ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 585, 2017-07-18 10:45

אלי אלאלוף: היום אנחנו ה-18 ביולי 2017, כ"ד בתמוז התשע"ז, השעה 10:51.

אלי אלאלוף: באמת יום מרגש לציין 120 שנה להסתדרות הציונית.

אלי אלאלוף: יש כאלה בוודאי שחושבים שזה רק טוב ומתאים לספרים ולהיסטוריה של המדינה, אבל ההסתדרות הציונית בשבילי זה קודם כל חוויה אישית.

אלי אלאלוף: היא התחילה לפני קצת יותר מ-50 שנה.

אלי אלאלוף: עוד במרוקו הציעו לי לבוא, להצטרף לתנועת נוער, כשלא ידעתי מה זה תנוער נוער חלוצית.

אלי אלאלוף: הייתי בתנועת נוער קהילתית – הצופים, הבז' - - ואז אמרו לנו: "לא, יש משהו שלומדים עברית, לכתוב".

אלי אלאלוף: ככה הגעתי למכון ללימודי חוץ לארץ בירושלים, ב-65.

אלי אלאלוף: בעקבות זה, אחרי פעילות מסוימת במרוקו, חזרתי הביתה.

אלי אלאלוף: הגעתי לארץ ב-67 כעובד הסוכנות היהודית, שם הייתה לי הזכות להכיר את יו"ר ההסתדרות הציונית של היום, דובדב.

אלי אלאלוף: הוא היה מעלי, אבל רק בקומה.

אלי אלאלוף: הוא היה מדור דתי, אני הייתי מדור הצרפתי.

אלי אלאלוף: ההסתדרות הציונית, עשינו אותה חיה ביום יום, בכל הפעילות שבוודאי נציין.

אלי אלאלוף: אני גם שמח שמתאפשר לנו לציין את ה-120 שנה של ההסתדרות הציונית, לציין את ההקשרים שלה עם יהדות המזרח.

אלי אלאלוף: כשפניתי לפרופסור משה בר-אשר, שהוא נשיא האקדמיה ללשון עברית – זה תפקיד אדיר שהוא ממלא בצורה מדהימה - הוא נענה מיד, הוא אמר: "ודאי , אני בא".

אלי אלאלוף: שניכם פה.

אלי אלאלוף: אני באמת שמח לציין את נוכחותכם.

אלי אלאלוף: אנחנו לא נוותר על הנושא החברתי.

אלי אלאלוף: בשביל זה הוועדה הזאת קיימת וצריכה להתמודד עם האתגרים המאוד גדולים של המצב החברתי בארץ בקרב כל האוכלוסיות, במיוחד האוכלוסיות שצריכות שירות מיוחד.

אלי אלאלוף: המשקם הוא דוגמה מדהימה לזה.

אלי אלאלוף: אני מכיר את המשקם ב-50 השנה של הפעילות החברתית שלי.

אלי אלאלוף: שאלו אם יש חברת או חבר כנסת.

אלי אלאלוף: אז אין כמות, אבל יש איכות.

רחל עזריה: וואו, איזה פרגון.

אלי אלאלוף: חברה שלי בסיעה.

אלי אלאלוף: רחל עזריה, תודה שבאת והצטרפת אלינו.

רחל עזריה: שלום וברכה.

אלי אלאלוף: ירושלמית.

אלי אלאלוף: אז ההסתדרות הציונית, כפי אתם יודעים, זה 120 שנה של יצירה מדהימה של חוזה המדינה, זאב הרצל.

אלי אלאלוף: ודאי ש - - כמה שהדמיון שלו היה ענק, והחזון עוד יותר, אני לא מאמין שמה שקורה לנו כמדינה – אני מציין את זה בטוב - - פשוט אין ממדים, או אין מידות שיכולות לקבוע את המדינה האדירה שאנחנו מקיימים פה.

אלי אלאלוף: בזכותו יש את ההסתדרות הציונית, שזה המוסדות היהודיים הגדולים שלנו – הסוכנות היהודית, קרן קיימת, קרן היסוד.

אלי אלאלוף: כל הגופים האלה הם תולדה של ההסתדרות הציונית.

אלי אלאלוף: מי שיודע איפה זה פועל - - בכל פינה בעולם אנחנו רואים את ההשלכות של המהלך שלו.

אלי אלאלוף: אנחנו בחרנו בהתייעצות עם משה את הנושא של ההסתדרות הציונית ויהדות המזרח, כי זו היסטוריה פחות ידועה.

אלי אלאלוף: זו היסטוריה ענקית שהיא פחות ידועה.

אלי אלאלוף: ואני חייב להגיד, ההסתדרות הציונית, כשהיא הגיעה לארצות המזרח, היא לא שיערה שיש פעילות ציונית מוקדמת, הרבה יותר מוקדמת, כולל פעילות בארץ.

אלי אלאלוף: כמה מאיתנו יודעים מה זה צוף דבש, מי זה צוף דבש בירושלים וועד העדה המערבית?

אלי אלאלוף: כמה מאיתנו יודעים שכי"ח, מקווה ישראל זה 1870?

אלי אלאלוף: כמה מאיתנו מכירים את מקווה ישראל?

אלי אלאלוף: אני חייב לציין את זה.

אלי אלאלוף: אני עושה בחינה כמעט לכל מי שאני מכיר.

אלי אלאלוף: אני שואל אותו.

אלי אלאלוף: זו גם ציונות שיצאה לפני ההסתדרות הציונית, לפני התנועה הציונית.

אלי אלאלוף: יש לה השפעה אדירה על המדינה ועל הקמתה.

אלי אלאלוף: חשבתי לנכון לקיים דיון ראשוני על ההסתדרות הציונית ויהדות המזרח, אחר כך המשקם.

אלי אלאלוף: הפתיח יהיה שלך דובדב.

אלי אלאלוף: בקשה.

<אברהם דובדני: קודם כל, המון תודה על האירוח.

<אברהם דובדני: יותר מאשר האירוח עצמו, על בחירת הנושא על מה אנחנו נדבר, כי לכאורה - - המשקם, בסדר, מבינים, אבל מה - - לראות את הסעיף של יהדות המזרח זה חשוב מעין כמוהו.

<אברהם דובדני: אני רק רוצה להגיד, אנחנו במשך השנה הזאת עושים מספר דברים לא רק בכנסת.

<אברהם דובדני: אנחנו עושים הרבה אירועים ופעילויות.

<אברהם דובדני: אחד הדברים שעשינו - כבר אנחנו אחרי זה – זה יום עיון באוניברסיטת בר- אילן על ציונות ביהדות המזרח.

<אברהם דובדני: זאת אומרת, גם אנחנו הבנו שאת הקטע הזה צריך ל- - כי לא מכירים, חושבים שזה פטנט אירופאי, שבאירופה יודעים, שכל האחרים לא היו מודעים לדבר הזה.

<אברהם דובדני: זה חשוב מאוד מאוד לעשות את הדבר הזה.

<אברהם דובדני: אני רק רוצה להגיד מבחינה אישית.

<אברהם דובדני: ב-1949 מגיע השליח הראשון של מדינת ישראל ללוב, שזה אבא שלי.

<אברהם דובדני: ברוך דובדבני מגיע לבשר ליהדות לוב שיש מדינה.

<אברהם דובדני: הוא בא לשם, מצא חיים ציוניים תוססים.

<אברהם דובדני: הכל התנהל בעברית, כל הציבור דיבר איתו בעברית.

<אברהם דובדני: ברגע שהוא דיבר איתם על עלייה בכפרים הנידחים, במערות, למחרת הם התייצבו עם המזוודות.

<אברהם דובדני: תוך 3 שנים מהביקור הזה חוסלה יהדות לוב.

<אברהם דובדני: 30 אלף איש עלו לארץ ב-3 שנים, כשהחלק הגדול עלה תוך 6 החודשים הראשונים, ואז הקימו פה מושבים וכל הדברים האלה.

<אברהם דובדני: גם ההסתדרות הציונית סייעה עכשיו, לאחרונה, להוצאת ספרו של אריה אזולאי על תנועות הנוער הציוניות במרוקו.

<אברהם דובדני: זה יצא על ידי הספרייה הציונית, ושם, שוב, עולם שלם מה זה תנועות הנוער הציוניות.

<אברהם דובדני: מדהים לקרוא את מה שהיה שם.

<אברהם דובדני: אני אומר, אנחנו בקטע הזה מאוד רואים בזה שליחות.

<אברהם דובדני: אני שמח שבחרת את הנושא הזה, שבאמת השנה הזאת גם נחזק את המודעות, את המידע, את הידע בקרב הציבור הישראלי איזה ציונות מפוארת הייתה בארצות המזרח לאורך כל השנים.

<אברהם דובדני: בהמשך היום נביא איזה קטע של טרומפלדור, קטע שמדבר על גדוד הפרדות ועל יום הרצל.

<אברהם דובדני: הוא כותב מכתב לאו"ם - - זה יהיה בדברים שאני אגיד בצהריים באודיטוריום.

<אברהם דובדני: שם הוא מדבר שבתוך הגדוד שלו יש קבוצה גדולה של יוצאי עדות המזרח.

<אברהם דובדני: בגדוד הפרדות - - כולם חושבים טרומפלדור וזה וזה.

<אברהם דובדני: הוא ציין את העניין של הספרדים שהצטרפו לגדוד הפרדות, אבל הוא היה צריך לספר להם מי זה הרצל.

<אברהם דובדני: זאת אומרת, הייתה להם ציונות שורשית, אמיתית, חזקה, עד כדי כך שלהתנדב ולהילחם על דברים, אבל המערב לא היה מודע לזה.

<אברהם דובדני: ופה אנחנו, כמובן, בהשפעה הזאת.

<אברהם דובדני: תודה מיוחדת בעניין הזה.

<אברהם דובדני: כפי שנאמר, אנחנו 120 שנה להסתדרות הציונית.

<אברהם דובדני: הרצל אמר בשנה האחרונה שלו שהציונות זה אידיאל אין סופי, ולכן יש הרבה משימות ציוניות שאנחנו מבצעים היום, למרות שכבר יש מדינה.

<אברהם דובדני: יש עידן ציונות גדול וחשוב לאחר קום המדינה.

<אברהם דובדני: אנחנו בקטע הזה עושים גם בעידוד עלייה, גם בהתיישבות, שכל - -.

<אברהם דובדני: אנחנו בארגון העלייה עוסקים בהפצת העברית, אנחנו עוסקים במגוון של נושאים שבשורה התחתונה - - כשפותחים, כשלוקחים את המטרות כפי שנוסחו, את ההחלטות של 1897 ובקונגרס, רואים שכל המטרות, שכל מה שאנחנו עושים היום הם דברים שהם עדיין רלוונטיים, שהמטרות לא הושלמו.

<אברהם דובדני: קמה מדינה.

<אברהם דובדני: המדינה היא כלי, אבל המטרות של הקמת מדינה יהודית, ערכית, הקמת יישוב הארץ, קיבוץ הגלויות שהוא מדבר עליו כסעיף ראשון, הם דברים שטרם הושלמו.

<אברהם דובדני: ההסתדרות הציונית פועלת בהם.

<אברהם דובדני: אנחנו רואים זכות גדולה לעשות את הדברים האלה, ולכן בדיון הזה, כפי שאתם רואים, משתתפים עובדי ההסתדרות הציונית אשר רואים את עבודתם לא רק כמשרד ועבודה, אלא בהחלט כעובדים של אותו הרצל של 1897.

<אברהם דובדני: אז שוב, תודה לכל.

<אברהם דובדני: נגיע גם, כמובן, לחלק השני, של הרווחה, של המשקם, אבל זה כבר יבוא אחרי זה.

<אברהם דובדני: עד כאן.

<אברהם דובדני: תודה.

אלי אלאלוף: באמת תודה, דובדב.

אלי אלאלוף: גם אני הייתי פעם עובד של ההסתדרות הציונית.

