ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 296, 2016-11-28 13:07

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 28.

יעקב מרגי: 11.16, כ"ז בחשוון תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא: מחסור חמור וכשלים במערך האבטחה במוסדות החינוך, של חבר הכנסת אורי מקלב ושל חבר הכנסת יעקב פרי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורי מקלב, אני מבין שהוא מתעכב, הוא יגיע בהמשך.

יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת המציע, חבר הכנסת יעקב פרי, אני רוצה להזכיר שכבר בעטיו של גל הפיגועים, הדקירות, סכינאות, אינתיפאדת הסכינים, כל מה שתיארו והגדירו, כבר אז הוועדה קיימה דיון והציגה את המחסור שהסתמן, הן בתקציב והן בכוח אדם בירושלים בסוגיית האבטחה לבתי ספר.

יעקב מרגי: אני יודע שהיה דיון מעמיק והכל תלוי בתפיסת האבטחה של בתי הספר, לא תמיד מה שאנחנו חושבים או מה שההורים חושבים אכן זו תפיסת האבטחה, אבל גם בשלטון המקומי וגם בבתי הספר וגם ההורים נתקלים בקושי הזה של גיוס כוח אדם מתאים לאבטחה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה המקום הנכון ועל זה אני רוצה להודות לחברי הכנסת המציעים.

יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת יעקב פרי ולאחר מכן נשמע את האורחים הנכבדים שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב פרי: תודה אדוני היושב ראש, ותודה על קיום הדיון הזה.

יעקב פרי: כבר הרבה שנים, לפני גל הפיגועים האחרון, כולנו נוכחנו לדעת, ולא צריך פה, בפורום הזה בוודאי, להדגיש את החשיבות של המאבטחים האזרחים שפרושים ברחבי המדינה, כמה חשובה התגובה של האזרחים שבלא מעט מקרים פעלו עוד לפני כוחות הביטחון, ניטרלו איומים, הדברים ידועים והדברים פורסמו.

יעקב פרי: כבר בחודש אוקטובר 2015, זעקו הכותרות כי שר הרווחה יוזם מהלך של הכרה באבטחה במוסדות החינוך ובתחבורה הציבורית כעבודה מועדפת, על מנת לתגבר, אם אינני טועה, הוזכר אז מחסור של כ- 3,000 מאבטחים, גם כתשובה לגל פיגועי הטרור, וגם כמאבטחים במה שקרוי בשגרה.

יעקב פרי: אני רוצה, אדוני היושב ראש, להקריא לך כותרת אחת מתוך שלל כותרות שפורסמו ואני מצטט: "אבטחה תוכר כעבודה מועדפת.

יעקב פרי: לאור המצב הבטחוני המחסור במאבטחים והצורך בכוח אדם מיומן, שר האבטחה חיים כץ יכיר באבטחה כעבודה מועדפת".

יעקב פרי: מאחר שבמשך חודשים רבים אחרי הכותרות האלה, מצב האבטחה האזרחית לא השתפר, ומשרד האוצר והמשרד לבטחון פנים לא עשו דבר בנידון, הגשתי שאילתא לשר האוצר, ואדוני היושב ראש, אתה יודע מה הייתה תשובת האוצר?

יעקב פרי: "אנחנו עובדים על זה".

יעקב פרי: והתשובה שניתנה לי הייתה בחודש יולי, לפני כארבעה חודשים.

יעקב פרי: מאז ועד היום, לפי מיטב ידיעתי, לא נעשה דבר או יותר נכון, מאז חודש אוקטובר 2015, שלום, אורי.

יעקב פרי: אני התחלתי כי אתה איחרת, אבל אתה כמובן תדבר בתורך.

יעקב מרגי: לא נקפח.

יעקב פרי: לא נקפח אותך.

יעקב פרי: אז אני רוצה לשאול כמה שאלות.

יעקב פרי: קודם כל, האם צריכים לחכות שמחבל יחדור לבית ספר או לבתי ספר ואז חס וחלילה האוצר ימצא את התקציבים או את ההכרות הדרושות.

יעקב פרי: אותה שאלה היא, האם רק במקרים של אסונות או של קטסטרופה הממשלה יודעת להתגבר על הבירוקרטיה?

יעקב פרי: לפני פחות משבועיים, ב- 16.11.16, פורסם כי אחראי אגף חירום וביטחון בעיריית ירושלים, פנה עוד בחודש ספטמבר במכתב חריף למשטרת ישראל והזהיר כי מערך אבטחת מוסדות החינוך בעיר נמצא בקריסה.

