה, או לא נשארים.

<מורן רייכמן: קודם כל, סביבת עבודה זה דבר שעלה כגורם מאוד משמעותי.

<מורן רייכמן: בסוף אנשים בשביל 7,500 שקל מעדיפים אולי לוותר על 500 או על 1,000 שקל ולעבוד בקניון ממוזג, לא במפעל.

<מורן רייכמן: זאת המציאות.

<מורן רייכמן: נכון שגם היום אנחנו מנסים לחשוף אותם למפעלים שהם יותר מתקדמים, ומוסך היום זה לא בהכרח מוסך של פעם, אבל בסוף זו עבודה שהיא כן פיזית, לא תמיד בסביבה ממוזגת ונעימה.

<מורן רייכמן: זה חלק מהמצב.

<מורן רייכמן: השכר פה הוא פקטור.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך עד כמה העובדה שמנכים לאותם חבר'ה שעושים קורסים להכשרה מקצועית חלק מדמי האבטלה, 30% מדמי האבטלה, משפיע עליהם בכניסה לקורס.

<מורן רייכמן: תראי, קשה לומר כמה זה משפיע.

<מורן רייכמן: בעיני זה דבר מיותר הניכוי הזה .

<מורן רייכמן: אמרנו את העמדה הזאת בכל מקום - את יודעת, גם נפגשנו איתך - שה-30% זה כבשת הרש.

<מורן רייכמן: אני לא רואה למה לקחת לאנשים את דמי האבטלה שלהם.

<מורן רייכמן: הרי בעבר, עד 2002, כל מי שהיה הולך לקורס הכשרה מקצועית לא היה מקבל דמי אבטלה עד סוף הקורס, אפילו אם הוא היה 10 חודשים.

<מורן רייכמן: היום יש לך זכאות אישית.

<מורן רייכמן: כשהיא נגמרת, היא נגמרת.

<מורן רייכמן: אני לא רואה למה לנכות על זה עוד 30% שכר לימוד או דמי רצינות.

<מורן רייכמן: זו העמדה שלי.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בדבר הזה אנחנו מטפלים.

מירב בן ארי: רציתי לדעת גם לוועדה וגם שאתם תדעו את זה, העניין הזה של הניכוי של דמי אבטלה כשיוצאים לקורסים.

מירב בן ארי: אריה אשד, איגוד המוסכים.

מירב בן ארי: בקשה, אדוני.

<אריה אשד: תודה רבה לחברי הכנסת וליושבת-ראש הוועדה.

<אריה אשד: אנחנו מתעסקים עם חינוך טכנולוגי, ואני עושה אבחנה בין חינוך טכנולוגי להכשרה מקצועית.

<אריה אשד: אני חושב שיש פה בלבול מערכות ובלבול מושגים גם מצד משרד הרווחה, האגף להכשרה מקצועית.

<אריה אשד: חינוך טכנולוגי, כמו שאמרת חבר הכנסת שלח נכון, הוא לבתי הספר התיכוניים.

<אריה אשד: בשנה האחרונה, בעצם בשנתיים האחרונות, יש לנו מיזם יפהפה שמתחיל עכשיו עם משרד החינוך ועם התאחדות התעשיינים, הוא נקרא" שילוב תלמידים בתעשייה".

<אריה אשד: במסגרתו אנחנו לוקחים ילדים מכיתות י', י"א וי"ב, נותנים להם את ההכשרה המקצועית, או בעצם את החינוך הטכנולוגי באמצעות תוכנה, באמצעות לומדה אינטרנטית, כדי לחבר אותם לעולם החדש של החינוך הטכנולוגי.

<אריה אשד: עושים להם גם מה שנקרא סיורים והשמה בתוך המוסכים, בתוך מוסכי השירות, כדי שיבינו את העולם הזה.

<אריה אשד: זה, כמובן, נותן להם את הפתיחות כדי להגיע אחר כך בצה"ל למקומות שאולי הם לא חשבו עליהם.

מירב בן ארי: כמה תלמידים יש כאלה היום?

<אריה אשד: אנחנו מדברים על 30 בתי ספר בשנה האחרונה שהייתה, ב-2016.

<אריה אשד: לקראת 2017 אני מקווה - -

איימן עודה: סליחה על השאלה הסקטוריאלית.

איימן עודה: כמה ערבים?

<אריה אשד: 50% מבתי הספר האלה הם מהמגזר הערבי.

<אריה אשד: יש מהמגזר הבדואי 8,9 בתי ספר.

<אריה אשד: במשולש, טירה, כפר קאסם יש עוד 3,4 בתי ספר.

<אריה אשד: 50% מבתי הספר - - 15 מבתי הספר הם בתי ספר מהמגזר הערבי.

עפר שלח: מי מממן את זה?

עפר שלח: אתם?

<אריה אשד: לא, משרד החינוך.

עפר שלח: מה התקציב של זה?

<אריה אשד: הילדים בסוף י"ב, לפחות במיזם שאנחנו עוסקים מול משרד החינוך, מקבלים תעודה משמעותית, תעודת מקצוע שמוכרת גם על ידי משרד התחבורה כשלב מקצועי.

מירב בן ארי: כי עכשיו יש במשרד החינוך גוף שמסמיך, מה שלא היה להם שנים.

<אריה אשד: נכון.

<אריה אשד: זה גוף חדש - -

מירב בן ארי: זה מאוד חשוב.

מירב בן ארי: היא דיברה על זה שכל החינוך הטכנולוגי.

מירב בן ארי: זה לא נכון.

מירב בן ארי: 90% כבר במשרד החינוך.

מירב בן ארי: זה10% שעדיין נמצאים, אבל 90% - - זה עם הפרויקט, עם ה-100 מיליון שקל שהתאחדות התעשיינים על בתי ספר.

מירב בן ארי: גם את זה.

מירב בן ארי: אני זוכרת שלפני שנה נפגשנו באירוע הזה ואמרת לי - -

<אריה אשד: עשינו בחודש מרץ השנה, יחד עם ההתאחדות ויחד עם משרד החינוך, יריד טכנולוגי.

<אריה אשד: הגיעו בערך 20 אלף תלמידים מכל רחבי הארץ.

<אריה אשד: אנחנו מכוונים יחד עם ההתאחדות ויחד עם משרד החינוך שזה לא יהיה רק לאוכלוסיות נחותות, שזה ייפתח.

<אריה אשד: לפחות מבחינתנו עולם המוסכים יש לו גם לוטק, אבל יש גם הרבה הייטק היום.

<אריה אשד: אנחנו מכוונים ש - - יבואו.

<אריה אשד: הראיה היא, כמובן, כמו חברת מובילאיי.

מירב בן ארי: כמה זמן זה עובד?

<אריה אשד: שנה באופן מלא.

<אריה אשד: ענת ברקו דיברה.

<אריה אשד: פה אנחנו צריכים הכשרת מבוגרים.

<אריה אשד: יש פה הרבה חסמים בירוקרטיים שהם תוצאה של המערכות לאורך השנים.

<אריה אשד: יש מיזם שיזמנו יחד עם הצבא, הוא נקרא "מקצוע לחיים".

<אריה אשד: צריך לתת לו דחיפה, צריך לתת לו מימון.

<אריה אשד: הוא לא מקבל מימון ותמיכה.

<אריה אשד: אנחנו פונים גם ליחידה להכוונת חיילים משוחררים, אנחנו פונים למשרד הרווחה, לאגף להכשרה מקצועית.

<אריה אשד: לא מקבלים את המענה.