<אברהם דובדני: נכון.

אלי אלאלוף: הייתה מחלקה של דובדב בשם הנוער והחלוץ.

אלי אלאלוף: עכשיו אני פנסיונר גם של ההסתדרות הציונית.

<קריאה: של ז'נבה.

אלי אלאלוף: זה אחר כך.

אלי אלאלוף: זה כשהייתי זקן.

רחל עזריה: מתי זה, באיזה שנים?

אלי אלאלוף: ב-68 עד 77 הפסקה.

אלי אלאלוף: אנחנו מהוותיקים.

<קריאה: יש קרן היסוד בז'נבה.

אלי אלאלוף: בקשה, רחל עזריה, אחר כך פרופסור בר-אשר.

רחל עזריה: אני מתנצלת, זה השבוע האחד לפני האחרון לסוף המושב, הכל מאוד מאוד צפוף, לכן אני אאלץ ללכת עוד מעט להצבעות בוועדת כספים.

רחל עזריה: היה לי חשוב להגיע.

רחל עזריה: אני רוצה לברך אותך, כבוד היו"ר, על הדיון הזה.

רחל עזריה: אני חושבת שזה חלק מההיסטוריה שלנו שאנחנו קצת פחות מכירים.

רחל עזריה: לפעמים אני חושבת שהדיון על הציונות ביהדות המזרח - - זה כאילו מוזר בכלל שאנחנו שואלים את עצמנו אם הייתה ציונות ביהדות המזרח.

רחל עזריה: אני גדלתי בבית שאבא שלי עלה מתוניס, אימא שלי מארצות הברית.

רחל עזריה: סבי, זיכרונו לברכה – זה לא יהדות לוב, זה יהדות תוניס – כשהגיע שליח העלייה - - עוד לפני כן, כשקמה המדינה, אז הוא קרא לדוד שלי שלום, כי הוא מאוד פחד ממלחמת העצמאות שהמדינה לא תשרוד.

רחל עזריה: הוא איחל שיהיה שלום.

רחל עזריה: אחר כך, כשהגיע שליח הסוכנות, אז הוא מיד בא ואמר: "אני רוצה לעלות לארץ".

רחל עזריה: הוא היה בברית של אבי.

רחל עזריה: בלחיצת יד התחייב שליח הסוכנות שהם עולים מיד, לכן קוראים לאבא שלי ישראל.

רחל עזריה: היו בטוחים שתיכף עולים לארץ ישראל, רק שסבי, זכרונו לברכה, היה אדם עיוור, לא אישרו עלייה של - -

<אברהם דובדני: היו סלקציות.

רחל עזריה: כן.

רחל עזריה: לא אישרו לו לעלות.

רחל עזריה: הוא פרנס בכבוד.

רחל עזריה: הוא גם בנה כינורות, גם הייתה לו להקת חתונות, גם חנות לאופניים.

רחל עזריה: זאת אומרת, הוא ידע.

רחל עזריה: הוא עשה את כל מה שאפשר בלי מאור עיניים.

רחל עזריה: הוא חשב שהוא עולה.

רחל עזריה: הוא מכר מיד את העסקים - מה שסיפרת סיפור מאוד מאוד דומה – מכר את הבית, בא ואמר: "אני רוצה לעלות", ואז במשך 6 שנים עיכבו את העלייה עד שהוא קיבל את האישור והם עלו לארץ.

רחל עזריה: הצעירים עלו בעליית הנוער.

רחל עזריה: אני חושבת, עם כל הסיפור המורכב, שהיה ברור בבית שאנחנו בית מאוד ציוני.

רחל עזריה: זאת אומרת, לא שמענו את הסיפור הזה בתור "מה עשו לנו, ולכן אנחנו מנותקים רגשית".

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: היה ברור שאנחנו בית ציוני.

רחל עזריה: נראה לי שזה פרק בהיסטוריה שחייב להיות מסופר הרבה יותר.

רחל עזריה: נכון, זו לא הציונות של הקונגרסים הציוניים.

רחל עזריה: יש תמונה של הקונגרס הציוני פה בכנסת.

רחל עזריה: לפעמים אני מסתכלת על זה, זה די מדהים שזה רק אירופה, כמעט רק גברים, אבל לא משנה.

אלי אלאלוף: המאבק חדש.

אלי אלאלוף: השילוב של הנשים במזרח - -

<קריאה: ברשות היושב-ראש, הרצל העניק זכות בחירה לנשים עשרות שנים לפני - -

רחל עזריה: זה נכון.

רחל עזריה: אני חושבת שאנחנו המדינה היחידה בעולם שקמה עם זכות הצבעה לנשים.

רחל עזריה: זה הכל נכון.

רחל עזריה: סתם, זה היה בהערת אגב.

רחל עזריה: פשוט אני גם אישה וגם מזרחית.

רחל עזריה: אני אומרת לעצמי, פעמיים לא היה לי סיכוי להיות שם, אבל בסדר.

רחל עזריה: אז נכון שבקונגרס לא רואים, אבל הייתה פעילות ציונית מאוד גדולה וכמיהה מאוד גדולה לארץ ישראל שזו הציונות, וברגע שהיה אפשר אז עלו.

רחל עזריה: אתה מוכר לי מהבית, כי גם אבי היה, אפרופו ציונות, שליח עלייה.

רחל עזריה: אני מכירה את השם דובדב כל הילדות.

רחל עזריה: אני לא מכירה אותך אישית.

רחל עזריה: הוא היה שליח באנגליה בשנת 1980-1982.

רחל עזריה: ישראל עזריה.

רחל עזריה: אז הנה, כולנו המשכנו בפעילות החלוצית והציונית.

רחל עזריה: אני מרגישה שזה מעשה חלוצי להיות פה.

רחל עזריה: אני לפעמים חושבת על סבא שלי, זכרונו לברכה, שלא זכה לראות הרבה מזה, אבל חינך אותנו לציונות.

<אברהם דובדני: זה כבר לא קשור, אבל אבא שלי 14 שנה חבר מועצת עיריית ירושלים.

רחל עזריה: אתה רואה, סגרנו עוד פינה.

רחל עזריה: אז יששר כוח על הדיון הזה.

רחל עזריה: באמת צריך לראות איך מביאים את זה לכל עם ישראל לא ככאילו יש גם ציונות מזרחית, אלא פשוט כחלק מהסיפור עצמו.

אלי אלאלוף: תודה רבה, רחל.

אלי אלאלוף: אני באמת רוצה לציין - לא עשיתי את זה - ולברך את עובדי ההסתדרות הציונית על זה שהם פה.

אלי אלאלוף: המשימות שלכם הן אין סופיות, כמו שאמר לכם דובדב.

אלי אלאלוף: אז בקשה, אנחנו עוברים לדברים, להרצאה של פרופסור בר-אשר.

אלי אלאלוף: בקשה, משה.

<משה בר-אשר: מכובדיי אלי אללוף ודובדב.

<משה בר-אשר: אני שמח לציין שעם אלי אללוף אני יכול לדבר בערבית יהודית של מרוקו, כי היא לא פחות יהודית, למשל, מאידיש.

<משה בר-אשר: אמר לי חכם בן מקנס: "הערבית שלנו הייתה חצי עברית, חצי ערבית.

<משה בר-אשר: כשבאנו לארץ היינו צריכים ללמוד פרוטקציה, אינפורמציה, כל השאר היה ידוע לנו".

<משה בר-אשר: הנושא הזה קרוב לליבי.

<משה בר-אשר: אף על פי שאני ידוע כחוקר עברית, פרסמתי לא מעט ספרים בחקר יהדות צפון אפריקה.

<משה בר-אשר: הנושא של הציונות קרוב מאוד לליבי.

<משה בר-אשר: נכון הוא הדבר שלא הייתה בארצות המזרח - נאמר בבל, עיראק, סוריה, מצרים, וארבע ארצות צפון אפריקה הידועות, ממרוקו עד לוב - רק כמיהה לארץ, אלא הייתה עלייה מתמדת.

<משה בר-אשר: מהעיר מקנס עלו מ-1700 בערך כל 10 שנים בין 20 ל-40 משפחות.

<משה בר-אשר: אלה האנשים שהיוו את התשתית של טבריה, צפת, חברון, לימים גם חיפה, יפו ומקומות אחרים.

<משה בר-אשר: אבל במה שונה הציונות מהציונות הזאת שהייתה ציונות חשובה מאוד?

<משה בר-אשר: הציונות של הרצל ביקשה להחזיר את העם היהודי להיסטוריה, כלומר שהוא בכל הדברים החשובים של מדינה יהיה עם ככל העמים.

<משה בר-אשר: הדבר היה כרוך, כמובן, גם בתהליכים של מודרנה וחילון.

<משה בר-אשר: ולא צריך להצטער לא על המודרנה ולא על החילון.

<משה בר-אשר: והיו, כמובן, גם תופעות נוספות.

<משה בר-אשר: הנושא של חקר יהדות המזרח והציונות - כמה שמדברים עליו - נחקר מעט מאוד.

<משה בר-אשר: כאשר באו לכתוב במכון בן צבי את הספרים על הקהילות, יש בכל ספר פרק על הציונות.

<משה בר-אשר: שם אפשר לראות בצורה מתוסכלת את אוזלת היד של המחקר, ושבעצם נחקרו רק פינות.

<משה בר-אשר: פעמים שהפינות הן פינות חשובות, פעמים שהפינות הן פינות שוליות שעוסקות יותר ברכילות מאשר בגופי הדברים.

<משה בר-אשר: ואף על פי כן בספרים האלה יש סיכום די טוב של כל מה שנחקר בקשר לציונות.

<משה בר-אשר: לקראת ההרצאה הזאת רשמתי לי כ-20 נושאים.

<משה בר-אשר: הלוואי שאדבר על מקצתם.

<משה בר-אשר: אני רוצה להתחיל בדבר הראשון.

<משה בר-אשר: קודם כל, כדאי לציין עובדה שנשכחה.

<משה בר-אשר: יהדות צפון אפריקה הייתה מיוצגת בקונגרס הראשון על ידי אלי אטלי.

<משה בר-אשר: אלי אטלי, בן העיר קונסטנטין, בגלל צרפתיותו - - וצריך לדעת, אנטוואן קוראו, שהיה סגן ראש העיר אינטימושינט, כותב ב-1876: "היהודים באלג'ריה כבר נעשו צרפתים.

<משה בר-אשר: יש ביניהם גם אנשים שהם לא רק רופאים, עורכי דין, אלא גם לא מבקרים בבית כנסת אפילו ביום כיפור".

<משה בר-אשר: כך כותב אנטוואן קוראו, שהיה לא יהודי.

<משה בר-אשר: כלומר, ברור שהעובדה שהקהילה בקונסטנטין, כמו כל קהילות אלג'יריה, הייתה מחוברת לצרפת, איפשרה שיהיו כמה יהודים ספרדים או סמ"ך ט"תים, ביניהם אלי אטלי.

<משה בר-אשר: נוכחותו בקונגרס לא הרשימה, כי אמר עליו אחד האנשים: "אתה לבוש כמונו, אז במה מתבטאת המזרחיות".

<משה בר-אשר: זה מכיוון שחשבו שמזרחי צריך להיות לפחות חבוש בתרבוש.

<משה בר-אשר: כך חשבו אז.

<משה בר-אשר: אני רוצה להתמקד בקצרה ב-4 קהילות שנחקרו יותר מאחרות – עיראק, ו-3 ארצות צפון אפריקה– מרוקו , אלג'יריה ותוניסיה.

<משה בר-אשר: כמובן רק ברפרוף.

<משה בר-אשר: הדבר הראשון, צריך לציין את העובדה שמוקדם יותר כבר התחילה פעילות ציונית.

<משה בר-אשר: למשל במרוקו, האיש הידוע שנודע באירופה כבר משנות ה-90, הרב דוד אלקיים.