יעקב פרי: אני רוצה להזכיר, וזה מיותר גם להזכיר פה לנוכחים, שירושלים היא מוקד מרכזי של פיגועי טרור.

יעקב פרי: לטענתו של האחראי, חסרים לו היום 150 מאבטחים שמהווים כ- 20% מכלל מאבטחי מוסדות החינוך בירושלים.

יעקב פרי: ואני רוצה לשאול באמת ולא בתמימות, מה הממשלה צריכה יותר מזה כדי לפעול?

יעקב פרי: כדי להעניק ביטחון ותחושת ביטחון לתושבי מדינת ישראל, לתושבי ירושלים, לילדינו.

יעקב פרי: דווקא בתקופה שהמצב הבטחוני ששורר בארץ הוא נזיל, ואני עושה את זה בהמעטה, אסור להזניח את הדבר הזה, אסור לנו לוותר לממשלה, אסור לנו להשלים עם המצב כי המצב הוא פתיר.

יעקב פרי: אני רוצה להזכיר לאדוני שמדינת ישראל ידעה בתקופת הפיגועים של השנים 2002-2003 לתת פתרון, פתרון מסויים למצוקת האבטחה, היא קבעה הוראת שעה, הכירה באבטחה כעבודה מועדפת.

יעקב פרי: אפשר ללכת בדרך הזאת, אפשר להמציא דרכים נוספים, העיקר למצוא פתרון לבעיה הניצבת כבר יותר משנה.

יעקב פרי: ואני אומר כאן בריש גלי ובזה אני אסיים, אסור, לא ניתן, אין לנו גם את הזכות להפקיר את הילדים והילדות שלומדים בבתי הספר ובמוסדות החינוך ומערך אבטחת מוסדות החינוך לטעמי הוא מרכיב בסיסי בהיערכות הבטחונית במדינה כמו מדינת ישראל וזוהי חובה של ממשלת ישראל לפעול באופן מידי לפתרון המשבר, לגיוס נמרץ, בעזרת תמריצים ראויים ומתן הכשרה מקצועית ראויה, ואני חושב שתפקידה של ועדת החינוך בעניין הזה הוא להזעיק, לזעוק ולהקים קול זעקה.

יעקב פרי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לחברי, יעקב פרי, שהיטיב להקיף את הנושא, אבל - - -

יעקב מרגי: הוא לא מבין בביטחון, אבל הוא נתן לנו קצת - - -

אורי מקלב: קצת, קצת.

אורי מקלב: אבל פטור בלא כלום בכל אופן ביקשתי את הדיון הזה ואני מודה לך, אדוני היושב ראש, שנענית וחבריי שהצטרפו לדיון.

אורי מקלב: שגרה בטחונית, לצערנו, גם בשגרה של ביטחון זה דורש מאיתנו שמירה על מוסדות החינוך שלנו ועל מוסדות החינוך.

אורי מקלב: מערכת החינוך מתמודדת עם בעיות בטחוניות לא קלות ואי לכך מעסיקה אבטחה כזו או אחרת בכל עיר, בכל מקום ובאתגרים לא פשוטים, אבל ודאי כשנכנס מצב בטחוני מורכב יותר, בהחמרת מצב בטחוני, מה שקורה ההשלכה היא לא רק לנושא המרכזי שזה מערכות החינוך שהן חשופות ואף על פי שאנחנו יודעים מדוע הן יעדים ומדוע שם דרושה שמירה מיוחדת, אבל עוד מערכות ציבוריות, גם כן אז נדרשות למערכת של שמירה ושל אבטחה, כמו נניח, תחבורה ציבורית, רכבת קלה וזה עובר הלאה, עסקים ואולמות שגם כן מרחיבים את השמירה ובוודאי נושא של תרבות ובילוי ועוד.

אורי מקלב: כשמגיעים דברים כאלה אז מה שנקרא, יש דרישה יותר גדולה למאבטחים והשוק אז לא תמיד יודע לענות על הביקוש.

אורי מקלב: ההיצע קטן והביקוש גובר והמשמעות שהמערכות שקשה להן הכי להתמודד עם הביקוש ושהם יודעים הכי פחות לתת מענה, זה מערכות החינוך, המערכות הממשלתיות, ממילא ציבור המאבטחים מעדיף ללכת למקומות שמשלמים יותר, שהתנאים הם אחרים וממילא נוצר חסר שהוא מובנה.

אורי מקלב: כמו בכל דבר.