<אריה אשד: העובדה שיש שני זכיינים - -

מירב בן ארי: אתה מכיר את זה, מורן, את "המקצוע לחיים" הזה שהוא מדבר עליו?

<מורן רייכמן: כן, אנחנו מעורבים בפרויקט הזה.

<אריה אשד: יש שם הרבה חסמים.

<אריה אשד: גם נתנו את זה לכל מיני זכיינים שבמקום לפתוח את המערכת, הם יוצרים בירוקרטיה משל עצמם בתוך המערכות האלו.

מירב בן ארי: אנחנו נברר לך.

<מורן רייכמן: אני לא מכיר את הטענות על הזכיינים.

<מורן רייכמן: אני אשמח לדבר איתך.

<אריה אשד: זכיין כמו הג'וינט, שעובד תחת משרד העבודה, יצר יותר חסמים במערכת מאשר - -

מירב בן ארי: אין בעיה, אנחנו נפתור את זה.

מירב בן ארי: זה לא יבוא - - בסדר, תודה, זו הערה חשובה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את משרד החינוך, את אסף.

<אסף מנוחין: אני בהקשר של הדיון אחראי על שני תחומים.

<אסף מנוחין: אחד, זה כל הנושא של י"ג, י"ד, והנושא השני זה של תכנית "טוב", שזו תכנית האצה של תלמידים בחינוך הטכנולוגי להתחיל בכיתה ט' ולסיים בסוף י"ב עם בגרות או טכנאי, או לעבור לכיתה י"ד להשלמת הנדסאי.

<אסף מנוחין: הדיון עוסק בהכשרה הטכנולוגית וב - - אז אני רוצה לבוא ולהגיד שכל תכניות הלימודים במשרד החינוך במגמות הטכנולוגיות מעודכנות בדרך כלל עם אנשי מקצוע רלוונטיים מהתחום.

<אסף מנוחין: שמעתם דוגמה בנושא הרכב, בנושא המכונות, חשמל אלקטרוניקה.

<אסף מנוחין: אנחנו הוספנו מערכת להסמכות, או למידה נוספת במסגרת החינוך הטכנולוגי גם במעין הזדמנות שנייה בפרק הזמן שבין סוף השחרור לצבא.

<אסף מנוחין: השנה, למשל, היו 140 קורסים להכשרה מקצועית, להשלמת הידע של בוגרי החינוך הטכנולוגי - כ-2,200 תלמידים, בעיקר במגמת מכונות, חשמל, תקשוב, וגם התמחויות ספציפיות, למשל בנושא רכב או ריתוך, כי הנושא הזה עלה.

עפר שלח: כמה החומרה שהם עובדים איתה מעודכנת?

עפר שלח: כי אחד הדברים שאתה שומע הרבה זה שבעולם - זה עלה בדברים של איילת - התלמידים עובדים עם המכונות, בגלל שיש גם שיתוף פעולה עם התעשיינים, הכי מעודכנות שאיתן הם גם יעבדו אם תהיה עבודה.

עפר שלח: ואצלנו זה, בלי להעליב אף אחד, איזו מחרטה שמישהו כבר לא צריך.

<אסף מנוחין: קודם כל, יש בתי ספר שכבר הגיעו לשם, אבל זה עדיין לא ברמה של התעשייה, ולכן תכניות כמו "חשיפה לתעשייה", כשהמטרה שאנשים שיגיעו בתדירות של לפעמים גם פעם בשבוע לתעשייה, ייחשפו.

<אסף מנוחין: זה פותר את הבעיה.

<אסף מנוחין: הוקמו ומוקמים מרכזים טכנולוגיים.

עפר שלח: זה לא פותר.

עפר שלח: הוא צריך - - התלמיד או התלמידה צריכים שהמכונה שהם עובדים איתה - אגב, גם בליצור להם חשק לעבוד בזה - - שהם יראו שזו מכונה מתקדמת טכנולוגית וידעו להפעיל אותה.

<אסף מנוחין: קודם כל, יש בחלק מהמקומות, לא בכולם.

<אסף מנוחין: זו עלות מאוד יקרה.

<אסף מנוחין: הוקמו במקביל ומוקמים מרכזים טכנולוגיים.

<אסף מנוחין: הסתיימו בבאר שבע ובחיפה.

<אסף מנוחין: כרגע בתכנון עוד מספר מוקדים, מספר מרכזים טכנולוגיים שאמורים - -

איילת נחמיאס ורבין: מלמדים היום בכלל על מחרטות?

<אסף מנוחין: בהחלט.

איילת נחמיאס ורבין: לא ישר CNC?

איילת נחמיאס ורבין: מכשירים מבלטנים?

איילת נחמיאס ורבין: זה מקצועות שפשוט, אתה יודע - -

<אסף מנוחין: תראי, אנחנו נפריד בין חינוך טכנולוגי - -

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא רוצים - - אני לפחות לא רוצה שכל ייצור התבניות במדינת ישראל יעבור ל-CNC.

<אריה אשד: סליחה על ההתערבות.

<אריה אשד: אנחנו פתרנו את הבעיה בזה שהתחלנו להביא תוכנות - - אינטרנטיות שעוזרות, לפחות בשלב הראשוני, לתלמידים להיכנס ולהבין את המערכות החדשות, בלי להתעסק בידיים בשלב הראשון.

<אריה אשד: זה נותן להם את החשק.

<אריה אשד: זה עוזר.

<אריה אשד: בשלב השני הם נכנסים גם מה שנקרא לתחושת ידיים.

<אסף מנוחין: לגבי הרחבת המסגרת, יש לנו אילוצים.

<אסף מנוחין: למשל, טכנאים והנדסאים יש לנו מגבלה של הצבא - - יש לנו פחות אפשרות לפתוח קורסים, או להרחיב את היקף - -

עפר שלח: מה המגבלה?

עפר שלח: אתה יכול להגיד לי מספרים?

עפר שלח: כמה יש היום בי"ג, י"ד?

<אסף מנוחין: כרגע בי"ג, י"ד יש כ-5630, פלוס עוד 1,500 תלמידי י"ב "טוב", זאת אומרת שהם בלימודי טכנאים.

עפר שלח: אני מדבר על כאלה שהם לצורך העניין בתחילת גיוס.

<אסף מנוחין: 5,630 זה בכלל.

<אסף מנוחין: ברגע שאני בא למגמות מסוימות, למשל ביו-טכנולוגיה, משרת ביו-טכנולוגיה, הצבא לא מעוניין בזה.

<אסף מנוחין: אז אין לי אפשרות לפתוח.

<אסף מנוחין: אבל יש לזה ביקוש.

<אסף מנוחין: זה חסם מבחינתי.

<אסף מנוחין: כרגע הצבא באיזה שהוא תהליך של ארגון סביב הנושא של קיצור שירות.

<אסף מנוחין: לטענתם תוך 3,4 שנים זה ייפתר.

<אסף מנוחין: לדבריהם, אני כרגע - -

עפר שלח: אתה יודע, הצבא מאשר למעלה מ-2,500, קרוב ל-3,000 מכינות וש"ש, כדי להעשיר את עצמם.

מירב בן ארי: זה לא רק להעשיר את עצמם, זה גם להעשיר את החברה הישראלית.

מירב בן ארי: זה לא נכון להגיד את זה על המכינות ושנת השירות, שזה רק לעצמם.

עפר שלח: הכל טוב.

עפר שלח: הצבא גם אומר, ואני לא נגד זה, שהם מגיעים לצבא יותר מוכנים.