<משה בר-אשר: בעצם אילו הוא היה היום בינינו, הוא היה חבר כבוד באקדמיה ללשון העברית, כי הוא לא רק ידע עברית מודרנית, הוא גם יצר בתוך העברית, והתפרסמו על זה מאמרים ב"אפריון" של ארז ביטון על העברית שלו.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק לציין את כניסתו של חבר הכנסת יואל חסון.

אלי אלאלוף: החלק של לוב נגמר, אבל אתה יכול להישאר.

יואל חסון: אבל אני מהחלק של תוניס.

<משה בר-אשר: אני רוצה לציין עם כן שבמוצאי המאה ה-19 כבר מתחילות לקום אגודות.

<משה בר-אשר: למשל, מ-1900 עד 1910 קמו 12 אגודות במרוקו של אגודות ציוניות.

<משה בר-אשר: לא היה להן אופי ארצי, אלא אופי מקומי, אבל היה בהן כל מה שההסתדרות הציונית ציפתה – מפגשים קבועים, עידוד לימוד העברית, איסוף תרומות לשקל, ולימים גם תרומות לקרן הקיימת לישראל.

<משה בר-אשר: באותה תקופה קמו 17 אגודות בתוניסיה.

<משה בר-אשר: 5 מהן קמו בעיר תוניס, אבל אפילו בג'רבה, שהייתה להם די הסתייגות מהציונות כי ראו בה גילויים של חילון ומודרנה שלא לרוחם, בכל זאת קמה אגודה חשובה שמנתה עשרות אנשים, שנפגשה בקביעות ודיברה על הצורך בעלייה.

<משה בר-אשר: עודדו לימוד עברית מודרנית.

<משה בר-אשר: יצרו מסגרת ללימוד עברית מודרנית.

<משה בר-אשר: דווקא באלג'יריה לא קמו אגודות בעלות אותם מימדים של מרוקו ותוניסיה, אם כי הייתה התלהבות מההסתדרות הציונית, בגלל שהיא טעמה את המודרניות ואת החילון שפקדו את יהודי אירופה.

<משה בר-אשר: בעיראק הציונות מתחילה להתגלות באופן ברור רק בשנות ה-20 של המאה ה-20.

<משה בר-אשר: למה?

<משה בר-אשר: בגלל העובדה שהיהודים עד שנות ה-20 היו משולבים מאוד בחברה הערבית, העניקו מעוצמתם האינטלקטואלית לחברה הערבית.

<משה בר-אשר: לא התעורר עניין גדול בציונות, אלא בשנות ה-20.

<משה בר-אשר: בשנות ה-20 קמו אגודות גם בבגדד, גם במוסול וגם בבצרה ובערים אחרות.

<משה בר-אשר: בתוך 10,15 שנים קמו כמה וכמה אגודות.

<משה בר-אשר: גם נוצר העיתון "אחיעבר", שמילא תפקיד חשוב.

<משה בר-אשר: אדון ששון, שהיה המנהיג הציוני הבולט, גם פתח בית ספר - הוא קרא לו פרדס ילדים - שלימדו בו עברית.

<משה בר-אשר: כלומר, הוא הצליח להביא לבית הספר הזה לא מעט ילדים.

<משה בר-אשר: אותו דבר מה שקרה בצפון אפריקה קרה גם בעיראק - נתרמו תרומות, הורמו תרומות לשקל, לקרן הקיימת.

<משה בר-אשר: אפילו נכנסו לפעולה שתי תנועות נוער, השומר הצעיר מכאן, ובית"ר מכאן.

<משה בר-אשר: הגולה התחילה ללמוד שתנועות הנוער אינן רק משמחות את הנוער, אלא גם יודעות לריב.

<משה בר-אשר: כמובן אפשר גם להבין מה הוא הרקע.

<משה בר-אשר: אני זוכר שכאשר הגעתי בעליית הנוער למחנה גורדוניה ב-1951, ראיתי את בן עירי שהיה בשומר הצעיר.

<משה בר-אשר: הוא ביקש ממני שאסור איתו במחנה קמבוש לעץ מסויים, לחפור ולהוציא את התפילין שאמרו לו לקבור שם.

<משה בר-אשר: אז יש תופעות כאלו.

<משה בר-אשר: אתם מבינים שהחילון הקיצוני גרם למתחים בין שתי התנועות.

<משה בר-אשר: אני רוצה בכל זאת לציין שחרף הפעולות האלו של הקמת האגודות היו מגבלות לפעילות הציונית.

<משה בר-אשר: למשל, אחרי הכיבוש של מרוקו ב-1912, אחרי התבססותו של השלטון, הגנרל יותיי החליט לאסור את הפעילות הציונית.

<משה בר-אשר: והוא, אף על פי שהוא מתואר כאדם לא אנטישמי, הנימוק שלו היה שפעילות ציונית של יהודים תביא לפעילות לאומנית ולאומית של ערבים, על כן נאסרה הפעילות של ההסתדרות הציונית.

<משה בר-אשר: ואז נאסרה, אבל לא פסקה.

<משה בר-אשר: כלומר, החליפו את שמות האגודות, אמרו שהן בעצם עוסקות בתפילה.

<משה בר-אשר: למשל, יצא ספר "ארץ חמד", שמביא את דיני התפילה, את המנהגים, אבל הנספח העיקרי שלו עוסק בתנועה הציונית, בצורך לעלות לארץ, בצורך ללמוד עברית חדשה, בצורך לתרום תרומות.

<משה בר-אשר: כלומר, אף על פי שהפעילות נאסרה, בכל זאת היא לא נפסקה.

<משה בר-אשר: כמובן שהתחילו לנהוג בזהירות.

<משה בר-אשר: זה היה המצב במרוקו הצרפתית.

<משה בר-אשר: לעומת זאת, במרוקו הספרדית לא הייתה הגבלה.

<משה בר-אשר: מייחסים את זה לעובדה שטנג'יר הייתה עיר בינלאומית והייתה פתוחה לכל העולם.

<משה בר-אשר: שלטונות ספרד לא הגבילו את הפעילות.

<משה בר-אשר: למשל, בתטואן, שהיא עיר שידועה בעוצמתה המוסלמית - - גם היום אלה שנוסעים למרוקו אינם יודעים שבתטואן צריך מאוד מאוד להיזהר, כי זאת עיר קיצונית.

<משה בר-אשר: יש בה היום תופעות של מה שנקרא האיסלאם הקיצוני.

<משה בר-אשר: הם מונים למעלה מ-15% מהאוכלוסייה.

<משה בר-אשר: אז בעיר הזאת פעלו שתי אגודות ציוניות, בהיקפים גדולים מאוד.

<משה בר-אשר: לאחרונה נתגלה בספריית "ייל" כתב יד של מי שהיה לימים ראש הקהילה וגם רב הקהילה, אריה יהודה ליאון, עם התכתבות עם הארץ ועם מקומות אחרים, שבעצם משקפים פעילות ציונית ענפה, כולל חתימה על עיתונות מקצועיים – "הדים", שיצא על ידי עדות המזרח, ו"לשוננו", שיצא על ידי ועד הלשון.

<משה בר-אשר: היה חשוב להם שהדברים האלה יגיעו.

<משה בר-אשר: אני רוצה לציין מי היה הציבור שהלך אחרי הציונות בעיראק ובארצות צפון אפריקה.

<משה בר-אשר: המעמד הבינוני הנמוך.

<משה בר-אשר: העשירים עיינו את התנועה הציונית.

<משה בר-אשר: רובם הגדול נהגו בעוינות.

<משה בר-אשר: גם המתבוללים.

<משה בר-אשר: יש תמיד שכבה קטנה של מתבוללים, אפילו במרוקו של שנות העשרה והעשרים, שלא ראו בעין יפה את הפעילות הציונית.

<משה בר-אשר: מצד שני, מי תמך בפעילות הציונית?

<משה בר-אשר: הרבנים של העיר שלך.

<משה בר-אשר: גם רבי שלמה בן גנן, גם בניו, רבי משה ורבי שאול תמכו תמיכה נלהבת.

<משה בר-אשר: אני מציין את הדבר הזה, מכיוון שזאת אחת הנקודות כאשר הופיע המזרחי בוועידות הראשונות שלו – 1906,1908.

<משה בר-אשר: הרב ריינס נחשב לרב גדול מאוד.

<משה בר-אשר: ברגע שהוא הצטרף לתנועה הציונית, החליטו שהוא עם הארץ.

<משה בר-אשר: סיפר את זה הרב מימון שהיה נוכח, סיפר את זה הרב ברמן שהיה נוכח, איך גימדו את הרב ריינס שהיה גדול בתורה.

<משה בר-אשר: כלומר, התופעות האלו היה זרות לצפון אפריקה.

<משה בר-אשר: הרב חלפון משה הכהן בתוניסיה תמך תמיכה גלויה, כתב מנשר.

<משה בר-אשר: המנשר הזה התפרסם בספר תוניסיה, כתוב בעברית נפלאה: "הוא בעל תכנים אדירים של תמיכה בתנועה הציונית ובמפעל הציוני, ולא לחשוש מכל מה שהיא מסמלת כדבר חדש, מודרנה וחילון, מכיוון שהכל הולך לארץ ישראל".

<משה בר-אשר: לעומת זאת, בעיראק - -

אלי אלאלוף: שכחת לציין מה השם של העיר שלי.

<משה בר-אשר: פס.

<משה בר-אשר: לעומת זאת, המנהיג הגדול של יהודי עיראק, שידוע היום - - אם תלכו לבתי הכנסת הספרדיים בארץ - - אני כתבתי מחקר גדול לקרן אביחי על היהדות הספרדית בארץ, שיש הבטחה שיתפרסם רק ב-2035, בגלל הביקורת שנוטפת ממנו.

<משה בר-אשר: ביקרתי 250 בתי כנסת.

<משה בר-אשר: בכולם הרבנים, כמעט כולם, לא ציוניים.

<משה בר-אשר: הקהל הוא ברובו - - בניו משרתים בצבא.

<משה בר-אשר: איזה ספר נלמד הכי הרבה?

<משה בר-אשר: ספרו של הרב יוסף חיים בן ישי.

<משה בר-אשר: בן ישי, שהוא התלמיד החכם החשוב ביותר בראשית המאה ה-20 בעיראק, התנגד בחריפות לציונות.

<משה בר-אשר: ממש פעל.

<משה בר-אשר: הרבנים שתמכו בציונות היו אנשי ליגה ד'.

<משה בר-אשר: כלומר, השפעתם מבחינה רוחנית הייתה מאוד שולית.

<משה בר-אשר: צריך לציין את העובדה הזאת שבצפון אפריקה התמיכה של הרבנים הייתה בשביל אלה שפעלו פעילות ציונית בהחלט רוח גבית חזקה מאוד.

<משה בר-אשר: כפי שאמרתי לכם, הנושאים הם כל כך רבים.

<משה בר-אשר: אני רוצה לציין כמה דמויות שפעלו בקהילות.

<משה בר-אשר: אני הזכרתי במרוקו את הרב דוד אלקיים, שהיה דלפון גמור אבל אינטלקטואל ממדרגה ראשונה - חיבר שירים, חיבר פיוטים.

<משה בר-אשר: היה הרוח האינטלקטואלית החשובה שעמדה מאחורי הפעילות הציונית.

<משה בר-אשר: בתוניסיה מוכרים האדונים ולנסי ויוסף ברמי, שהם גם הקימו את האגודה הראשונה ב-1911 – אגודת ציון, וגם הוציאו עיתונים בעברית והקימו מסגרת ללימוד עברית.

<משה בר-אשר: האנשים הללו הרבה פעמים סיכנו את מעמדם.

<משה בר-אשר: מי שעבד אצל הממשל הצרפתי, כשהממשל הצרפתי לא ראה את הדבר הזה - - אנחנו משתמשים היום בפועל הכי חזק בעברית - "לסבן".

<משה בר-אשר: הם תמיד היו צריכים להמציא סיפורים במה הם עוסקים.