אורי מקלב: אבל אנחנו צריכים להבין שכאן מה שקורה, אם אנחנו מדברים על מצב בטחוני מורכב והחמרה במצב בטחוני, שהסכנה היא מיידית וממוקדת מאוד, וכאן כשאין את האפשרות לתת את המענה, המצב מחריף שבעתיים, אבל לא זו הבעיה, אלא אנחנו גם לא יודעים לתת מענה וקשה למוסדות שהם הדורשים.

אורי מקלב: נניח, באה עיריית ירושלים, כפי שציין זאת חברי יעקב פרי, הם לא יודעים לתת את המענה מכיוון שזה לא בסמכותם.

אורי מקלב: הם אלה שמבצעים את זה בשטח, אבל מי שצריך לתת את המענה זה משטרת ישראל, שהיא זו שמשלמת, היא קובעת את השכר והעירייה, גם אם היא נותנת מענה בתחומים שהיא אמורה לתת והיא אחראית על כך, אבל היא לא יכולה מעצמה לקבל החלטות, היא תלויה בגוף אחר.

אורי מקלב: אז אנחנו - - -

יעקב מרגי: מציפים עוד בעיה על הדרך.

אורי מקלב: - - על השולחן, שאנחנו באמת מושיבים את כל הצדדים ביחד, ואנחנו ניתן לדבר הלגיטימי ביותר, שאם יש מחסור ואם יש בעיות וכשל בהעסקה, ולא צריכים להיות כאן מבינים גדולים מאוד, מדוע יש מחסור במאבטחים ובשמירה, כשהם משלמים פחות, כשתנאי ההעסקה הם הרבה יותר קשים, כשאין תקציב מספיק וכל מאבטח לא יכול לעבוד במשרה מלאה אלא יכול לעבוד 5-6 שעות, בשביל זה התקציב של העירייה לתת בשמירה על מוסדות החינוך זו בעיה בפני עצמה.

אורי מקלב: זה שווה דיון גם לזה, אבל אם במקום שמוסדות הלימודים גומרים ב- 15:00 אבל המאבטח הולך ב- 13:00 בגלל שזה הכסף שיש בתוך התקציב על שמירה, אז ממילא גם יוצא שההעסקה היא לא מועדפת, בגלל שכל מאבטח מעדיף לעבוד במקום אחר או במקומות ציבוריים אחרים שמעסיקים אותו במשרה מלאה, למה שיעבוד במקום כזה?

אורי מקלב: ויחד עם זאת, מדברים כאן על שכר מינימום שמשלמים היום באבטחה, השכר מינימום והמאבטח יושב בחוץ, מאחורי המדרכה, מעסיקים אותו בשכר הרבה יותר גבוה, שני הדברים האלה יוצרים מצב בכלל שזה גם לא היום מקצוע נדרש ואנחנו גם לא גורמים לכך שיהיה מקצוע נדרש או עבודה מועדפת.

אורי מקלב: הדברים האלה מביאים בסופו של דבר פגיעה בבטחון של הילדים שלנו והמענה המקצועי שאנחנו צריכים לתת למוסדות החינוך.

אורי מקלב: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו נציגי הפורום, היושב ראש של פורום ועדי ההורים היישוביים.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: יש גם מצגת, אני רואה.

<פז כהן: יושב ראש ועד ההורים בירושלים.

<אלכסנדר טנצר: וגם יושב ראש מטה למען עובדי קבלן שמייצג את המאבטחים.

יעקב מרגי: למה אתה רוצה שאני אתייחס עכשיו?

יעקב מרגי: שכל אחד יקרא וכל היו"רים עכשיו יקומו לי אחריך?

יעקב מרגי: אז זו פעם אחרונה שמישהו מתפרץ בלי רשות דיבור.

יעקב מרגי: בבקשה.

<פז כהן: אני אגיד במהירות, ככה.

<פז כהן: אני אסקור רגע את המצב.

<פז כהן: בתשע"ה, גל טרור גדול פוקד את - - -

יעקב מרגי: תציג את עצמך, מה, אתה חושב שכולם מכירים אותך?

<פז כהן: שמי פז כהן, אני יושב ראש ועד ההורים של ירושלים בארבע השנים האחרונות.

<פז כהן: ועד ההורים הארצי של פורום ועדי ההורים הישוביים מכיל למעלה מ- 150 ישובים בישראל, זה הגוף היחידי היום שקיים כגוף ארצי שמייצג את ועדי ההורים בארץ.

<פז כהן: אנחנו שותפים מלאים פה בעבודת הוועדה באופן שוטף.

<פז כהן: בשנת תשע"ה, פתחנו את השנה עם גל גדול מאוד של טרור, ואז הסתבר לנו שיש הרבה מאוד מוסדות חינוך שבכלל אין בהם מאבטחים.