עפר שלח: הכל בסדר.

עפר שלח: רק אני אומר שאל מול זה לשים עליכם מגבלות זה סימן שאלה.

מירב בן ארי: כן, גם חשוב לומר - - בגלל שהיה גם דיון על זה בחוץ וביטחון אני אישית שאלתי את הרמטכ"ל.

מירב בן ארי: יש פרויקטים של החינוך הטכנולוגי שהם בתוך הצבא, בלי קשר לדח"ש, שזה מתבקש, אני מסכימה עם עפר שלח.

מירב בן ארי: יש גם פרויקטים בתוך הצבא.

מירב בן ארי: חסר לנו כאן, כמו גם ב-3 הוועדות האחרונות, את הצלע של הצבא, הם פשוט לא נמצאים פה.

מירב בן ארי: אמרתי את זה גם לרמטכ"ל.

מירב בן ארי: הוא הבטיח לי דיון מיוחד בחוץ וביטחון.

מירב בן ארי: אבל את זוכרת, כבר פעם שלישית שאנחנו עושים דיון ואין כאן נציג של הצבא שבא ואומר: נכון, אנחנו לא נותנים דח"שים לכולם, אבל יש לנו בתוך המערכת.

איילת נחמיאס ורבין: שזאת החמצה.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: שמענו על חיל האוויר על הפרויקטים.

מירב בן ארי: הנה עוד פעם הם הוזמנו ולא הגיעו, אבל אני חייבת לסיים כדי להמשיך.

מירב בן ארי: אז שמענו.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, זה לא אופייני לצבא.

מירב בן ארי: בואי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה לא אופייני, הוא מגיע לדיונים.

מירב בן ארי: הוא מגיע, הרמטכ"ל מגיע.

מירב בן ארי: הנרי צימרמן, תעשיין ויו"ר מרחב צפון בהתאחדות התעשיינים.

מירב בן ארי: בקשה, אדוני.

<הנרי צימרמן: שלום לכולם.

<הנרי צימרמן: מדברים פה הרבה מאוד על הנושא של ההכשרה.

<הנרי צימרמן: אני רואה את זה בצורה אחרת.

<הנרי צימרמן: אני מעסיק 450 עובדים בכרמיאל.

<הנרי צימרמן: אני מנסה לפתוח מפעל חדש שיעסיק עוד מאות.

<הנרי צימרמן: פנינו.

<הנרי צימרמן: אנחנו מנסים כבר הרבה מאוד זמן לרכוש 22 דונם נוספים בשביל לבנות מפעלים נוספים.

איילת נחמיאס ורבין: בכרמיאל, או במקום אחר?

<הנרי צימרמן: בכרמיאל, צמוד.

עפר שלח: רק באיזה תחום זה?

<הנרי צימרמן: תחום המתכת.

איילת נחמיאס ורבין: טרלידור.

<הנרי צימרמן: המפעל - - בתחום של פטנט מאוד ייחודי של מזון, מוצר שנקרא ג'יני.

איילת נחמיאס ורבין: עפר מאוד יאהב את זה.

איילת נחמיאס ורבין: תכל'ס, זה אוכל בלי אוכל.

עפר שלח: אני אוכל מתכת.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה אוכל בלי אוכל.

<הנרי צימרמן: אני לא רוצה לבזבז את הזמן, אבל זה דבר מדהים.

<הנרי צימרמן: אני גם יושב-ראש התאחדות התעשיינים בצפון.

<הנרי צימרמן: בתור כזה אני מבקר לפחות ב-3,4,5 מפעלים בשבוע.

<הנרי צימרמן: 5 מפעלים בשבוע באזור שלי.

<הנרי צימרמן: אני כל היום מתרוצץ בשטח.

<הנרי צימרמן: אני די מיואש.

<הנרי צימרמן: אני דואג מאוד.

<הנרי צימרמן: אני חושב שהחומרה של המצב לא מחלחלת לפה בגלל שיש סך הכל 4% אבטלה.

<הנרי צימרמן: סבבה, כולם מרוצים, למה להתאמץ?

<הנרי צימרמן: אנחנו עשנו ניסיון נקודתי מאוד בכמה אזורים לירידי תעסוקה.

<הנרי צימרמן: בסך כל הירידים - זה היה בכרמיאל.

<הנרי צימרמן: אני מדבר רק על כרמיאל - הצגנו כ-40 חברות שבאו וביקשו כ-800 אנשים, משרות.

<הנרי צימרמן: לא באו אנשים.

<הנרי צימרמן: בעפולה 500 משרות.

<הנרי צימרמן: סך הכל בארץ הצגנו 100 מפעלים, הצגנו רשימה של משרות שאנחנו מבקשים.

<הנרי צימרמן: היו לנו 2,500 משרות שרצינו, 2,500 וקצת.

<הנרי צימרמן: קיבלנו סך הכל פחות מ-450 קורות חיים.

<הנרי צימרמן: עכשיו, אפשר להגיד - -

מירב בן ארי: טוב שאתם לא משרד עורכי דין, כי אז היה חסר בדיוק הפוך.

<הנרי צימרמן: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: לגמרי.

<הנרי צימרמן: למעשה, חברה בשם קלפיט - - אתמול הוא סיפר לי שהוא פרסם שתי משרות, האחת זה למהנדס תעשייה וניהול, השנייה זה למפעיל CNC.

<הנרי צימרמן: הוא מפעל CNC.

<הנרי צימרמן: הוא לא קיבל אפילו לא בקשה אחת.

<הנרי צימרמן: זה מפעל בנצרת.

עפר שלח: בשכר של כמה, אתה יודע?

<הנרי צימרמן: אני יכול לדבר על עצמי.

<הנרי צימרמן: אני זקוק נואשות.

<הנרי צימרמן: אני עושה כל דבר אפשרי בשביל לקלוט מסגרים.

<הנרי צימרמן: אני צריך לקלוט הרבה מקצועות, אבל בואו נדבר על מסגרים.

<הנרי צימרמן: הבסיס אצלי לרתך, שהוא לא רתך - - לוקח לנו כחצי שנה לפחות עד שהוא בכלל יודע מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: להכשיר אותו.

<הנרי צימרמן: חצי השנה הזאת עולה לנו המון המון כסף.

<הנרי צימרמן: הבסיס זה 38 שקל לשעה.

<הנרי צימרמן: אני לא מצליח לגייס.

<הנרי צימרמן: הרתכים אחרי שנה אצלנו עובדים בין 45 ל-50 שקל לשעה.

<הנרי צימרמן: יש כזאת תחרות באזור הצפון, שעבור חצי שקל יותר הם גם עוברים ממקום למקום.

איילת נחמיאס ורבין: כי יש לך שם את כל עמק CNC ואת כל אלה שצריכים לשרת את תעשיית הביטחון.

<הנרי צימרמן: עכשיו, אתם צריכים להבין למה אין עובדים.

<הנרי צימרמן: אני יכול לספר לכם סיפורים בלי סוף.

<הנרי צימרמן: דיברתי עם ריצ'י מ"קליל" לפני שבוע.

<הנרי צימרמן: הוא סיפר לי על זה שאין עובדים שתפקידם אלומינצ'יקים, ללכת ולהתקין את האלומיניום, לבנות את החלון.

<הנרי צימרמן: אז רצו להקים עם אחד מהמשרדים – אולי משרד העבודה – הממשלתיים קורס.

<הנרי צימרמן: קיבלו תקציב, הכינו סיליבוס, הכל על הכיפאק, רק מה, אף אחד לא בא לקורס הזה.