<משה בר-אשר: אף על פי כן לקחו את הסיכונים האלה.

<משה בר-אשר: בעיראק צריך לציין במיוחד את השליחים מהארץ.

<משה בר-אשר: אנצו סירני הידוע - יש גם קיבוץ שקרוי על שמו - ושמריהו גוטמן, איש קיבוץ נען, האיש שחפר במצדה, עשו פעילות חשובה מאוד.

<משה בר-אשר: אגב, בעיראק, כאשר נאסרה הפעילות הציונית, היה מוצא חשוב.

<משה בר-אשר: "סולל בונה" בנתה את כל הכבישים בעיראק.

<משה בר-אשר: "סולל בונה" בנתה את כל המבנים של הממשלה.

<משה בר-אשר: אנשים נסעו כעובדי "סולל בונה" ועסקו בפעילות ציונית.

<משה בר-אשר: כלומר, כאשר נאסרה הפעילות הציונית אפשר היה לראות את שמריהו גוטמן מפקח כביכול על סלילת הכביש לקופא, או על סלילת הכביש לאנה, כשהוא בעצם דאג לארגן מועדונים ללימוד עברית, או לפרסם פרסומים הקשורים בהסתדרות הציונית.

אלי אלאלוף: איזה שנים זה היה ההתערבות של "סולל בונה"?

<משה בר-אשר: "סולל בונה" התחילה לפעול באופן לא רשמי בשנות 27,28, באופן גלוי ב-31,32 עד 37.

<משה בר-אשר: אתם צריכים לדעת שהיו שתי פורענויות שגרמו לפעילות גלויה של האיסלאם נגד הציונות.

<משה בר-אשר: המאורעות של תרפ"ט הייתה להם השפעה מסוימת, אבל המאורעות של 36-39 הביאו שב-37 נסגרו כל העיתונים הציוניים בעיראק.

<משה בר-אשר: היה ברור שמי שייתפס מוציא עיתון או קורא עיתון ציוני - דינו מוות.

<משה בר-אשר: נתלו שני יהודים בעיראק בשנת 36, כי מצאו אצלם עיתון ציוני.

<משה בר-אשר: כלומר, זה לא היה רק גזירה.

<משה בר-אשר: למעשה, אפשר לומר שעד - - כשהגיעו סמוך לקום המדינה שלמה הלל, מרדכי ביבי ומרדכי בן-פורת כדי לארגן את מבצע עזרא ונחמיה, מ-37 עד 47-48 לא הייתה פעילות ציונית גלויה, אף על פי שהיו דרשות של שליחים - עובדי "סולל בונה", כמו אנצו סירני, כמו שמריהו גוטמן.

<משה בר-אשר: אותו דבר היה בתוניסיה.

<משה בר-אשר: אני לא יודע אם אתם מכירים את השם יעקב קרוז.

<משה בר-אשר: יעקב קרוז היה סגן ראש המוסד.

<משה בר-אשר: היה עיתונאי, איש נפלא.

<משה בר-אשר: זכיתי להכיר אותו.

<משה בר-אשר: אני אומר, יש אנשים שכדאי להיוולד בדור שלהם.

<משה בר-אשר: יעקב קרוז היה שליח בתוניסיה.

<משה בר-אשר: הוא הגיע כפקיד צרפתי - הוא נולד ברומניה, דיבר צרפתית נקיה - וכאיש המוסד עוד לפני קודם המדינה.

<משה בר-אשר: אחר כך הוא ארגן פעילות נמרצת מאוד, כאשר הוא היה נציג של - - אני כבר לא זוכר אם זו חברת פריג'ידרים, או איזו אספקה של מצרכי חשמל, שהצליחה להוות את הכיסוי.

<משה בר-אשר: כאשר היה חשש שנתגלה, סילקו אותו.

<משה בר-אשר: הפעילות הציונית בארצות המזרח לא הייתה צריכה דחף, כי הציבור, שלא היה בעל נכסים אבל הייתה בו השכלה בסיסית, היה נכון לקבל את הציונות המודרנית.

<משה בר-אשר: הוא נתקל בקשיים.

<משה בר-אשר: עם הקשיים האלה התמודדו.

<משה בר-אשר: כפי שאמרתי, למשל במרוקו, גם הערבים וגם השלטון הצרפתי אסרו את הפעילות של ההסתדרות הציונית.

<משה בר-אשר: בעיראק האנגלים תמכו באיסור שבא מכיוונם של הערבים.

<משה בר-אשר: אל תשכחו שב-1942 היה פרהוד בו נרצחו - נדמה לי - למעלה מ-180 יהודים בבגדד.

<משה בר-אשר: כלומר, כל מה שנראה כמטפטף ציונות גרם לצרות.

<משה בר-אשר: אף על פי כן האנשים לא נכנעו.

<משה בר-אשר: צריך, כמובן, לציין את המימד החשוב של הציונות.

<משה בר-אשר: עם כל הכבוד ללימוד העברית שזה דבר חשוב, התרומות לשקל, הוצאת עיתונים, התרומות לקרן הקיימת, הדבר החשוב שהייתה עלייה בפועל.

<משה בר-אשר: לא רק העלייה המסורתית של יהודים שבאים למות בארץ, אלא צעירים רבים שבאים לחיות בארץ.

<משה בר-אשר: אני בדקתי בעצמי ובדקתי עם חוקרים מה מספר העולים במסגרת ההסתדרות הציונית לפני קום המדינה מארצות ערב.

<משה בר-אשר: המצמצמים אומרים 30 אלף, המגדילים אומרים 50 אלף.

<משה בר-אשר: לא זה ולא זה נכונים, כי אין ידיעות מוסמכות.

<משה בר-אשר: אף על פי שהגברת מאיר וגם חיים סעדון בדקו, החומר הזה ידוע רק בחלקו.

<קריאה: אתה יכול להמשיך גם קצת על יהודי בשם ברוך דובדבני, זכרונו לברכה, שהעלה את יהדות טריפולי לארץ.

<אברהם דובדני: דיברו על זה.

<משה בר-אשר: תראה, אני רציתי לומר - - דבר אחד כדאי לדעת, הסלקציה ש"הארץ" כעיתון הוביל אותה - היו גם כמה דמויות שיש להצטער על כך, כמו ד"ר שיבא, למשל, שתמך בסלקציה - לא התחילה אחרי קום המדינה.

<משה בר-אשר: כלומר, בפירוש דיברו השליחים על עלייה של צעירים בריאים.

<משה בר-אשר: זה, למעשה, בא לידי ביטוי - - לפעמים זה מופיע במכתבים ברמזי רמזים.

<משה בר-אשר: תסלחו לי שאני מזכיר את עצמי, אבל כאשר קיבלתי את פרס רוטשילד ציינתי את העובדה שרבי שלום עמאר, איש מקנס, כותב ב-1891 לג'ירוקוב, השליח של רוטשילד שבא למרוקו: "יש פה אלפי צעירים שרוצים לעלות לארץ".

<משה בר-אשר: המכתב הזה, שנודע רק באיחור גדול, קיבל הרבה המלצות.

<משה בר-אשר: שימו לב, לא מדובר בזקנים, לא מדובר בחולים, מדובר בצעירים.

<משה בר-אשר: כלומר, הזרעים של הסלקציה, שקיבלה ביטוי גלוי רק אחרי קום המדינה, בעצם נזרעו הרבה לפני כן.

<משה בר-אשר: צריך לציין 3 יהודים שנלחמו בזה בגלוי, מנוחת שלושתם כבוד - שרגאי, יצחק רפאל וברוך דובדבני.

<משה בר-אשר: הם נלחמו בגלוי, בצורה נמרצת.

<משה בר-אשר: אפילו ידוע לי מפי שליח שסיפר לי, ששלחו לבדיקה במקום זקן, חולה צעיר, אבל מי שנסע היה הזקן.

<משה בר-אשר: כלומר, נעשו דרכים כדי לאכוף את הסלקציה.

<משה בר-אשר: הנקודה שרציתי לציין היא שבתוך ההתלהבות והפעילות הציונית היו כבר הזרעים או הנבטים של הסלקציה שבאה אחר כך.

<משה בר-אשר: אני רוצה לציין דבר נוסף.

<משה בר-אשר: הזכרתי ברמז.

<משה בר-אשר: היה ויכוח שהגיע לפעמים גם בכתב, אבל התנהל בעיקר בעל פה.

<משה בר-אשר: רוב האנשים שהצטרפו לאגודות הציוניות היו יהודים מסורתיים.

<משה בר-אשר: הייתה התמודדות עם השאלה: האם ההסתדרות הציונית, כפי שהם מכירים אותה באמצעות השליחים, היא הסתדרות חילונית.

<משה בר-אשר: ראו שהשליחים לא מגיעים לבית כנסת, ראו שהשליחים יכולים לאכול במסעדות לא של יהודים.

<משה בר-אשר: אני רוצה לציין לשבח את האמירה של רבי דוד אלקיים בעניין הזה: "אנחנו לא בודקים בציציותיו של שום יהודי.

<משה בר-אשר: גם היהודים חובשי התרבושים בצפון אפריקה, לא כולם אוכלים תמיד כשר".

<משה בר-אשר: הרבה אנשים גם שתו יין נסך.

<משה בר-אשר: כלומר, השאלה הזאת הטרידה.

<משה בר-אשר: התשובות היו תשובות של סובלנות.

<משה בר-אשר: אני מדבר על כל מי שהצטרף ולא חשב שיש בעיה עם הדבר הזה.

<משה בר-אשר: הנקודה הנוספת שצריך לציין זה תנועות הנוער.

<משה בר-אשר: אחת ההצלחות לא רק באירופה אלא גם ב-4 ארצות המזרח ובארצות אחרות, גם במצרים וסוריה - אני מדבר על 4 ארצות שהמחקר שלהן סוכם - זו ההצלחה של תנועות הנוער.

<משה בר-אשר: לא הייתה הצלחה גדולה עם המבוגרים באלג'יריה, אבל גורדוניה הייתה תנועה שהקיפה מאות רבות, אולי אלפים בכל ערי אלג'ירה.

<משה בר-אשר: לא רק באלג'יר, קונסטנטין ואוראן, אלא גם במוסטראנן בגבול מרוקו, גם בקלמסן, גם במדיאה.

<משה בר-אשר: כלומר, גורדוניה, התנועה - - אני הייתי חניך גורדוניה 5 חודשים כנער אנוס שהבטיחו להוריו ללכת לבני עקיבא.

<משה בר-אשר: זאת תנועה שיש בה מן הדברים היפים.

<משה בר-אשר: למשל, היא חינכה שעבודה, מלאכת כפיים זה דבר חשוב.

<משה בר-אשר: התנועה הזאת הצליחה.

<משה בר-אשר: כלומר, לא הצליחו עם המבוגרים באלג'יריה, אבל התנועה הזאת פעלה עשרות שנים באלג'יריה.

<משה בר-אשר: מאז שהוקמה בשנת 28, 29 היא פעלה כל השנים.

<משה בר-אשר: עד 62 הייתה אחת התנועות המוצלחות בארץ מארצות ערב.

<משה בר-אשר: בתוניסיה שתי תנועות עבדו מאוד מאוד - אני כבר הזכרתי - והקיפו מאות רבות של חניכים בכל מקום.

<משה בר-אשר: השומר הצעיר מכאן, ובית"ר מכאן.

<משה בר-אשר: אחת העובדות החדשות, המעניינות זה שהיו חניכים שהחליטו להית חברים בשתי התנועות, כמו הרב פאפא.

יואל חסון: הלוואי עלינו היום.

יואל חסון: הייתה אחדות לאומית.

<קריאה: הייתי חברה ב - -

<משה בר-אשר: בתקופה מאוד מאוחרת.

<משה בר-אשר: בדבדו ובלעיון היו קינים של תנועות הנוער.

<משה בר-אשר: פעלה שם גם בני עקיבא.