<פז כהן: הסתבר שהמשטרה דורשת שתהיה אבטחה אבל בעצם המוסדות האלה היו ללא אבטחה, כולל גנים ובתי ספר בקו התפר במזרח ירושלים ובמערב ירושלים ותלמידים פשוט חשופים לגמרי.

<פז כהן: פנינו פניות חוזרות ונשנות לממשלה.

<פז כהן: בתשע"ו, שנה לאחר מכן, המשבר החריף, הגיע למצב שבו מאבטחים גם עוזבים את בית הספר למרות שהלימודים לא הסתיימו כי החליטו לעשות את זה, לא הייתה התאמה בין שעות האבטחה שנקבעו לבין שעות הלימודים שנקבעו.

<קריאה: לא היה תקציב, לא שלא הייתה התאמה.

<פז כהן: לא היה תקציב לשעות הלימודים - - -

<קריאה: כאילו שלא יודעים מתי נגמרים הלימודים.

<קריאה: יודעים, אבל - - -

<פז כהן: הייתה תקופה שהיו בה הרבה מאוד פיגועים, גם ליד בתי ספר וגם ליד גני ילדים, באופן מידי, יחד עם עיריית ירושלים והמשטרה, העברנו למעלה מ- 200 מקרים ממש של לקויות חמורות שטופלו באופן מידי.

<פז כהן: זה לא רק מאבטחים, זה גם מאבטחים, זה גם קודנים שלא היו, שערים לא נעולים שהיו, אנשים נכנסו פשוט באופן רציף פנימה, מקרים שקיבלנו שאנשים זרים מסתובבים בתוך שטח בית ספר, בתוך שטח גן ילדים, ולא צריך להזכיר מה היה פה לפני שנה וחצי ולפני שנתיים בתקופות היותר מתוחות.

<פז כהן: פנינו לכל הרשויות, לא רק אנחנו, אבל בעיקר אנחנו, גם ההורים, פנינו, וכל אחד זרק את האחריות על מישהו אחר.

<פז כהן: ראש הממשלה ומשרד החינוך אמרו שהעירייה אחראית והמשרד לבטחון פנים אחראי, תחום עבודה מועדפת אמרו שבעצם מי שאחראי זה משרד הרווחה ומשרד האוצר, המשרד לבטחון פנים אמר שהוא מקדם עבודה מועדפת אבל המחסור הבטחוני אומר שאם העירייה רוצה, שהיא תוסיף כסף משל עצמה.

<פז כהן: בסופו של יום, עם כל הלחצים האלה, זה נגמר בהוראת שעה של מרכז השלטון המקומי.

<פז כהן: יחד עם משרד האוצר, בתיאום איתנו, הגיעו להסכמה שיאריכו את שעות התעסוקה של המאבטחים, אבל לא מעבר לזה.

<פז כהן: את השנה הזאת פתחנו במחסור של 90 מאבטחים.

<פז כהן: 90 מאבטחים שמשטרת ישראל קבעה שצריכים להיות במוסדות חינוך ואין, זאת אומרת אם אני הייתי היום עושה אירוע והמשטרה אומרת לי: "צריך X מאבטחים" ולא הייתי מביא מאבטח, היו מונעים ממני לעשות אירוע, אבל בית ספר שהמשטרה קובעת שהוא צריך שיהיה לו מאבטח ואין לו מאבטח, נפתח.

<פז כהן: לפני פחות מחודש המאבטחים, מעבר ל- 90 מאבטחים שבכלל חסרים, 68 מאבטחים מגישים מכתבי פיטורין לרשות, לעיריית ירושלים, ובעצם אנחנו נמצאים בכאוס.

<פז כהן: מתוך 473 מאבטחים, כמעט שליש מהמאבטחים במוסדות החינוך חסרים.

<פז כהן: אני רק אגיד שהצעקה לא הייתה כל כך גבוהה למעלה, כי פחדנו, כי זה באמת נושא בטחוני, ואנחנו לא רוצים לחשוף איפה ומה, אבל צריך להבין את הרגישות, הזעקה היא אמיתית, הורה ששם את הילד שלו בבית ספר ואין לו מישהו שמה שעובר דרכו, הוא מבין שהמקום הזה לא בטוח לו.

<פז כהן: פערי השכר.

<פז כהן: עשינו השוואה בין המקומות השונים בתוך ירושלים.

<פז כהן: מאבטחים במוסדות חינוך מקבלים 26 שקלים לשעה, מאבטח במשרד ממשלתי או בכנסת, או בכל מקום אחר, מקבלים 35 שקלים לשעה, או 33 שקלים או 38 שקלים לשעה.