<הנרי צימרמן: מי שעובד בזה מרוויח המון כסף.

מירב בן ארי: תגיד איפה - -

עפר שלח: איפה הפקק?

<הנרי צימרמן: אני חושב שהבעיה נובעת מכמה דברים.

<הנרי צימרמן: אני לא רוצה לדבר על החינוך, כי זה ברור לגמרי, כולכם מבינים את זה.

<הנרי צימרמן: הבעיה הראשונה זה נושא של תדמית.

<הנרי צימרמן: אנשים לא רוצים לעבוד בתעשייה.

<הנרי צימרמן: הם לא רוצים לעבוד, כי הם לא גדלים לתוכו מבית ספר, לכן זה זר להם.

<הנרי צימרמן: הממשלה צריכה לעזור להתאחדות פה, לבוא לעשות מסע פרסום ענק, שיבוא ויגיד: רבותיי, זה טוב לעבוד בתעשייה.

<הנרי צימרמן: בתעשייה אנחנו נותנים עבודות לכל החיים, עבודות שאפשר להרוויח מהן ולעלות איתן.

<הנרי צימרמן: עם טיפה עבודה נוספת, שעות נוספות מרוויחים גם משכורות מאוד מאוד מכובדות בסך הכל.

<הנרי צימרמן: הדבר השני שאתם לא מדברים עליו, אבל זה גלגל, ואני לא יודע מה יותר חשוב, זה ש-90% מהמפעלים בארץ הם מפעלים קטנים - 20 מיליון שקל, 30 מיליון שקל, 20-100 עובדים.

<הנרי צימרמן: החברות האלו ברובן גם לא מייצאות.

<הנרי צימרמן: הם לא מקבלים אגורה אחת.

<הנרי צימרמן: הם לא יכולים, בגלל חוק עידוד הון, לקבל עזרה.

<הנרי צימרמן: עכשיו, אנחנו צריכים, על מנת לשבור את הגלגל ולשלם יותר, להגדיל את הפריון שלנו.

<הנרי צימרמן: הפריון במדינה הוא נמוך בגלל כמה וכמה סיבות, אבל בין השאר בגלל ציוד לא טוב ובגלל הרגולציה והבירוקרטיה.

<הנרי צימרמן: לדעתי, אלו שתי הסיבות העיקריות.

<הנרי צימרמן: כמובן אחר כך צריך את האנשים להפעיל את המכונות האלו.

<הנרי צימרמן: אתם חייבים פה לשנות את הדבר הזה.

<הנרי צימרמן: תאפשרו למפעלים האלה לקבל עזרה בקניית ציוד מודרני, ציוד מתוחכם, אם זה על ידי פחת מואץ או כל דבר אחר.

<הנרי צימרמן: אנחנו נביא את המכונות האלו.

<הנרי צימרמן: אני פריק, אנחנו במפעל שלנו פריקים של חדשנות.

<הנרי צימרמן: אנחנו התחייבנו כלפי כל העובדים שאנחנו לא מפטרים אף אחד בגלל מכונות חדשות, רובוטיקה ואוטומציה שאנחנו מכניסים.

<הנרי צימרמן: אנחנו רואים את הפריון הולך וגדל כל הזמן, לכן אני יכול להרשות לעצמי גם לשלם יותר.

<הנרי צימרמן: זה גלגל שמתחיל מהחינוך.

איילת נחמיאס ורבין: גלגל קסמים.

<הנרי צימרמן: אל תסתכלו רק על נושא החינוך, כמה שזה חשוב, תבינו את כל התמונה.

מירב בן ארי: לא, הכשרה מקצועית זה מעבר לחינוך, זו גם הכשרת מבוגרים שאנחנו מתעסקים בה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, מתחיל בבסיס של התדמית.

איילת נחמיאס ורבין: זה הקשר הבסיסי.

<הנרי צימרמן: לדעתי, התדמית זה הבסיס.

<הנרי צימרמן: לדעתי, אם אנחנו לא נפעל מהר בשיפור הפריון, לא יהיה זכות קיום פה.

<הנרי צימרמן: המשכורות בארץ ביחס למדינות אחרות הן משכורות יותר גבוהות, למרות שהעובדים שלנו, לצערי, לא גומרים את החודש.

<הנרי צימרמן: אין לי עובד אחד, אני חושב, שאני לא מלווה לו כסף, בנוסף לזה שיש לו עוד הלוואות מכל מיני מקומות.

<הנרי צימרמן: צריך להסתכל פה על כל התמונה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: ביאן ממשרד האוצר, את רוצה להתייחס?

<ביאן ותד: כבר התייחסו לנקודות העיקריות.

<ביאן ותד: יש נקודות שמעניינות אותך שנתייחס אליהן?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אם זה לא משהו ספציפי, אז בסדר.

מירב בן ארי: כן, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: האמת שיש לי שאלה.

מירב בן ארי: אז אחרי זה, כי ממש הזמן קצר, יש לי פה כמה שנרשמו לזכות דיבור.

<טל לוטן: אני אחראית על החינוך הטכנולוגי וההכשרה המקצועית בהתאחדות התעשיינים.

<טל לוטן: אני כבר 11 שנה ועשרות פעמים פה מדקלמת את אותם דברים.

<טל לוטן: רק משנה לשנה הדבר נעשה יותר חמור.

מירב בן ארי: כן, אבל אני חייבת להגיד לך משהו.

מירב בן ארי: זה נכון, אבל אני באמת חושבת שיש שינוי.

מירב בן ארי: אני לא הייתי יושבת במקום שהייתי חושבת שאני יושבת ומחממת את הכיסא.

מירב בן ארי: זה לא מתאים לי גם.

מירב בן ארי: אבל אני באמת חושבת שיש איזו שהיא מגמה מסוימת.

<טל לוטן: נכון, וזה גם מה שאני רוצה להגיד.

מירב בן ארי: אמרתי בתחילת דבריי, אגב, שעשינו נזק של שנים מההסללה הזאת על החינוך, אין לי ספק, אבל אני רואה קצת ניצוצות של שינוי.

<טל לוטן: בהחלט יש שינוי, אבל אני חושבת שאסור לנו לשקוט על השמרים, אנחנו כל הזמן צריכים להיות על המשמר שהשינוי יהיה עקבי ולאורך זמן.

<טל לוטן: אז אני רוצה להמשיך את מה שהנרי אמר וכמה דברים בכל זאת לצייר איזו שהיא תמונה יותר שלמה בנושא של חינוך טכנולוגי, השכלה טכנולוגית והכשרה מקצועית.

<טל לוטן: אני חושבת שאחת הבעיות שלנו שאין לנו ראייה ואין תכנית אסטרטגית בכלל מה רוצים בחינוך הטכנולוגי, בהכשרה המקצועית ובהשכלה.

<טל לוטן: חייבים לראות את זה כמעגל שמתחיל בחינוך הטכנולוגי כבר עם ילדים יותר צעירים, להכניס אותם לעולם העבודה כבר מהגיל הרך דרך חינוך טכנולוגי.

<טל לוטן: אכן זה נכון, גם בעקבות הפעילות של התאחדות התעשיינים מזה 10 שנים המספרים עלו.

<טל לוטן: היום אנחנו מדברים כבר על 148 אלף תלמידים במשרד החינוך ו-10 אלפים תלמידים במשרד הכלכלה, מה שהיה פעם רק 32% .