<משה בר-אשר: שם הייתה שנאת ישראל מאוד גלויה, מי שזוכר את המאורעות לפני 48 שנרצחו 44 יהודים בג'ראדה.

<משה בר-אשר: כלומר, גילוי השנאה והפוגרומים הקטנים התחילו כבר בשנות ה-30 - ברגע שהיו המאורעות בארץ – במזרח, אף על פי שזאת יהדות מאוד שורשית.

<משה בר-אשר: יש פה יודעי ערבית.

<משה בר-אשר: אמר לי יהודי מדבדו: "אצלנו יראת השם נוזלת משמיים".

<משה בר-אשר: בכל זאת, למרות החיבור ומהמסורתיות, היה מתח עם האוכלוסייה הלא יהודית.

<משה בר-אשר: לא הברברית, לא אנשי הריף.

<משה בר-אשר: בכלל, הברברים, ולא בכדי, ממליצים לקיים היום כינוסים במרקש, לא בפס ולא בתטואן, כי במרקש עיקר האוכלוסייה היא ברברית.

<משה בר-אשר: הם מוכנים בשביל כל דבר למכור גם את אימא שלהם.

<משה בר-אשר: יש פה איזה עניין שתנועות מצליחות - - יש גם עוד דבר.

<משה בר-אשר: בערים במזרח אין מלאח, אין רובע יהודי.

<משה בר-אשר: העובדה שהיה מלאח בפס, מלאח בקזבלנקה, כלומר רובע יהודי, מלאח במקנס - - העובדה שהייתה מסגרת גיאוגרפית סגורה אפשרה הרבה פעולות כיסוי במלאח של מקנס, במלאח של פס.

<משה בר-אשר: אבי סיפר לי על הביקור שלו בשנת 34.

<משה בר-אשר: במלאח של פס היו למעלה מ-30 בתי כנסת.

<משה בר-אשר: בתי הכנסת שימשו הרבה פעמים מועדונים לתנועות הנוער.

<משה בר-אשר: אנשים מגיעים לתפילה.

<משה בר-אשר: היו בתי כנסת שהייתה בהם תפילה כל היום.

<משה בר-אשר: בפס יש לי את משפחת אבן דנן, הם התפללו כל היום.

<משה בר-אשר: משפחת סלטסבר, שאתה בוודאי מכיר יותר טוב ממני - -

אלי אלאלוף: ברחוב שלי היו 17 בתי כנסת.

<משה בר-אשר: טוב, אז עם כן - - זאת אומרת, אתם צריכים להבין - -

יואל חסון: בסדר, כמו בראש העין היום.

<משה בר-אשר: הדבר החשוב ביותר - אני אומר באמת - היא ההצלחה של הפעלת תנועות הנוער בתוך אווירה לא קלה.

<משה בר-אשר: כאשר היה הפוגרום בזראדה, כולנו הסתגרנו בבתים, עד שלבקשת ראש הקהל פיזרו כ-200,300 חיילים בקרב העיירה כדי למנוע פוגרום.

<משה בר-אשר: כלומר, בתוך תאפילאלת לא הייתה פעילות ציונית, אלא אחרי קום המדינה.

<משה בר-אשר: היו לזה סיבות.

<משה בר-אשר: קודם כל, הקהילה של תאפילאלת חושבים שזאת קהילה של רבבות.

<משה בר-אשר: כל תאפילאלת, כלומר כל מה שקשור בבבא סאלי, רבי ישראל אבו-חצירה - - בכל תאפילאלת לא היו יותר מ-25 אלף יהודים ב-17 קהילות, כשבמלאח פס היו 18 אלף יהודים.

<משה בר-אשר: במלאח מרקש היו 17 אלף 500.

<משה בר-אשר: בקזבלנקה היו למעלה מ-120 אלף יהודים.

<משה בר-אשר: כלומר, הפעילות התמקדה בקהילות הגדולות.

<משה בר-אשר: במקום שהיה רובע יהודי, בלי שום ספק הייתה הצלחה גדולה מאוד.

<משה בר-אשר: נדמה לי שהארכתי.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני רק מושך קצת זמן לכמה התייחסויות, בסדר?

<משה בר-אשר: אני מוכן לומר כמה דברי סיכום.

<משה בר-אשר: קודם כל, לקדם בברכה את חבר הכנסת הנשמע הרבה.

אלי אלאלוף: יואל חסון.

<משה בר-אשר: אני צופה בערוץ הכנסת לפני שאני הולך לישון.

<משה בר-אשר: שומעים אותך הרבה.

יואל חסון: אני מרדים אותך טוב, או שאני מעיר אותך?

<משה בר-אשר: להיפך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: היית גם מאוד מעניין.

אלי אלאלוף: אבל שמת לב שהוא שקט.

אלי אלאלוף: זה לא קורה לו לעיתים קרובות.

יואל חסון: כן, זה נדיר אצלי.

יואל חסון: פשוט היית מרתק.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, הלוואי שהדיונים בכנסת היו כל כך מרתקים כמו ההרצאה שלך.

אלי אלאלוף: בדרך כלל זה קצת יותר חם.

אלי אלאלוף: המאבקים על המצבים הקשים לא יכולים להיות קלים ושקטים.

יואל חסון: אבל עובדה, אתה רואה, אנשים רוצים ללכת לישון, פותחים את ערוץ הכנסת.

יואל חסון: אנחנו מרדימים אותם היטב.

יואל חסון: מצוין.

אלי אלאלוף: יואל, אתה רוצה להגיד משהו?

יואל חסון: לא, להקשיב.

אלי אלאלוף: אז אני ברשות

אלי אלאלוף: כם רוצה לקפוץ ישר למקום - -

יואל חסון: אתה יודע מה, אני בכל זאת אגיד משהו, כי הוא דיבר על אבא שלו.

יואל חסון: אני אספר משהו על סבא שלי.

יואל חסון: כשסבא שלי עלה מתוניס, והוא עלה עם כל המשפחה - - הוא הגיע לגבורות, באמת שיבה טובה - - ביום ההולדת שלו - הוא היה בן 89,90, משהו כזה - הוא ראה את כל המשפחה שכבר התייצבה, שכבר הייתה בארץ.

יואל חסון: הוא אמר משפט - אז הייתי ילד - שאני לא אשכח אותו אף פעם.

יואל חסון: הוא אמר: "כשאני רואה היום את כל המשפחה ואני רואה איך כולם התקדמו, למדו, הצליחו ובנו בית בארץ ישראל, אני אומר שהיה שווה.

יואל חסון: היה שווה לשלם את המחיר ולעלות לכאן".

יואל חסון: כשהוא עלה - סך הכל הוא עזב עסק של טקסטיל - הוא עבר לעבוד בקק"ל.

יואל חסון: הוא היה איש אדמה בקק"ל.

יואל חסון: הוא גר בדירה קטנה בראשון לציון.

יואל חסון: כשהוא עלה לארץ, הוא כבר הבין שלא יצא ממנו יותר בארץ הזאת, אבל הוא רצה שהילדים שלו יגיעו למשהו, הנכדים שלו, הנינים שלו.

יואל חסון: כשהוא ראה שזה קרה, אז הוא אמר: "היה שווה לעלות בשביל לראות את כולכם בארץ ישראל חיים, משגשגים, לראות את המדינה לאן שהיא הגיעה".

יואל חסון: זה משהו שהיה כשהייתי בן 14,15 ונכנס לי לראש.

יואל חסון: צריך לזכור - כל אחד במקרה שלו – שהאבות, הסבא וסבתא שילמו מחיר בזה שהם עלו לכאן.

יואל חסון: בנו ב-10 אצבעות שלהם את המדינה הזאת.

יואל חסון: אנחנו הדור שקצת ראה יותר נחת.

יואל חסון: הדור הבא יראה עוד יותר נחת, בעזרת השם.

יואל חסון: זאת הגדולה של אותם אנשים שבנו את הארץ הזאת, עלו לארץ הזאת, יצרו את מה שיש היום, את מה שיש לכולנו פה.

<משה בר-אשר: תרשו לי רק הערה אחת, שכחתי להגיד אותה.

<משה בר-אשר: אני שאלתי פעיל ציוני שנאסר במרוקו וכמעט הוצא להורג.

<משה בר-אשר: שאלתי אותו, "למה עשית את זה, למה נכנסת הרבה פעמים לסיכונים".

<משה בר-אשר: מה הייתה תשובה?

<משה בר-אשר: זאת הייתה התשובה שוויצמן ענה לצ'רצ'יל על השאלה למה אתם רוצים מדינה.

<משה בר-אשר: אתם יודעים מה התשובה של ויצמן?

<משה בר-אשר: "ככה".

<משה בר-אשר: אין נימוקים.

<משה בר-אשר: זה מעל כל הנימוקים.

<משה בר-אשר: כך ענה לי היהודי, בלי לדעת את התשובה.

<משה בר-אשר: אני סיפרתי לו שוויצמן ענה את זה לצ'רצ'יל.

<משה בר-אשר: הוא אמר לי: "ככה, כי הבנתי שזה מה שאני צריך לעשות".

אלי אלאלוף: יפה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: ערן זיני, המנכ"ל של המשקם.

אלי אלאלוף: זה אחד הביטויים, אבל יש הרבה ביטויים להסתדרות הציונית.

אלי אלאלוף: אם לא הרגשתם, זה חלק אינטגרלי של המחשבות, של החוויה האישית, של ההתפתחות האישית של כל אחד מאיתנו.

אלי אלאלוף: לא הביטוי הזה, לצערי, הגיע בהיסטוריה ה"מודרנית" של מדינת ישראל.

אלי אלאלוף: זה לא מתבטא.

אלי אלאלוף: יהדות המזרח חיה את התנועה הציונית בצורה שונה, שהביטויים ההיסטוריים שלה, הרגילים שכותבים את ההיסטוריה של המדינה יודעים לבטא.

אלי אלאלוף: אתה עשית את זה מדהים.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לך, זאת הייתה חוויה אדירה.

אלי אלאלוף: תודה - - שהמלצת לי להתקשר ל - -.

אלי אלאלוף: אתה רואה, ההמלצות שלך מתקבלות.

אלי אלאלוף: אז בקשה, ערן זיני, מנכ"ל.

אלי אלאלוף: אני לא יכול להגיד מנכ"ל המשקם זיני מבלי להתייחס לאשתי שהיא זיני.

אלי אלאלוף: - - ההורים שלך.

אלי אלאלוף: בשבילה יש רק משפחה קטנה.

<ערן זיני: קודם כל, תודה אדוני היושב-ראש על הדיון.

<ערן זיני: חבר הכנסת חסון, מכובדיי.

<ערן זיני: אני רוצה ברשותכם להתחיל ולדבר על חברת המשקם כחברה קדושה בחברה הישראלית, לא פחות מזה.

<ערן זיני: חברת המשקם, החזון שלה – אני אפתח בו – הוא שלכל אדם עם מוגבלות יש זכות, בדיוק כמו לכולם, למצות את תעצומותיו האישיות, תוך שמירה על כבודו ופרנסתו.

<ערן זיני: חברת המשקם שמה לה כיעד להיות המובילה בתחום השיקום המקצועי-תעסוקתי של אנשים עם מוגבלויות במדינת ישראל.

<ערן זיני: אדוני, היום כולם מדברים, השיח הוא על אנשים עם מוגבלויות.

<ערן זיני: ההסתדרות הציונית העולמית ומשרד הרווחה - עוד ב-58 - הקימו את חברת המשקם במטרה לתת מענה לשיקום של אנשים עם מוגבלויות ולאוכלוסיית הגיל השלישי.

<ערן זיני: 60% מבעלות החברה היא ההסתדרות הציונית העולמית, 40% בבעלות משרד הרווחה.

<ערן זיני: המשקם היא מסגרת רב-נכותית, כלומר, היא נותנת מענה למגוון רחב מאוד של נכויות.