<פז כהן: הרי זה ברור שמאבטח טוב יילך קודם כל לשמור על מוסד ציבורי.

<פז כהן: אשתי עובדת במשרד ממשלתי, ברור שהילדים שלנו יותר חשובים מאשר מקום העבודה שלה, לכולנו זה ברור, אבל במערכת הגדולה זה לא ברור.

<פז כהן: רשויות אחרות שהן חזקות, יכולות לפרסם הודעות, כמו שיש כאן מצד שמאל, שמציעות למאבטחים 33-34 שקלים לשעה.

<פז כהן: עיריית ירושלים היא עירייה ענייה, היא טוענת שאין לה כסף, גם ככה היא תציג את מה שיש לה להציג, היא טוענת שהיא משלימה בין 2-5 מליון שקלים על אבטחה, אבל עיר ענייה לא מסוגלת לשלם על מאבטחים ובירושלים אנחנו מכירים את המצב.

<פז כהן: לסכם את הנושא עצמו רק, מבחינת איך שאנחנו רואים אותו, יש פה, אחת, בעיה בטחונית, יש הגדרת ביטחון שמשטרת ישראל הגדירה והמדינה לא עומדת בה, יש כאן בעיה ניהולית, אף אחד לא מוכן לקחת אחריות על נושא האבטחה, אין גוף אחד מתכלל שאומר, "אני לוקח על זה אחריות", כל אחד זורק את זה לשני.

<פז כהן: כולם אמפתיים למאבטחים, כולם אמפתיים אלינו, באמת, כאילו, הכל בסדר, אבל ברגע שזה יצא מהשולחן שלך - שכחת מזה והלכת הלאה.

<פז כהן: והדבר האחרון, יש פה בעיה ערכית, מאבטחי מוסדות החינוך נמצאים בתחתית, בשפל של המדרגה של המועסקים בישראל ואנחנו חייבים לעשות ימי מאבטחים, לתת להם מתנות ולעזור להם שתהיה להם אולי איזה סוכה מוצלת.

<פז כהן: שורה תחתונה, חודש אוקטובר, מאבטחים גמרו עם שמונה או עשרה ימי עבודה, חזרו הביתה עם משכורת של 1,000 ומשהו שקל.

<פז כהן: חופש גדול מפטרים אותם - - -

<קריאה: כבר לא.

<פז כהן: מעכשיו לא מפטרים אותם, נכון.

<פז כהן: עד עכשיו פיטרו אותם וגם יש עליית שכר מרשימה של שני שקלים שהולכת להיכנס לתוקף ב - - -

יעקב מרגי: לא מזלזל למרות שזה - - -

<פז כהן: לא מזלזלים, אבל שורה תחתונה, אלו שלושת הדברים המרכזיים ואני מקווה שמפה נצליח להוציא גם איזה פתרון.

יעקב מרגי: לפני שנפתח דיון ונדע על מה לצעוק או לא לצעוק, אני אשמח להעביר את רשות הדיבור למשטרת ישראל ולמשרד לבטחון פנים על תפיסת האבטחה והביטחון, אני רוצה לקדם כאן קבוצת חיילים לפני קורס קצינים, ככה, לאחל לכם הצלחה בהמשך הדרך.

יעקב מרגי: לי איו ספק שתעברו את זה בהצלחה, והנה טעימה, קצת, מההליך הדמוקרטי במדינת ישראל.

יעקב מרגי: בבקשה, משטרת ישראל.

<יצחק עופר: שמי עופר יצחק, אני ראש מדור אבטחת גופים ציבוריים ומתקני משטרה.

יעקב מרגי: תצעק עלינו.

<יצחק עופר: סליחה?

יעקב מרגי: שעת צהרים, תצעק עלינו, שהדיון לא יהיה מנומנם.

<יצחק עופר: אני לא רגיל לצעוק.

<יצחק עופר: ראש מדור אבטחת גופים ציבוריים, משרדי ממשלה, מתקני ממשלה וגם מוסדות חינוך.

<יצחק עופר: משטרת ישראל מטפלת באבטחה של מוסדות החינוך על פי החלטת ממשלה שקובעת שהאחריות על האבטחה של מוסדות החינוך היא על משטרת ישראל, כמובן בתיאום ובשיתוף פעולה עם משרד החינוך והרשויות המקומיות, וכך אנחנו עובדים בשגרה.

<יצחק עופר: אנחנו מנהלים את מערך האבטחה במוסדות החינוך ביחד בצורה מאוד טובה, יחד עם הגורמים הרלוונטיים ברשויות המקומיות ועם משרד החינוך.