<טל לוטן: היעד שלנו להגיע ל-48% שילמדו בחינוך הטכנולוגי, בחינוך מדעי, טכנולוגי ומקצועי כולל, כדי לפתור את הבעיה שהנרי אמר והדימוי.

<טל לוטן: יום בשבוע יגיעו לתעשייה, חשיפה לתעשייה, יתחילו להכיר את זה גם מלמטה, שינוי של תשתיות.

<טל לוטן: אי אפשר ללכת וללמוד בדברים נושנים, כי אף אחד לא ירצה אחר כך לעבוד בזה.

<טל לוטן: ציוד צריך להיות חדשני, אטרקטיבי, במרכזים טכנולוגיים, שבסוף אתה אומר, "וואו, אני רוצה לעבוד בכזה מקום.

<טל לוטן: אם ככה אני לומד, אני גם רוצה לעבוד", כולל חשיפה לתעשייה, כולל התנסות בתעשייה יום בשבוע.

<טל לוטן: זה נושא שעושים אותו.

<טל לוטן: אנחנו כבר עושים את זה עם משרד החינוך, אבל חייבים להגדיל את ההיקפים.

<טל לוטן: זה לא מספיק.

<טל לוטן: כל הזמן לעשות ולהגדיל את המספרים, שלא תהיה מגמה חד-פעמית.

<טל לוטן: על השכלה טכנולוגית דובר, על רפורמה בהשכלה הטכנולוגית.

<טל לוטן: לא יכול להיות שמלמדים היום רצפת ייצור או הנדסאים.

<טל לוטן: אין טכנאים בכלל, כי לא מכשירים טכנאים.

<טל לוטן: אין הנדסאים עם תואר.

<טל לוטן: צריך להיות רצף.

<טל לוטן: היום משרד החינוך עוסק - -

מירב בן ארי: את יודעת מה המצב של הרפורמה?

מירב בן ארי: כי אני עשיתי כאן דיון לפני שבועיים על הרפורמה.

<טל לוטן: כן.

<טל לוטן: הייתה ישיבה לפני שבוע - אני גם הייתי שם - אצל שי באב"ד.

<טל לוטן: דנים עדיין במי הרגולטור, מה יהיה התפקיד של המועצה, מה יהיה התפקיד של המל"ת, אם זה יהיה משרד החינוך, משרד העבודה.

<טל לוטן: אנחנו שם.

מירב בן ארי: אני בכל מקרה אמרתי שבכינוס של המושב הם צריכים לבוא קצת עם יותר מידע על הרפורמה, לא להשאיר את זה למנכ"ל המשרד.

<טל לוטן: אני רוצה עוד משהו לגבי הכשרה מקצועית.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, תשמעי משהו.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, אנחנו חייבים לדבר על הפיל שבחדר.

איילת נחמיאס ורבין: זאת עבודה שאולי רק את יכולה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, אנחנו יכולים לעזור, יכולים לעשות הכל, בסוף בסוף, לפחות מהתובנות שלי מהשנתיים וחצי האלו, אם לא יעבור האגף להכשרה מקצועית, החינוך המקצועי יותר נכון, למשרד החינוך, בינינו, אנחנו נמצא את עצמנו יושבים פה בעוד כנסת אחת או שתיים.

מירב בן ארי: אני מודה לך, איילת, על המחמאה, אבל אפילו אני לא יכולה להעביר.

איילת נחמיאס ורבין: מי יכול עלייך.

מירב בן ארי: אבל תשמעו, עדיין יש לנו 90% במשרד החינוך.

מירב בן ארי: זה עדיין משמעותי.

מירב בן ארי: איך מישהו הגדיר את זה?

מירב בן ארי: את צודקת, אבל - -

איילת נחמיאס ורבין: זו התקדמות, אבל כל פעם אנחנו דנים בחתיכות.

מירב בן ארי: מילה אחרונה לסיום.

<קריאה: יש הצלחות, אבל המדינה מורידה אותם ל-90%.

<טל לוטן: עוד מילה אחת על הכשרות מקצועיות.

<טל לוטן: זה נכון, יש הכשרות מקצועיות – זה אחרי הזנחה של עשרות שנים - אבל זה מעט מידי.

<טל לוטן: התכנית "סטארטר" – חניכות בתעשייה רק התחילה, ביוני כבר נגמר התקציב.

<טל לוטן: OJT נגמר התקציב.

<טל לוטן: יש מפעל סלינה שרוצה עכשיו להכשיר 60 עובדים.

<טל לוטן: 60 עובדים יש לו.

<טל לוטן: אז אומרים לו "תמלא את הטופס".

<טל לוטן: מינואר הוא ממלא את הטפסים.

<טל לוטן: אומרים "עכשיו יש לו 30 עובדים".

<טל לוטן: הוא רוצה עכשיו להכשיר 30, אחר כך 60 עובדים, אז אומרים "תמלא את הטופס מחדש", עד שכעבור חצי שנה, מהון להון, אין כבר תקציב, כי לקח חצי שנה ונגמר התקציב.

<טל לוטן: יש לו 60 עובדים שבסוף הוא קלט ללא הכשרה וללא תקצוב.

מירב בן ארי: אתה מכיר את זה, מורן?

<טל לוטן: אני העברתי למורן אישית את הבקשה, למיכל צוק ולכל העולם ואשתו.

<טל לוטן: מתישים את המפעלים.

<טל לוטן: היו לו 15 עובדים, 30,60.

<טל לוטן: בסוף אומרים לו כל פעם לשנות, בגלל שגדלים ואין לו תקציב.

<טל לוטן: ועוד משפט אחד.

<טל לוטן: OJT לעובדים קיימים.

<מורן רייכמן: לגבי סוגיית התקציב, אכן אנחנו קרובים למיצוי התקציב.

<מורן רייכמן: אנחנו עכשיו במגעים מול האוצר לקבל תוספת תקציבית מחוץ לתקציב הקיים.

מירב בן ארי: ביאן, אתה מכירה את זה?

<ביאן ותד: יש היום תכניות שמלוות על ידי תב"ת, שהן תכניות פיילוט.

<ביאן ותד: לגבי התקציב, הנושא בבחינה.

<ביאן ותד: גם נבדוק איך באגף להכשרה מקצועית מתעדפים את התכניות הקיימות, אם יש צורך בתקציבים נוספים.

<ביאן ותד: הנושא בבחינה.

מירב בן ארי: מה זה "בבחינה".

מירב בן ארי: מתי יסתיים המבחן, ביאן?

מירב בן ארי: כמה זמן עד שייצא - - ?

<ביאן ותד: אנחנו בדיונים.

<ביאן ותד: מורן גם מעביר אלי נתונים.

<ביאן ותד: זה שיח.

<הנרי צימרמן: הגיל הממוצע בתעשייה, דרך אגב, אם אני לא טועה, הוא 58.

מירב בן ארי: טוב, אני אבדוק את זה.

מירב בן ארי: המדען הראשי.

<עידו חורש: אני רוצה להתחבר לדבריו של הנרי מזווית קצת שונה של הדיון.

<עידו חורש: ועדות הכנסת השונות, ואנחנו בתקופה האחרונה פוקדים אותן, את כולן בכל הגרסאות השונות של הפרשה הזאת - גם בוועדת הכספים, גם בוועדת הכלכלה, גם בוועדת הפנים והגנת הסביבה, גם בוועדה המכובדת הזאת.

<עידו חורש: ניכר שנעשית עבודה מאוד גדולה בשאלה איך ניתן לפתוח את כל החסמים בקשיים שיש בתעשיית ישראל.