<ערן זיני: היא מעסיקה היום קרוב ל-3,000 עובדים עם מוגבלויות.

<ערן זיני: היושב-ראש של החברה הוא ארנון טיבר.

<ערן זיני: אני מתנצל שהוא לא פה, הוא בחו"ל.

<ערן זיני: הוא מאוד מאוד רצה להגיע.

<ערן זיני: בשנים האחרונות נוצרו יחסי עבודה איכותיים מאוד בין ההסתדרות הציונית העולמית, כשדובדוב פה בראשותו, ראובן שלום, דובי בראל, חיים בן עזרא, דוויד בן-עמי, ובין משרד הרווחה, גדעון שלום וד"ר שלי נורדן.

<ערן זיני: גם הנציג שלהם נמצא פה.

<ערן זיני: המשקם נותנת היום, או מאפשרת למדינת ישראל להתמודד עם 3 חסמים מרכזיים.

<ערן זיני: החסם הראשון הוא עובדים עם מוגבלויות.

<ערן זיני: 95% מהעובדים בחברת המשקם הם אנשים עם מוגבלות.

<ערן זיני: אי אפשר להתקבל לחברת המשקם - -

יואל חסון: פיזית, או גם - -?

<ערן זיני: גם וגם.

<ערן זיני: זה מגוון רב-נכותי.

<ערן זיני: יש גם עיוורים, יש גם חירשים.

<ערן זיני: פיזי, נפשי קצת.

<ערן זיני: זה מאוד מאוד תלוי.

<ערן זיני: למעלה מ-50% מהחברה פרוסה בפריפריה.

<ערן זיני: הדבר המעניין הוא שמעל 60% מהעובדים הם מעל גיל 50.

<ערן זיני: כלומר, מי שמתקבל היום לחברת המשקם מגיע בגיל ממוצע של בערך 45 פלוס.

<ערן זיני: הרבה מאוד הם מופני ביטוח לאומי.

<ערן זיני: כלומר, לצערי אנחנו מגלים שבאיזה שהוא גיל בין 45 ל-50 קורה אירוע בריאותי שגורם לאותו אדם, לאותו עובד בשוק הטבעי לא לחזור לשוק העבודה באופן רגיל.

<ערן זיני: ביטוח לאומי כחלק מהכלים שלו מציע לאותו אדם להשתלב בשוק העבודה דרך המשקם.

<ערן זיני: למשקם יש 3 חטיבות עסקיות מרכזיות - חטיבת התעשייה, שיש בה היום כבר למעלה מ-20 מפעלים בכל הארץ, בעיקר עבודות של קבלנות משנה, אריזה, ויש גם קצת ייצור.

<ערן זיני: לחברה יש היום גם מרכז סריקה דיגיטלי שסורק הרבה מאוד מסמכים וניירת לגופים שונים.

<ערן זיני: מעבר לכך, "המשקם עיסוקים" היא חטיבה שיש בה קרוב ל-7 מתפרות בכל הארץ שתופרות קרוב ל-100 אלף זוגות מדים לצה"ל ולכוחות הביטחון.

<ערן זיני: בנוסף לכך, אפרופו יום הדיור הציבורי, לחברה יש היום את יחידת הגינון, להערכתי הכי גדולה במדינת ישראל.

<ערן זיני: אנחנו מעסיקים באופן ישיר 450 עובדי גינון.

<ערן זיני: משרתים הרבה מאוד אתרים, עיריות, עמידר, עמיגור, בתי חולים ממשלתיים, ברמת שביעות רצון מאוד מאוד גבוהה.

<ערן זיני: יש את החטיבה שכל תפקידה להשים ולשלב עובדים עם מוגבלויות בשוק העבודה הטבעי, בין אם בבסיסי צבא, בין אם במשרדי ממשלה, בין אם לקוחות פרטיים אחרים.

<ערן זיני: פה אתם יכולים לראות מגוון קטן, קצר של הלקוחות המרכזיים שלנו.

<ערן זיני: אני חייב לומר לך, עצם זה שאנחנו יושבים ועובדים מול הלקוחות הכי גדולים במשק הישראלי זה משהו שמשדרג אותנו מאוד, בעיקר בהיבט האיכות, בעיקר בהיבט של עמידה בלוחות זמנים, בעיקר ברמה של תמחור, כיוון שבסופו של יום אנחנו מבינים שאם נמשיך לקבל או נשאף לאיזה שהן קבלת תרומות, אנחנו לא נגיע לשום מקום.

<ערן זיני: אנחנו רוצים שיתייחסו אלינו כשחקן מרכזי, מוביל במשק הישראלי.

<ערן זיני: לשם אנחנו חותרים.

<ערן זיני: במשקם, בגלל שיש מגוון רב נכויות, אנחנו מבינים שבסופו של יום מדובר באנשים.

<ערן זיני: האנשים הם הכי יקרים במדינת ישראל, לפחות ככה אנחנו מתייחסים אליהם.

<ערן זיני: אנחנו מבינים שרמות התפקוד, גם אם מדובר באדם עם מוגבלות, הן שונות, ולכן אנחנו יודעים היום לייצר מקום עבודה או תעסוקה למגוון רחב מאוד של רמות תפקוד.

<ערן זיני: יש כאלה שמגיעים למשקם, לצערי, עם רמת תפקוד מאוד מאוד נמוכה, ולכן אנחנו דואגים גם לעבודות ברמה של מורכבות יחסית בסיסית.

<ערן זיני: ככל שאנחנו מתקדמים יש לנו - גם בתוך המשקם וגם מחוצה לו - מגוון רחב מאוד של תפקידים.

<ערן זיני: אנחנו באמת קוראים גם לוועדה, ואני אשמח לבוא לעזרתכם, שאם יש עובד, אדם עם מוגבלות שרוצה להגיע ולהיכנס לשוק העבודה ומשום מה הוא מתקשה, חברת המשקם זו היא תכליתה.

<ערן זיני: אני לרשות

<ערן זיני: כם לכל עניין 24/7.

<ערן זיני: תתקשרו אלי, זה התפקיד שלי.

<ערן זיני: אין פה - - מבחינתנו אנחנו רוצים לסייע לכולם, כי אנחנו מבינים שאדם שיושב בבית זה הדבר הכי גרוע שאפשר.

<ערן זיני: המשקם הקימה בשנה וחצי האחרונות, גם לאור השינויים בחקיקה, חטיבת השמה.

<ערן זיני: כל תכליתה היא שאם אדם אינו רוצה לעבוד במסגרת המוגנת של חברת המשקם, אנחנו מסייעים לאותו אדם עם מוגבלות למצוא בשוק העבודה הטבעי.

<ערן זיני: אני חייב לומר לכם, בשל העובדה שחברת המשקם הינה מעסיק, אנחנו יודעים היום לבוא למעסיקים גדולים שמאוד חוששים כשלב ראשון לשלב אנשים עם מוגבלויות, מכיוון - - הרבה פעמים אתה שומע סיפורים על ניסיונות עבר שלא צלחו, לצערי, בגלל מגוון רחב מאוד של סיבות.

<ערן זיני: היום המשקם באה ואומרת לאותו מעסיק: "תשמע, אני יודעת להיות בפרונט, אנחנו נהיה המעסיק של אותו עובד, של אותו אדם עם מוגבלות, לפחות לתקופת זמן ראשונית".

<ערן זיני: ברגע שהשילוב הזה מצליח, אנחנו אומרים, "תקלטו אותו באופן ישיר".

<ערן זיני: כולם שבעי רצון מהפתרון הזה.

<ערן זיני: אנחנו יודעים גם שיש היום אנשים או עובדים עם מוגבלות שלא מתאימים לשוק העבודה הטבעי.

<ערן זיני: פה המשקם, גם באותה מסגרת שהיא רואה את עצמה כמעסיק וכמי שמאפשרת מגוון רחב מאוד של פתרונות, בעצם מאפשרת לעובד עם מוגבלות להתקדם בתוך החברה.

<ערן זיני: היא מציעה מגוון רחב מאוד של פתרונות.

<ערן זיני: אני אומר לכם, זה דבר מדהים.

<ערן זיני: השילוב הוא שילוב בהנהלת חשבונות, ברכש, בכספים, בעובדים סוציאליים.

<ערן זיני: למי שמתקשה אנחנו יודעים למצוא את הפתרון.

<ערן זיני: זה גם בהחלט עובדי סגל, עובדים של מנהלי בטיחות, נאמני אבטחת איכות.

<ערן זיני: אנחנו מסתכלים על זה כמשימה שהיא בעיניים שלי משימה לאומית.

<ערן זיני: קצת על מספרים ברשותכם.

<ערן זיני: העמודה האדומה מראה את ההשתתפות של מדינת ישראל, בעיקר משרד הרווחה והחשב הכללי, בתקציב של המשקם.

<ערן זיני: כפי שאתם תראו, ההשתתפות של המדינה כמעט ולא השתנתה באופן מהותי במהלך ה-6,7 שנים האחרונות.

<ערן זיני: עדיין, ההוצאות של החברה הלכו וגדלו.

<ערן זיני: אחד הדברים שאנחנו מאוד מתגאים בו זה שההוצאות של החברה גדלו, בעיקר כיוון שהשכר של העובדים עלה באופן משמעותי, השכר של העובדים עם המוגבלויות.

<ערן זיני: מ-day one יש לנו מודל שבו אנחנו צמודים למודל של שכר המינימום.

<ערן זיני: ב-5 שנים האחרונות שכר המינימום במדינת ישראל עלה ב-29%, לכן גם השכר של העובדים שלנו עלה.

<ערן זיני: אנחנו מאוד מאוד גאים בזה.

<ערן זיני: מצד שני, זה מחייב אותנו, בגלל שהתקציב של המדינה כמעט ולא השתנה, לצעדי התייעלות, להגדלת הכנסות כל הזמן, הכל במטרה לאפשר את הפעילות של החברה המדהימה הזאת.

יואל חסון: אתם משלמים פנסיות, את כל הדברים האלה?

<ערן זיני: בשקף הבא.

<ערן זיני: המשקם היא המסגרת המוגנת היחידה היום במדינת ישראל שמעבר ליחסי עובדי-מעביד גם דואגת לתנאים סוציאליים מלאים.

<ערן זיני: אנחנו בהחלט חרתנו את זה על דגלנו.

<ערן זיני: משלבים דמי הבראה, חופשות, ביגוד, ימי מחלה, גם ביטוח ימי מחלה מוגדרים.

<ערן זיני: כמו שאמרתי, יש לנו אופק קידום לעובדים שלנו.

<ערן זיני: מעבר לזה אנחנו דואגים לכלים לעובדים שלנו במטרה לשפר את היכולות שלהם ואת המיומנות שלהם.

<קריאה: - את כל המהלך לקרנות פנסיה כברירות מחדל, כדי לשפר את תנאי הפנסיה של המוגבלים.

<ערן זיני: נכון.

יואל חסון: אגב, העסקה ישירה דרך המשקם היא העסקה לאורך זמן, זאת אומרת, אתם לא עושים איזה הליך של פיטורים, חזרה ודברים?

יואל חסון: אתה צובר ותק בתוך - -

<ערן זיני: חס וחלילה.

<ערן זיני: אנחנו מבחינתנו לא מתייחסים לעצמנו כאיזו שהיא חברה שיודעת לארגן קבוצות עבודה לתקופה מסוימת, לאיזה שהוא פיק, ואחרי זה מפטרים.

<ערן זיני: מי שנכנס לחברת המשקם, זה אומר - - כל בן אדם שנכנס, החרב, לצורך העניין, שתהיה לו עבודה כל היום היא עלי, האחריות היא שלי.

<ערן זיני: אנחנו לא מפטרים.

<ערן זיני: כשאנחנו לא מפטרים, זה אומר שאני חייב לדאוג ל-3,000 משכורות כל חודש.

<ערן זיני: אנחנו באמת משתדלים לעשות את זה בצורה - - אני חושב שהיא בצורה טובה.