<יצחק עופר: תפיסת האבטחה במוסדות החינוך היא מאוד פשוטה, לצורך העניין.

<יצחק עופר: יש קריטריונים מאוד ברורים שנקבעו בעבר, ובעצם כל מוסד חינוכי שהוא מעל 100 תלמידים ויש בו אמצעי ביטחון שהוגדרו מקבל מאבטח במימון של מדינת ישראל.

<יצחק עופר: נכון להיום כמעט כל בתי הספר, סליחה?

<קריאה: להוציא גני ילדים.

<יצחק עופר: אנחנו, אני, שנייה.

<יצחק עופר: אני אסיים ואז.

יעקב מרגי: טוב שאמרת אבל לא חידשת.

יעקב מרגי: ידוע.

יעקב מרגי: אוקיי.

<יצחק עופר: כעיקרון, כמו שאמרתי, מוסדות החינוך מקבלים אבטחה בקריטריונים שנקבעו.

<יצחק עופר: מאבטחי המוס"ח הם מאבטחי מוסדות החינוך, שעוברים הכשרה של שישה ימים ולאחר ההכשרה הזאת, כמובן עם רענונים שהם נדרשים לבצע, הם מבצעים את האבטחה בפתחי מוסדות החינוך, כאשר בעצם יש עליהם פיקוח ובקרה מלאים, גם של משטרת ישראל, גם של הרשויות המקומיות, יושבים קב"טים של הרשויות, גם של הקב"טים וגם של הקב"טים של משרד החינוך.

<יצחק עופר: כל מה שקשור לשכר המאבטחים, זה נכון שיש היום פער לא קטן בשכר של המאבטחים במגזרים השונים, אבל את שכר המאבטחים קבעה המדינה, אנחנו רק מעבירים את הכסף - - -

אורי מקלב: משרד התחבורה משלם יותר מאשר המשטרה משלמת.

<יצחק עופר: אנחנו, המשטרה - - -

אורי מקלב: משרד התחבורה - - -

יעקב מרגי: כי הגדירו את זה אחרת.

<יצחק עופר: לפי מה שאני יודע, משרד התחבורה יוצא למכרז והוא קובע את השכר, אנחנו כמשטרה לא מוציאים מכרזים, אנחנו לא - - -

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את הזרוע הביצועית.

<יצחק עופר: הנושא של שכר המאבטחים נקבע על ידי האוצר.

<יצחק עופר: לא אנחנו.

<יצחק עופר: המשטרה לא מתעסקת עם זה בכלל.

<יצחק עופר: אנחנו רק מעבירים בצורה כזו או אחרת את הכסף לרשויות המקומיות כדי שיוכלו לממן את האבטחה.

<יצחק עופר: כמו שאמרתי, יש פער בשכר.

<יצחק עופר: יש גם מחסור באמת אמיתי של מאבטחים, יש אכן מחסור של מאבטחים והוא בא לידי ביטוי במגזרים שונים, הוא בא לידי ביטוי גם במוסדות החינוך, בעיקר באיזור ירושלים.

<יצחק עופר: אנחנו בעיקרון משתדלים לתת מענה לפער הזה, שהוא פער אמיתי, וטוב היה באמת אילו המאבטחים או המקצוע הזה של אבטחה היה מוכר כעבודה מועדפת, יכול להיות שזה היה - - -

יעקב מרגי: אתם מכירים את הנתון של חוסר של 20%?

<יצחק עופר: אני לא יודע להגיד לך כמה, אבל אני יודע שקיים פער בגיוס של מאבטחים במגזרים השונים.

<יצחק עופר: בעיקר פה בירושלים, אבל גם באיזורים אחרים.

<יצחק עופר: אנחנו, כמו שאמרתי, משתדלים לתת מענה לבעיה הזאת, אנחנו קשובים מאוד לעניין הזה ולא אחת אנחנו נותנים פתרונות שהם, מה שנקרא, אד הוק לבעיה, כדי לייצר אבטחה בגופים שאותם אנחנו מנחים או אחראיים על ההנחיה שלהם.

<יצחק עופר: עושים את זה גם במוסדות החינוך.

<יצחק עופר: יש כל מיני פתרונות, כשאחד הפתרונות המוכרים כרגע שאיתו אנחנו עובדים, ומנסים להרחיב אותו בירושלים, זה הפתרון של האבטחה המרחבית, האבטחה המדלגת או אבטחה ניידת, לא משנה השם שלה ובעיקרון - - -

יעקב מרגי: ודווקא בירושלים.

<יצחק עופר: גם בירושלים - - -

יעקב מרגי: דווקא בירושלים.