<עידו חורש: אחד ההיבטים של הדבר הזה זה באמת הנושא של תעסוקה מקצועית, שזו סוגיה רצינית ביותר.

<עידו חורש: אגב, חיפה כימיקלים, למי שלא יודע, שותפה, אפרופו מה שאתה אמרת עופר, לקורס אוניברסיטאי בתחום הנדסת הכימיה.

<עידו חורש: כל הקורס כולו מתקיים במתקני הייצור של חיפה כימיקלים, עם מבחני בגרות כשזה כרוך בלימודי התיכון.

<עידו חורש: זאת אומרת, חיפה כימיקלים עושה בפועל את כל הדברים שהפורום המכובד הזה הזכיר בכמה היבטים, אבל - -

מירב בן ארי: בית הספר בחיפה?

<עידו חורש: כן.

<קריאה: במפעלים.

<עידו חורש: צריך לדעת שאותה מדינה ואותן ועדות כנסת שעוסקות בפתיחת המחסומים גם שמה משוכות וקשיים בלתי אפשריים על תעשיית ישראל, עד כדי חניקה שלה.

<עידו חורש: אני יודע שהמילים האלו הן קשות, אבל אני אתן דוגמה קונקרטית ביותר.

<עידו חורש: החלטת הממשלה מספר 2807, מיום ה-3.7.2017, בנושא פתרון משבר האמוניה שכבר נמצא איתנו חצי שנה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני מוכרחה להגיד לך, מירב.

איילת נחמיאס ורבין: אני, יש לי יחס מאוד מאוד - - עם התעשייה, מכירה את התעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: תסלח לי, עם כל הכבוד, זה דיון אחר.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם דיברתי עם הבעלים שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, זה דיון אחר, הוא נוגע לסוגיות אחרות.

איילת נחמיאס ורבין: מעניין אותי לשמוע איזה חסמים אתה חושב שמציבים על החינוך, לא על העניין - -

עפר שלח: אני מבקש, מירב, שיינתן לו להשלים את דבריו.

מירב בן ארי: זה מה שבאתי לומר.

מירב בן ארי: אדוני, תמשיך.

<עידו חורש: אני רוצה לתת באמצעות הדוגמה הזאת שהתחלתי לתת, דוגמה לאיך אותם - -

מירב בן ארי: אני לא רוצה להתעסק בחסמים של התעשייה הישראלית.

<עידו חורש: בקשה.

<עידו חורש: אני אומר, פעם אחת החליטה ממשלת ישראל על פתרון משבר האמוניה.

<עידו חורש: אותו מיכל מפורסם מת, איננו כבר איתנו.

<עידו חורש: ממשלת ישראל החליטה לפתור את בעיית הסיפור הזה של מצוקת האמוניה באמצעות אניות קטנות.

<עידו חורש: למה אין עדיין אניות קטנות ואין עדיין אמוניה במשק ישראל לתעשיית כלל ישראל, לא לחיפה כימיקלים?

<עידו חורש: משום שסטטוטורית הנושא הזה תקוע.

<עידו חורש: אותה החלטת ממשלה שפתרה את הבעיה - -

מירב בן ארי: רגע, אבל אדוני, הדיון שלי הוא לא למה אין אמוניה, הדיון שלנו הוא על העובדים.

<עידו חורש: העובדים ישלמו את המחיר של הדבר הזה.

<קריאה: 6,000 עובדים הולכים לשלם את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ד"ר חורש, אנחנו מאוד מוטרדים ממצב העובדים, אבל להנהלת המפעל יש גם אחריות למצב הזה שאתם הגעתם אליו.

<עידו חורש: אין בכלל ספק.

<עידו חורש: אנחנו עכשיו לא בשלב חיפוש האשמים, אנחנו בשלב פתרונות.

מירב בן ארי: היה לי פה דיון ענייני ומקצועי.

<עידו חורש: והוא יישאר כזה.

מירב בן ארי: אל תהפכו לי את זה למשהו אחר, אני מבקשת מכם.

<עידו חורש: יותר מזה, אותה החלטת ממשלה עוסקת לא רק בפתרון לטווח הקצר, עוסקת גם בפתרון לטווח הארוך באמצעות של מתקן ימי בלב ים בתוך 18 חודשים שעל חיפה כימיקלים לבנות על חשבונה.

<עידו חורש: אותה תעשייה צריכה לבנות את אותו דבר.

<עידו חורש: אם תקראו את החלטת הממשלה הזאת ותראו איזה אישורים ואיזו עבודה צריכה התעשייה לעשות לקראת הדבר הזה, אז חוץ מאישור הרבנות יש שם בערך את הכל.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אתה רוצה להוסיף משהו, אדוני?

<אמיל לוגסי: כן, אני רק אוסיף משהו נורא קטן בהמשך לדברים שלו.

<אמיל לוגסי: בזמנו לפיד עצר את מכירת כיל ים המלח לחברת פוטאש הקנדית.

<אמיל לוגסי: מדובר על מיליארדי שקלים שהמדינה הולכת לאבד.

<אמיל לוגסי: אנחנו הולכים לתת לחברת פוטאש הקנדית, במידה והדבר הנורא מכל יקרה והמפעל הזה ייסגר כי אין לו אורך נשימה בלתי מוגבל - - אנחנו הולכים למסור את כל תעשיית הדשנים שמתקיימת במדינת ישראל על מגש של כסף למדינה אחרת.

<קריאה: ואז לא תהיה בעיה של עובדים.

<קריאה: אנחנו נבוא לעבוד אצלך.

<אמיל לוגסי: מדובר פה על אלפי עובדים במעגלים ראשונים ונוספים.

מירב בן ארי: איפה זה עומד כרגע?

<אמיל לוגסי: עומד כמו - -

<קריאה: פתוח.

איילת נחמיאס ורבין: הם הוציאו את העובדים לחופשה כפויה.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבי שנייה, יש פה בעיה אמיתית.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט הדיון הזה הוא מאוד מאוד ספציפי, בגלל זה אני התקוממתי, לא בגלל - -

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני הבנתי את העניין.

<אמיל לוגסי: אלפי עובדים.

<אמיל לוגסי: גם בדרום וגם פה.

מירב בן ארי: יוסי אלקובי, נשיא התאחדות התעשייה והמלאכה.

מירב בן ארי: בקשה, אדוני.

<יוסי אלקובי: אני רוצה לנגוע בדבר אחד.

<יוסי אלקובי: אני באתי לכאן כבר מיואש.

<יוסי אלקובי: אין לנו כוח לשאת עוד.

<יוסי אלקובי: אין עובדים בתעשייה שלנו.

<יוסי אלקובי: בתי ספר נסגרו בשנות ה-90.

<יוסי אלקובי: אין בתי ספר טכנולוגיים.

מירב בן ארי: רגע, יש בתי ספר היום.

מירב בן ארי: הם לא רלוונטיים אליך?

<יוסי אלקובי: אני חושב שצריך להחזיר עטרה ליושנה, את בתי הספר הטכנולוגיים.

<יוסי אלקובי: אני סבור שיש להכריז על תכנית חירום היום להצלת התעשייה, גברתי, לצמצום פערים, על ידי השקעה של מיליארדים בתעשייה, כי בתוך 3 השנים הקרובות, רבותיי, לא יהיה אדם שיתקן כיסא, לא יהיה אדם - -

מירב בן ארי: האם בתי הספר שקיימים היום בחינוך הטכנולוגי רלוונטיים למקצועות בהם - -?

<יוסי אלקובי: בוודאי, ועוד איך.