יואל חסון: אתם מאוזנים, גירעוניים?

<ערן זיני: אנחנו לשמחתנו מאוזנים.

<ערן זיני: גם - ככל שניתן - אנחנו משקיעים הרבה מאוד בתשתיות, בציוד.

<ערן זיני: אתה תוכל לראות פה שבעמודה הימנית אנחנו כל הזמן - - להחזיק 21 מפעלים במדינת ישראל ועוד 7 מתפרות ויחידות בכל הארץ זה דבר שעולה לנו הרבה הרבה כסף, מחייב כל הזמן לשדרוג של תשתיות.

<ערן זיני: גם הלקוחות שלנו דורשים מאיתנו לשדרג את הציוד.

<ערן זיני: בסופו של יום, יש 3,000 עובדים שעושים בעיקר עבודת ידיים.

<ערן זיני: והיום המגמה היא ללכת לאוטומציה, למיכון.

<ערן זיני: עם הדבר הזה גם אנחנו - - אנחנו חלילה לא מתנגדים למגמה הזאת, אנחנו פשוט מכניסים את האוטומציה לתוך הבית ובכך משדרגים את היכולות שלנו.

<ערן זיני: אז כפי שציינתי, כמה דוגמאות קטנות.

<ערן זיני: התאמת המרכז לסריקה דיגיטלית נמצא בחולון.

<ערן זיני: באמת מרכז מדהים.

<ערן זיני: היום כבר מעסיק קרוב ל-30 עובדים עם מוגבלויות ברמות שונות, בתפקידים שונים.

<ערן זיני: חשבתי בהתחלה שסריקה, יחסית זה דבר פשוט - לקחת דפים ולהכניס לאיזו שהיא מכונה.

<ערן זיני: זה הרבה יותר מורכב.

<ערן זיני: זה דורש גם תהליך של מפתוח, של הגדרה של איזה מסמכים אנחנו מכניסים.

<ערן זיני: אבל עדיין זה דבר שהוא מאוד מאוד מעניין אותנו.

<ערן זיני: גם אנחנו רואים שאנשים רוצים - - אדם, שלצערי היום לא נמצא בשוק העבודה, מאוד רוצה להתקבל ולעבוד במקומות כאלה שיש מחשבים, שיש עבודה מול לקוחות גדולים ומרכזיים.

<ערן זיני: על כך, כמובן, אנחנו מברכים.

<ערן זיני: אני מקווה מאוד שנוכל גם להגדיל את הפעילות בהיבט של הכנסה של עוד לקוחות, בהיבט של הגדלת כוח אדם, ואולי אפילו גם בעתיד לפתוח עוד מרכזי סריקה.

<ערן זיני: מעבר לזה אנחנו מבינים שהיום יש בעיה להרבה מאוד יצרנים קטנים ובינוניים.

<ערן זיני: לצורך העניין גם הרגולציה מכבידה.

<ערן זיני: מעבר לכך, ההשמה של אדם עם מוגבלות - - אני יכול ככה- - היום, שנה, שנה וחצי אחרי הפתיחה של חטיבת ההשמה, אנחנו מבינים שלהשים אדם עם מוגבלות במקומות כמו הכנסת או משרדי הממשלה זה דבר הרבה יותר "קל" ו"פשוט", לעומת לשכנע את מנהל התפעול ברצפת הייצור של שטראוס בשדרות לבוא ולהכניס אנשים עם מוגבלות לאותה רצפה.

<ערן זיני: שם מאפייני הדרישה - -

אלי אלאלוף: אתם שולחים את העובדים של הכנסת?

<ערן זיני: לא.

<ערן זיני: בכנסת זו העסקה ישירה, אני מברך על כך.

<ערן זיני: בסופו של יום, המשרות בכנסת או בכלל במשרדי ממשלה או בחברות ביטוח או בבנקים הן יותר קלות לאיוש מאשר עבודות כפיים.

<ערן זיני: אגב, זה לא שונה משוק העבודה הטבעי.

<ערן זיני: העדפות הן בדיוק אותן העדפות, ולכן יש מקומות שבהם הכנסנו יצרנים קטנים ובינונים לתוך המפעלים שלנו במטרה שבמקום לעשות את ההשמה בשוק הטבעי, להכניס את השוק הטבעי לתוך המסגרת המוגנת.

<ערן זיני: למשקם עד לפני שנה לא הייתה פעילות במגזר הלא יהודי.

<ערן זיני: בשנה האחרונה פתחנו מתפרה בכפר הדרוזי יאנוח-ג'ת.

<ערן זיני: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זו הצלחה בלתי רגילה.

<ערן זיני: לנו יש כמעט כל שנה קרוב ל-100 אלף זוגות מדים לתפירה מצה"ל וכוחות הביטחון.

<ערן זיני: היה לנו קשה מאוד לאתר תופרות מקצועיות למתפרות שלנו, ולכן כשבאנו לכפרים וביקשנו לגייס עובדים, בעצם אמרו לנו: "תשמעו, מהכפר הנשים לא יוצאות במהלך שבוע העבודה".

<ערן זיני: במקום להביא את התופרות המקצועיות לערים שהיום יש את המתפרות, אמרנו, בוא נכניס את שוק העבודה, את המתפרה לאמצע הכפר.

<ערן זיני: אני אומר לך, זו הצלחה מאוד מאוד גדולה.

<ערן זיני: היא נותנת מענה להרבה מאוד חסמים, גם מגדריים, גם תרבותיים, גם פריפריאליים, גם גילאיים.

<ערן זיני: זה win win situation מבחינתנו.

<ערן זיני: במתפרות שלנו לא תופרים רק מדים.

<ערן זיני: לשמחתנו יש לנו גם מודל יחד עם בנק הפועלים, כבר עובד שנה שישית.

<ערן זיני: תופרים קרוב 60 אלף שרשראות דגלים כל שנה.

<ערן זיני: מחלקים את זה ביום העצמאות.

<ערן זיני: זה מאפשר פרנסה לעוד כ-30 עובדים, בעיקר במתפרת ירושלים שלנו.

<ערן זיני: באמת על כך הברכה.

<ערן זיני: הגינון שלנו, כפי שאמרתי, הוא ברמת גינון מאוד גבוהה.

<ערן זיני: אפרופו הדיון שהיה היום על הדיור הציבורי, היום יש הקצאת משאבים מאוד גדולה להיבט של פרויקטים של שיקום שכונות, של תמ"א 38.

<ערן זיני: יש הרבה גופים שלוקחים את המשקם, בעיקר לתחזוקת הגינות, לתחזוקת שטחים רחבים, אבל גם יש פרויקטים מאוד גדולים ויפים בכל הארץ.

<ערן זיני: ודאי.

<ערן זיני: אנחנו דואגים לשלט גדול, על-מנת שידעו בדיוק מי ביצע ומה החשיבות של הפרויקט.

<ערן זיני: כל הפעילות הזאת, בסופו של יום, מתכנסת להון האנושי, ואנחנו משקיעים בהון האנושי.

<ערן זיני: יש לחברה, כפי שאמרתי, הרבה מאוד עובדים בכל הארץ.

<ערן זיני: אני חושב שזה דבר שהוא מבורך.

<ערן זיני: אנחנו משתדלים לעשות אירוע רווחה לפחות פעם בשבוע-שבועיים לכל יחידה מסוימת בכל הארץ, על-מנת שניגע בכולם ונאפשר לכולם פרנסה ומקום להרגיש בו כמשפחה.

<ערן זיני: אני חושב שבסופו של יום המודל של המשקם הוא מודל מצליח מאוד, כיוון שזה שילוב אידיאלי בין רווחה לתעסוקה, ואנחנו מאפשרים פה מסגרת תעסוקתית להרבה מאוד אנשים בל הארץ.

<ערן זיני: על כך תודתי הרבה להסתדרות הציונית העולמית, למשרד הרווחה, על התמיכה, על המעטפת.

<ערן זיני: יש לי דלת פתוחה לכולם מתי שאני רוצה.

<ערן זיני: זו חברה מאוד מאוד חשובה בחברה הישראלית.

<ערן זיני: ברשותך, אדוני היושב-ראש, ביקשתי מבת-אל שעובדת אצלנו במשקם שתבוא ותאמר כמה מילים על ההשתלבות שלה בחברה.

אלי אלאלוף: כבוד לנו שאת פה.

<בת אל ביבי: שלום לכולם, שלום לחברי הוועדה, שלום למשתתפים.

<בת אל ביבי: שמי בת-אל, כמו שאמר ערן, אני בת 28, אני מתגוררת ברמת-גן.

<בת אל ביבי: לפני כ-10 שנים, בעיצומו של תהליך לגיוס צבא הגנה לישראל, עליתי לנקות את המרפסת בבית הוריי בקומה השנייה בבני ברק ומעדתי ממנה החוצה לחצר הבניין.

<בת אל ביבי: כתוצאה מהנפילה שברתי חוליות בגבי התחתון וקרעתי את חוט השדרה.

<בת אל ביבי: הפציעה שלי נחשבת לבלתי הפיכה, הותירה אותי מרותקת לכיסא גלגלים.

<בת אל ביבי: בשנים שלאחר פציעה עסקתי בספורט תחרותי, אף ייצגתי את מדינתנו הקטנה בתחרויות בארץ ובעולם בנבחרת ישראל בכדורסל לנשים בכיסאות גלגלים.

<בת אל ביבי: בשנים האחרונות, בחיפוש אחר עבודה, חברת המשקם גייסה אותי, קלטה אותי למעגל העבודה וגייסה אותי לתפקיד מרכזי כקניינית רכש.

<בת אל ביבי: החברה פתחה לי דלת לעולם שלא הכרתי.

<בת אל ביבי: אני מתמקצעת בו היום, אני רוכשת בו המון ניסיון וידע רב.

<בת אל ביבי: במסגרת תפקידי אני מנהלת מו"מ עם ספקים, אני משווה בין הוצאות מחיר ומגישה אותן לוועדות רכש.

<בת אל ביבי: אני אחראית על צי רכבים שמשמשים, בין היתר, לענף הגינון והתעשייה.

<בת אל ביבי: אני נותנת מענה ישיר לעובדים שמשתמשים בטלפונים סלולאריים ומערכות מידע.

<בת אל ביבי: כעובדת החברה אני חייבת לומר שאני זוכה לתנאים סוציאליים טובים ולרווחה מכבדת.

<בת אל ביבי: בין היתר זכיתי לצאת יחד עם כל עובדי החברה, יחד עם 2,800 עובדי החברה לנופש במקום הכי נמוך בעולם, אבל שם הרגשתי חוויה גבוהה מעל כולם.

<בת אל ביבי: זה היה מיוחד לראות את כל האופרציה שהתנהלה סביב עניין השיקום.

<בת אל ביבי: ההנגשה וההתאמה לכל העובדים עם כל סוגי המגבלות נתנה אפשרות לכל העובדים להשתתף בטיול.

<בת אל ביבי: על זה אני רוצה להגיד בהזדמנות זו תודה רבה לכל האנשים העוסקים במלאכה הקדושה הזאת, לכל האנשים הטובים, למנכ"ל החברה, שעושים הכל ודוחפים להצלחה.

<בת אל ביבי: תודה רבה לכם על ההקשבה.

אלי אלאלוף: מדהים.

אלי אלאלוף: הייתה דוגמה קטנה אמנם בזמן האחרון, אבל היא כל כך מרגשת.

אלי אלאלוף: סליחה שזה מתקיים במרוקו, אבל אתם יודעים שההסתדרות הציונית עוזרת - - זה מהלך של שתי "משוגעות", האחת יושבת פה, השנייה בירוחם, מרים לסר וטל אוחנה, ממלאת ראש המועצה ירוחם, לפתח איזו תכנית.

אלי אלאלוף: אז בקשה, מרים, כמה דקות, בקיצור רב.

<מרים אלמליח-לסר: אני גם יוצאת מרוקו, 30 שנה בארץ.