<יצחק עופר: - - - זו הבעיה הקיימת.

<יצחק עופר: אבל צריך לזכור שמשטרת ישראל פרוסה תמיד בשטח, כלומר, היא נותנת מענה בכל רגע נתון.

<יצחק עופר: המתקנים או המקומות מקבלים מענה גם מניידות המשטרה שמסתובבות שם בשטח.

<יצחק עופר: עד כאן באופן כללי.

יעקב מרגי: תודה.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, רק כהערה.

אורי מקלב: זה נכון, אנחנו דנים במוסדות חינוך, אבל יש לזה גם דברים מתגלגלים.

אורי מקלב: אני אביא לך דוגמא, הכותל המערבי, שהוא גם מאובטח, בכל אופן, על ידי המאבטחים ועל ידי משטרת ישראל, על אף שיש שם צורך בטחוני עם רגישות גבוהה מאוד בכותל המערבי, שערים נסגרים בגלל שאין מאבטחים, נוצרים עומסים ובעיות מתגלגלות בעקבות זה.

אורי מקלב: בגלל שבמקום שלושה שערים רק שער אחד נפתח.

אורי מקלב: אני אומר, מוסדות חינוך, אבל כל דבר שבאחריות המשטרה, יכול להיות שיש עוד גופים כאלה שזה גם, יש לזה משמעות ויש לזה השלכות.

מירב בן ארי: רגע, אני רוצה לשאול משהו.

יעקב מרגי: בבקשה, זה בדיוק תורך, חברת הכנסת מירב בן ארי ולאחר מכן מרכז השלטון המקומי.

מירב בן ארי: האמת, אני רק רציתי לשאול משהו.

מירב בן ארי: נגיד אני הייתי בסיור בקרית גת בשבוע שעבר במעון של חבר'ה חוסים, וכששאלתי איפה המאבטח בכניסה אמרו לי שזו החלטה של הרשות.

מירב בן ארי: אז סתם עניין אותי - - - אז זו שאלה, אחרי זה אני אשאל עוד משהו, אז אם אתה יכול, כי אמרת שבירושלים זה של המשרד לבטחון פנים, המאבטחים.

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: בכל מקרה זה רשות מקומית, בירושלים הם נותנים מענה בגלל המחסור והמצוקה.

<יצחק עופר: וגם אם תגיעי למעונות, תגיעי לגני ילדים, לא תראי מאבטחים.

יעקב מרגי: אבל גני ילדים זו סוגיה נפרדת.

מירב בן ארי: אבל האם ההחלטה, נגיד - - -

<יצחק עופר: המעונות ה - - -

מירב בן ארי: עזוב רגע, תתעלם מזה.

מירב בן ארי: לא, מה שרציתי לומר - - -

יעקב מרגי: היא מדברת על מעונות חוסים, חבל סתם לקפוץ, כל אחד קופץ - - -

מירב בן ארי: לא, לא.

מירב בן ארי: מה שהתכוונתי זה, האם המאבטחים הם תחת הסמכות הפיקודית של המשרד לבטחון פנים או של הרשות?

מירב בן ארי: יש כאילו אחראי ברשות?

<יצחק עופר: המאבטחים הם של הרשות המקומית, הרשות המקומית מפעילה אותם במכרזים שנעשים באופן עצמאי או - - -

מירב בן ארי: אז את הכסף גם הם קובעים, הרשות המקומית קובעת את הסכום.

יעקב מרגי: המכרז, בוא נעשה סדר, תפיסת הביטחון נקבעת על ידי המשרד לבטחון פנים, התקצוב עובר מהמשרד לבטחון פנים, גם זו סוגיה שלא ברורה למה, כי אנחנו אוהבים לסבך את החיים, מה שפשוט עושים אותו עוד יותר מסובך.

יעקב מרגי: אבל בוא נראה, בוא נשמע את המרכז - - -

<יצחק עופר: - - לחברת הכנסת מירב בן ארי - - -

יעקב מרגי: רק רגע, סליחה, אני באמצע הדיבור.

אורי מקלב: רק במילה אחת, אדוני היושב ראש, סלח לי.

אורי מקלב: יש רשויות מקומיות שהן מוסיפות על שכר המאבטחים, גם אם הוא - - -

יעקב מרגי: נשמע על זה.

אורי מקלב: יש רשויות מקומיות שהם מתקצבים, מוסיפים עוד.

אורי מקלב: אז הוא לא מקבל שכר מינימום, הוא מקבל - - -

יעקב מרגי: בבקשה, מירב.

מירב בן ארי: לא, הוא צודק.