<יוסי אלקובי: אנחנו לא שותפים שם.

<יוסי אלקובי: יכולים איתנו יחד - - שמשרד החינוך ומשרד הכלכלה ישבו ביחד איתנו להכין תכנית.

<יוסי אלקובי: אנחנו מהשטח יכולים לעזור, לתת דרך, לתת כיוון, לתת ראייה.

מירב בן ארי: משרד החינוך מכיר - -?

<יוסי אלקובי: אני שמעתי שמשרד החינוך יעביר כספים, רוצה להעביר כספים לתעשייה.

<יוסי אלקובי: אנחנו לא שם.

<יוסי אלקובי: אני מתנצל שפגעתי פה ב - - ומנעתי את העברת הכספים, אבל - -

מירב בן ארי: אדוני, הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: אני מבקשת שאסף אחרי הישיבה - -

<יוסי אלקובי: נמאס מדיבורים.

<יוסי אלקובי: אני חושב שצריך ועדה מיוחדת שתקום ותדון בדברים האלה.

מירב בן ארי: אתה רוצה שאני אנסה להציע לך פתרון?

מירב בן ארי: עוד ועדה שתקום?

מירב בן ארי: יש לך כאן את אסף מנוחין ממשרד החינוך.

מירב בן ארי: אני מבקשת שכשתסתיים הישיבה תשבו ביחד.

<יוסי אלקובי: בבקשה.

מירב בן ארי: אתה רוצה עוד ועדה עם 20 אנשים?

<יוסי אלקובי: יש לנו מה לתרום בנושא הזה.

<יוסי אלקובי: יש לנו ידע.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: יוסי, אני הבנתי אותך, אני מכירה אותך, אני מודעת לבעיות.

מירב בן ארי: אני ביקשתי מאסף, שהוא אחראי על כל החינוך הטכנולוגי במשרד החינוך, לדבר איתך בסיום הישיבה.

<יוסי אלקובי: אין בעיה.

מירב בן ארי: יצחק מויאל, יו"ר הסתדרות עובדי הבניין והעץ.

<יצחק מויאל: גם אני רוצה ככה - - אני מדבר בשם ההסתדרות בכלל, והסתדרות עובדי הבניין בפרט.

<יצחק מויאל: אני רוצה להצטרף לתחושה הקשה שיש.

<יצחק מויאל: הממשלה הפריטה את כל ההכשרה המקצועית.

<יצחק מויאל: מודים פה גם במשרד העבודה.

<יצחק מויאל: עכשיו מתחילים לשקם.

<יצחק מויאל: יש פה עבודה מאוד מאוד רצינית.

<יצחק מויאל: בכל התחומים יש בעיה של הכשרה מקצועית.

<יצחק מויאל: אני מצטרף ליוסי אלקובי, נשיא התאחדות בעלי המלאכה, שיש בעיה בהכשרה מקצועית.

<יצחק מויאל: אין פה תכנית, גברתי היושבת-ראש, מסודרת - לא חומש, לא עשור - בלהחזיר את ההכשרה המקצועית.

<יצחק מויאל: את יודעת מה הפתרון?

<יצחק מויאל: שאתם, חברי הכנסת, לא שמים על זה דגש בכל מיני החלטות.

<יצחק מויאל: בענף הבניין - -

מירב בן ארי: דווקא השלישיה שיושבת פה כן שמה.

<יצחק מויאל: אז אני אגיד לך שלא.

<יצחק מויאל: תרשי לי, אני אתן לך כמה דוגמאות.

מירב בן ארי: אתה תיתן לי ממש בדקה, כי אני חייבת לסיים.

<יצחק מויאל: 60 שניות.

<יצחק מויאל: הפתרון של הבעיה הוא בכך שהמדינה בכוונה עושה את זה לייבש את זה.

<יצחק מויאל: הפתרון, כדי להחליף את הישראלים, הולכים להביא עכשיו - - אם היו מכשירים עובדים ישראלים בענף הבנייה, לא הייתם צריכים לאשר להביא 20 אלף עובדים זרים.

מירב בן ארי: מצד שני, יושב לך כאן מעסיק ואומר לך שהוא רק רוצה עובדים, אבל הם לא באים.

<יצחק מויאל: איך הם יבואו?

<יצחק מויאל: איך הם ידעו שיש פה הכשרה?

מירב בן ארי: אבל שאלתי אותם במפורש - -

<יצחק מויאל: אני מודיע לך כמי שאחראי על הענף, חסרים 5,000 מנהלי עבודה בענף הבנייה הישראלי.

<יצחק מויאל: שמשרד העבודה יראה.

<יצחק מויאל: שיגיש לי לישיבה הבאה בעוד חודשיים איך עושים תכנית להכשיר את הישראלים, מה הפתרון.

מירב בן ארי: אבל יש לך את הקורסים שהם לא באים.

<יצחק מויאל: הנה הפתרון.

<יצחק מויאל: הפתרון הוא להביא 6 חברות סיניות לארץ.

<יצחק מויאל: אז יביאו עכשיו - -

מירב בן ארי: אתה רוצה שלא ייבנו בניינים במדינת ישראל?

<יצחק מויאל: זה בדיוק מה שמוכרים לכם.

<יצחק מויאל: זה ממש לא נכון.

מירב בן ארי: אל תגיד לי מה שמוכרים.

<יצחק מויאל: אני אומר לך שזה לא נכון.

מירב בן ארי: אבל אדוני, אני חייבת להגיד לך משהו.

<יצחק מויאל: להביא חברות לארץ פוגע בתעשייה.

<יצחק מויאל: חד-משמעית.

מירב בן ארי: תשמע, יכלו לשבת פה עוד הרבה חברי כנסת, אוקי?

מירב בן ארי: במקרה אני מעורה בנושא של כחול-לבן, אני מסיירת, יושבת בפגישות מקצועיות.

מירב בן ארי: תיכף יש לי פגישה עם התמרוקים שאני מתעסקת.

מירב בן ארי: תאמין לי, נפשי, וגם העניין - -

<יצחק מויאל: אבל זה שנתתם להביא 6 חברות - - יש עובדים כאן.

מירב בן ארי: אבל אדוני, יש לך גם בעיה.

מירב בן ארי: כל הדיון כאן הוא על זה שיש מקומות עבודה ואנשים לא באים.

מירב בן ארי: אתה יודע למה?

מירב בן ארי: כי הדור שלי, לצורך העניין, מכרו לו שחינוך טכנולוגי זה הסללה, ואם הוא ילמד חינוך טכנולוגי, אז כנראה הוא יגיע לא יודעת לאן.

מירב בן ארי: והיום החברים שלי מקבלים כמו שאני קיבלתי לצורך העניין - - היום קצת השתפרנו, אבל אותם חבר'ה הולכים למשרדים – אני לא רוצה להזכיר שמות - מאוד "פנסיים", מקבלים 4,500 שקל, בלי חניה, בלי ארוחת צהריים, העיקר שהם - - ועובדים מ-09:00 בבוקר עד 22:00 בלילה עם כל האורות האלה בתל-אביב.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: כי לדור שלי מכרו שזה הסללה, ושהם יגיעו - - לשמחתי, יש לי כמה חברים שהבינו מהר מאוד את הפרינציפ והלכו למקומות הטכנולוגיים.

מירב בן ארי: והיום, אני לא רוצה להגיד לך - - מרמת שכר, השכלה וקורסים שפתחו להם עולם.

מירב בן ארי: אז אני רוצה להגיד לך משהו.