<מרים אלמליח-לסר: היוזמה הזאת, אלי, היא קודם כל בזכותך, כי כשעבדנו בקרן רש"י והצגנו לכם את הרעיון, אמרתם: "לכו על זה, זה רעיון משוגע, אבל אתם תצליחו בו".

<מרים אלמליח-לסר: יצא שפנינו להסתדרות הציונית.

<מרים אלמליח-לסר: הפרופסור דיבר על הפעילות של ההסתדרות בארצות המזרח בעבר, אז רציתי להגיד, לא, יש גם פעולה היום שנעשית במרוקו, אולם לא ישירות משם.

<מרים אלמליח-לסר: מפה אנחנו מנסים לעזור ולמשוך את בני הנוער שעדיין נשארו שם.

<מרים אלמליח-לסר: הייתה לי זכות להיות בתנועות הנוער, בצופים היהודים במרוקו, אבל התנועה נסגרה ב-2007.

<מרים אלמליח-לסר: היום יש מספיק בני נוער כדי לקיים תנועה, אבל אין.

<מרים אלמליח-לסר: אנחנו עוד נחשוב על פתרון.

<מרים אלמליח-לסר: בינתיים אני וטל אוחנה מירוחם פועלות כדי למשוך את הצעירים שכאשר הם עוזבים את מרוקו בגיל 18 אחרי הבגרות, הם יבחרו בישראל כאופציה הראשונה.

<מרים אלמליח-לסר: אנחנו מקיימים מסע קיץ בארץ של שלושה שבועות במימון של ההסתדרות הציונית.

<מרים אלמליח-לסר: תודה, דובדב, על כל התמיכה.

<מרים אלמליח-לסר: רציתי להגיד גם תודה לאלי כהן, אבל הוא כבר עזב.

<אברהם דובדני: הוא רק חזר ממרוקו ביום שלישי.

<מרים לסר: נכון, והוא התקשר אלינו ואמר לנו שהעבודה שם נותנת פירות.

<אברהם דובדני: הוא גם אמר לי.

<מרים לסר: יופי, אני שמחה.

<מרים לסר: כיום בני הנוער נמצאים פה בארץ.

<מרים לסר: יש לנו כבר 45 חבר'ה שמסתובבים בארץ.

<מרים לסר: אנחנו חושפים אותם לאקדמיה, לצבא.

<מרים לסר: הם בדיוק היום בגדנ"ע.

<מרים לסר: כל פעם שמסיימים את המסע החוויה הכי גדולה שיש להם זה מהגדנ"ע.

<מרים לסר: אני מקווה שזה יהיה מוצלח גם להם.

<מרים לסר: ביום ראשון אנחנו מקיימים טקס סיום בהר הרצל בנוכחות הנציגים של ההסתדרות.

<מרים לסר: אני מודה לך, דובדב, על התמיכה.

<מרים לסר: זאת פעילות שאנחנו לא מדברים עליה הרבה.

אלי אלאלוף: את הדברים הגדולים שלא תשכחי להגיד, שכל שנה מעל ל-50% נשארים בארץ.

<מרים לסר: נכון.

<מרים לסר: אז הפעילות נעשית כדי שיישארו פה.

<מרים לסר: יש לנו היום, אחרי 6 שנים של פעילות, כ-100 סטודנטים וחיילים בודדים שנמצאים בארץ.

<מרים לסר: אנחנו עוזרים להם להיקלט בכל ההיבטים של חיי היום יום בארץ.

<מרים לסר: תודה לך.

אלי אלאלוף: ברשות

אלי אלאלוף: כם אני אסכם.

אלי אלאלוף: אתה רוצה עוד משהו להגיד, דובדב?

<אברהם דובדני: אני חושב שעברנו פה שעה וחצי מרגשות, פשוט מרגשות, בכל הנושאים שעסקנו, בין אם זה בנושא הרווחה ששמענו פה על המשקם.

<אברהם דובדני: כשאני נכנסתי לתפקיד כיו"ר לפני 7 שנים המצב של המשקם לא היה המצב ששמענו היום.

<אברהם דובדני: הוא היה מצב מאוד קשה, עם גירעונות עצומים.

<אברהם דובדני: המשקם עשו מהפך אדיר.

<אברהם דובדני: הכוחות המקומיים, הניהוליים הביאו את זה למצב מאוזן.

<אברהם דובדני: זה היה אחרי הרבה שנים שהיה קושי אדיר.

<אברהם דובדני: צריך לבקר כדי להבין עד כמה המפעל הזה משמעותי.

<אברהם דובדני: אנחנו גאים שיש לנו חלק בעניין הזה.

<אברהם דובדני: גם בנושאים האחרים שדיברנו.

<אברהם דובדני: ודאי ובוודאי.

<אברהם דובדני: אז שוב, תודה תודה ליושב-ראש הוועדה על האירוח, על הנושאים שדנו בהם, ולכל המשתתפים שבאו.

<אברהם דובדני: חן חן.

אלי אלאלוף: כמה זמן אתה בחברה?

<ערן זיני: 4.5 שנים.

<ערן זיני: שנתיים וחצי מנכ"ל.

אלי אלאלוף: בראבו.

אלי אלאלוף: אני גם חייב להגיד שאני מופתע.

אלי אלאלוף: אני אסכם בזה.

אלי אלאלוף: קודם כל, אני חייב להגיד שאני מופתע.

אלי אלאלוף: חשבתי שאני קצת מכיר את הנושא החברתי ואת האוכלוסיות המיוחדות.

אלי אלאלוף: אני נשארתי ב-7 השנים האחרונות של המשקם.

אלי אלאלוף: גם כשאמרו לי החבר'ה "בחרו בשבילנו המשקם", אני אמרתי שיחפשו מישהו אחר.

אלי אלאלוף: אני כל כך שמח לשמוע את הדיווח שלך, זה באמת מרשים, כי לצערנו אנחנו עושים הרבה חקיקה שקשורה לנכים.

אלי אלאלוף: להגיד לך שאנחנו מצליחים לשלב אותם כפי שהם צריכים להיות כמו כל אחד מאיתנו, אני לא בטוח.

אלי אלאלוף: תיקנו את החוק כך שכל מערכת צריכה להעסיק 5% מאוכלוסיית העובדים שלה אנשים עם מוגבלויות.

אלי אלאלוף: זה רחוק רחוק מזה.

אלי אלאלוף: אני שמח על הדוגמה הזאת.

אלי אלאלוף: אני אנצל אתכם לדיונים נוספים בוועדה, כדי שתבואו להסביר את זה.

<ערן זיני: בשמחה.

אלי אלאלוף: יש לי רק בקשה אחת - תבדקו, כי אחת מהבעיות של האוכלוסיות החלשות בארץ זה הנושא של מיצוי הזכויות שלהן.

אלי אלאלוף: אתם כל כך טובים.

אלי אלאלוף: אין לי ברירה.

אלי אלאלוף: אתם כמו הקיר הנמוך בערבית.

אלי אלאלוף: אני מטפס עליכם.

אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה שתבדקו את הזכויות של העובדים שלכם, לא רק שקשורים לעבודתם, אלא שהמערכת אמורה לתת להם, כמו רשויות מקומיות, כמו ביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: תשלימו את המהלך האדיר שאתם יודעים לטפל בו, כדי שהאנשים האלה יזכו למה שמגיע להם.

אלי אלאלוף: לא כטובה, אלא כחובת המדינה.

אלי אלאלוף: חלק גדול מהעוני שבדקנו אותו, חברים, זה אי מיצוי זכויות.

אלי אלאלוף: לאנשים יש זכויות, אבל הם לא יודעים להשיג אותן, ולכן תוסיפו טיפה למהלך האדיר שלכם.

אלי אלאלוף: תדאגו שה-3,000 עובדים שלכם גם ימצו את כל הזכויות שלהם.

אלי אלאלוף: יש הערה חברית.

אלי אלאלוף: אתה חבר שלי 100 שנה, אז מותר לי.

אלי אלאלוף: אין קהילה שחוסלה.

אלי אלאלוף: המושג הזה - - אני חייב להגיד שלמדתי את זה לפני 4 חודשים בביקור באתיופיה.

אלי אלאלוף: אין קהילה יהודית שחוסלה.

אלי אלאלוף: אמנם רובה עברה לארץ או למקומות אחרים, אבל קהילות יהודיות נשארות גם ללא הקשר הפיזי שלהן.

אלי אלאלוף: לא מחסלים קהילה יהודית, לצערי ראיתי את זה באתיופיה.

אלי אלאלוף: חזרתי מאתיופיה מזועזע מחוסר הטיפול בקהילה היהודית באתיופיה.

אלי אלאלוף: יש שם מרוכזים בצורה וולונטרית, אישית, 12 אלף יהודים.

אלי אלאלוף: לא משתמשים במושג "יהודים".

אלי אלאלוף: אומרים "חיסלנו יותר מפעם אחת".

אלי אלאלוף: מי מעז לחסל קהילה יהודית?

אלי אלאלוף: את המושג "חיסול קהילות" תמחק.

אלי אלאלוף: בצדק, כי זה היופי של המדינה, שאנחנו יכולים להיות ישראלים לכל דבר ולהרגיש שייכים לקהילה זו או אחרת.

אלי אלאלוף: אף אחד מאיתנו לא רוצה להתנתק מהעבר שלו, מה גם שזו הזכות שלנו לחיות.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם, לצטט.

אלי אלאלוף: במרוקו הקימו משרד "דיאספורה מרוקה".

אלי אלאלוף: אני אמרתי, "הדיאספורה מתייחסת אלינו".

אלי אלאלוף: כששאלתי כמה אתם מחפשים אותנו, הוא אמר לי, "תשמע, יש לנו 5 מיליון מרוקאים בדיאספורה שלנו.

אלי אלאלוף: 4 מוסלמים, אחד אתם".

אלי אלאלוף: אמרתי, "רגע, רגע, אף פעם לא היינו מיליון יהודים במרוקו".

אלי אלאלוף: אז הוא אמר לי: "מה, הבן שלך לא מרוקאי".

אלי אלאלוף: זאת אומרת, הקהילות היהודיות המרוקאיות ואחרות, כולל האתיופיות - - לאתיופיות, אני העזתי ולצערי גם - - הערכה אדירה למשרד המשפטים שהגדיר שכלפי יהדות אתיופיה אנחנו גזעניים.

אלי אלאלוף: הכותרת של הדוח של מנכ"לית משרד המשפטים על היחס ליהדות אתיופיה.

אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר, בואו לא נדבר על חיסול הקהילות, כי יש להן חיים גם כאשר פיזית לא נמצאים במקום.

אלי אלאלוף: אני רוצה גם לבקש מההסתדרות הציונית, ושמענו את זה גם היום - - יש לכם עוד הרבה עבודה.

<אברהם דובדני: ברור.

אלי אלאלוף: זה דורש מאיתנו, לצערי - - אני עובד סוכנות וההסתדרות הציונית.

אלי אלאלוף: אני אף לא ידעתי להבדיל בין זה לזה, בשבילי זה גוף אחד, למרות שיגידו שלי שזה לא ככה.

אלי אלאלוף: בסדר, אני יודע את ההגדרות הפורמאליות, המשפטיות, אבל אין להן שום עניין כשמדברים על החיים של הקהילות היהודיות ושל היהודים בכלל.

אלי אלאלוף: אני חושב שיש מקום להפיץ גם את הנושא של ההסתדרות, את הנושאים של ההסתדרות הציונית, להביא את זה לידיעת הציבור, בוודאי של המשקם.

אלי אלאלוף: באמת, שינית לנו את הידע ובוודאי את התדמית שלכם.

אלי אלאלוף: אני מתנצל על כך שהייתי בור ועם הארץ כיושב-ראש ועדת הרווחה.

אלי אלאלוף: תודה רבה לך על ההזדמנות הזאת, כל טוב לכם.