מירב בן ארי: יכלו לשבת פה הרבה חברי כנסת שאין להם מושג, אבל יושבים פה עופר, איילת ואני.

מירב בן ארי: התאחדות התעשיינים יודעת כמה אנחנו פעילים בשבילם.

מירב בן ארי: אתה צודק שאולי אין מקצועות, וזה בדיוק מה ששאלתי כאן את יוסי - - אמרתי לו ישר: "תשבו עם משרד החינוך כדי כן למצוא את הקשר".

מירב בן ארי: אי אפשר להתעלם מהבעיה גם שיש כאן דור שלם שלא רוצה ללכת לחינוך הטכנולוגי, כי מכרו לו בבית הספר שזה לפחות טובים.

מירב בן ארי: אני מסכימה איתך שיש מחסור, רק שאני לא מסכימה איתך על למה המחסור.

<יצחק מויאל: משפט אחרון ואני אסיים.

<יצחק מויאל: אני מדבר עם עובדות.

<יצחק מויאל: אני עשיתי הכשרה מקצועית להחזיר את הישראלים לענף הבנייה.

<יצחק מויאל: ההסתדרות חתמה הסכם עם ארגון הקבלנים ונתנה תנאים מפליגים, טובים והכי גבוהים במשק.

<יצחק מויאל: את יודעה למה ישראלים לא באו?

<יצחק מויאל: כי אין איפה ללמד אותם, אין איפה להכשיר אותם.

<יצחק מויאל: אז איזה תכנית?

<יצחק מויאל: יש ישראלים שמוכנים לבוא.

<יצחק מויאל: יש להם שכר גבוה, פנסיה מהיום הראשון, קרן השתלמות, תנאים טובים מאוד.

<יצחק מויאל: אני מסכים עם יוסי, ידידי היקר, צריך פה לעשות, להקים קול צעקה, להקים נושא חירום, להכין איזו תכנית שתתמקד בכל התעשייה.

מירב בן ארי: אני מסכימה איתך כדי לטפל במחסור.

מירב בן ארי: עכשיו אנחנו חייבים לסיים.

מירב בן ארי: גם נתתי לכל מי שביקש לדבר.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר מילה אחת לסיום, כי תם אבל לא נשלם, יש לנו עוד הרבה דברים לצאת מכאן.

מירב בן ארי: ראשית, אני לוקחת על עצמי את העניין של דמי האבטלה של הכשרה מקצועית - מורן יודע, אנחנו כבר עובדים על זה, עובדים על זה גם עם אורי שיינין - לעשות איזה שהוא פיילוט, לפחות לראות אם זה עובד העניין הזה של להפסיק לנכות את דמי האבטלה.

מירב בן ארי: זה כבר מה שנקרא אצלי על השולחן קרוב לשנה, אנחנו מתכוונים לטפל בעניין הזה.

מירב בן ארי: דבר שני, אני מבקשת גם מאסף, גם ממורן ומשני האנשים המכובדים שיושבים כאן מתעשיית העץ ומתעשיות המלאכה לבוא ולעשות את נקודות החיבור והממשק, כי אתם מתעסקים באותם אנשים שבסוף הם מעסיקים וצריכים אותם.

מירב בן ארי: דבר שלישי, אנחנו נעשה כאן בתחילת המושב אל"ף, דיון על הרפורמה ביחידות הטכנולוגיות שיגיעו לפה ויסבירו לוועדה.

מירב בן ארי: אני ביקשתי את זה מדיון לפני שבועיים, שיבואו לכאן כל מי שעוסק בנושא, יסבירו לנו לאן פני ההשכלה הטכנולוגית - - דבר נוסף שאני ביקשתי, וגם יהיה כאן דיון והתייחסות, זה הנושא של הצבא, משרד הביטחון, לגבי הכשרות י"ג, י"ד והדח"שים – דחיית שירות, אל מול ההכשרה בתוך הצבא והחיבור לתעשייה הישראלית.

מירב בן ארי: הדבר באמת האחרון שאנחנו הולכים לבדוק - אני מודה שקיבלתי גיליון אקסל דווקא מעניין מהאגף להכשרה מקצועית, וגם דיברתי עם שולי אייל לפני יומיים על הנושא של ההשמה של אותם קורסים - האם בסוף אנחנו מגיעים להצלחה בהשמה, או לא.

מירב בן ארי: זה גם נושא שאנחנו ניקח, בלי קשר למליאת הוועדה.

מירב בן ארי: זה גם דברים שאפשר לעשות במהלך הפגרה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משפט אחד לסיום.

מירב בן ארי: אנחנו מודעים לבעיה.

מירב בן ארי: אנחנו מודעים לבעיה, מה שנקרא זה לא רק בנפשנו.

מירב בן ארי: אני אמרתי אישית מהמקום שלי איך אני חוויתי את זה בתיכון, איך הדור שלי בסוף לא נמצא במקצועות האלה כי מכרו לו איזה שהוא מושג אחר.

מירב בן ארי: אבל מה שכן, אנחנו עכשיו, בימים האלה, ואני שמחה אל"ף, על המספר בבתי הספר, על 90% שנמצאים כבר במשרד החינוך שעושים שם את הפעילות.

מירב בן ארי: גם ה-10% שנמצאים במשרד הכלכלה, גם שם יש באמת - - נכון, אנחנו רוצים שהכל יהיה במערכת אחרת, אבל כל עוד זה קיים במשרד הכלכלה, אין ספק שיש שם פעילות חשובה מאוד בתוך בתי הספר.

מירב בן ארי: אנחנו מתעסקים גם בנושא של המכללות האקדמיות, הן ברפורמה והן - חשוב לומר - מנקודת הזיכוי להנדסאים שהעברנו בחוק ההסדרים, שגם היא בא ואומרת שאין הבדל בין תואר ראשון לתואר בהנדסה.

מירב בן ארי: גם זה עבר.

מירב בן ארי: כמובן, ואת זה אמרתי בתחילת דבריי ועם זה אני מסכמת, יש כאן חברי כנסת שיושבים ופעילים ללא הרף עבור התעשייה הישראלית.

מירב בן ארי: אנחנו רואים שינויים - מתקציבים, ממודעות.

מירב בן ארי: אנחנו רואים את זה ממקום שלא היינו בו.

מירב בן ארי: אני יודעת את זה.

מירב בן ארי: נכון, זה לא מספיק, יש לנו עוד המון עבודה לעשות בעניין הזה.

מירב בן ארי: תהיו בטוחים שאנחנו מגויסים לעניין הזה, אנחנו נמשיך לקדם את זה.

מירב בן ארי: גם כשהמושב לא יהיה פעיל אנחנו עדיין נמצאים בסיורים.

מירב בן ארי: אגב, אפילו פניית ציבור של מפעל כדי להקל עליו בJMP מול משרד ולשלוח לו צוות של מפעל - זה גם משהו שחבר כנסת עושה.

מירב בן ארי: זה לא פחות מזה שאתה משחרר פקק, או הולך לראות עכשיו מפעל שנפתח בנתיבות כי שחררנו לו את הפקקים של הרגולציה.

מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע.

מירב בן ארי: אני, כמובן, בכל דבר שאתם צריכים.

מירב בן ארי: גם איילת נחמיאס-ורבין וגם עפר שלח.

מירב בן ארי: הלשכות שלנו תמיד עבורכם.

מירב בן ארי: תשתמשו בנו לכל דבר שאתם צריכים.

מירב בן ארי: תודה רבה ובהצלחה לכולם.