מירב בן ארי: מה מפריע לי פה?

מירב בן ארי: שגם נאמר כאן על ידי פז, שהוא אמר שעיריית ירושלים עירייה ענייה, אוקיי?

מירב בן ארי: אז נכון שהיא ירדה בדירוג הלמ"ס גם ראינו עכשיו מ-4 ל- 3, נכון?

מירב בן ארי: אבל בואו לא נשכח שבמקביל, זו העיר היחידה שמקבלת מיליונים ממשרדי הממשלה.

מירב בן ארי: מיליונים.

מירב בן ארי: אז אני רוצה - - -

יעקב מרגי: זו גם העיר הבירה היחידה שלנו.

מירב בן ארי: כי כשעשינו דיון על מבני חינוך, אתה זוכר?

מירב בן ארי: היית פה בדיון שעשינו בוועדת החינוך על מבני חינוך, אמרו ש - 300 מליון שקל אקסטרה שוב מעבירים.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת, כי אתה באת ואמרת את זה, ירושלים היא עיר ענייה, לתפיסתי - - -

יעקב מרגי: הוא לא התקציבן של העיריה.

מירב בן ארי: לתפיסתי, לא.

מירב בן ארי: אני יודעת מה זה רשויות עניות.

מירב בן ארי: ביקרנו גם ברשויות עניות.

מירב בן ארי: אני שואלת פה שאלה, האם - - -

<קריאה: יש הבדל בין רשות ענייה לבין עיר ענייה.

מירב בן ארי: בדיוק.

מירב בן ארי: זה מאוד חשוב בעיניי, וגם אמרתי לך, יש הבדל בין רשות ענייה לבין עיר ענייה, אני רק רוצה לומר את זה.

מירב בן ארי: ואני רוצה להתייחס למה שחבר הכנסת מקלב אומר.

מירב בן ארי: בסופו של דבר, הרשות מחליטה כמה כסף לשים למאבטח, נכון?

מירב בן ארי: זאת הנקודה.

יעקב מרגי: טוב, אז מיד.

יעקב מרגי: בוא נעשה סדר, אבי נעים, ראש מועצת - - -

<אבי נעים: אני יושב ראש ועדת הביטחון.

יעקב מרגי: חכה, למה?

יעקב מרגי: אתה מכוח ראש מועצת?

<אבי נעים: לא, פה בדיון הזה אני מתוקף היותי יושב ראש ועדת הביטחון של השלטון המקומי.

<אבי נעים: בנוסף, אני ראש מועצת בית אריה.

יעקב מרגי: אז ידידי, תן לנו קצת, שפוך לנו אור איך זה עובד, למה שכר המאבטחים במוסדות החינוך נמוך מאותם מאבטחים שמקבלים את פנינו במשרדי הממשלה עם וסט כחול כזה, יפה, מגוהץ, מעונב, לעומת אותם מאבטחים במוסדות חינוך, גם שכרם, גם הפער, תנאי העסקתם ושכרם שונים, ואיך המכרז יוצא, מי מוציא, אתם מוגבלים?

יעקב מרגי: יש לכם תעריף קצוב שאתם מקבלים מהמשרד לבטחון פנים?

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<אבי נעים: קודם כל, אני הייתי מאבטח.

<אבי נעים: אני הייתי מאבטח כשפרי היה ראש שב"כ.

<אבי נעים: הייתי מאבטח ביחידה לאבטחת אישים - - -

יעקב מרגי: גילוי נאות, תגיד גילוי נאות.

<קריאה: היו ימים טובים, לא?

<אבי נעים: היו ימים טובים, כן.

יעקב מרגי: טוב, אבטחת אישים זה לא מה שאנחנו מדברים עכשיו.

<אבי נעים: ושם לא היה מחסור בכוח אדם, למה?

<אבי נעים: כי זה הכל עניין של היצע וביקוש, ברגע שמשלמים - באים אנשים, ככל שאתה משלם יותר - באים אנשים יותר טובים.

<אבי נעים: ואגב, דו"ח מקנזי קבע את זה גם לגבי החינוך.

<אבי נעים: מערכות החינוך בסקנדיביה טובות כי משלמים הרבה.

<אבי נעים: ברגע שאתה משלם הרבה למורים, מערכת החינוך משתפרת.

<אבי נעים: אבל - - -

יעקב מרגי: אתה מוכן לחתום לי על זה?

יעקב מרגי: אני שנה וחצי מחפש את זה.

<אבי נעים: אני מוכן לחתום לך על זה.

<אבי נעים: תלך למוסדות האליטיסטיים, בבינתחומי שאני ומירב למדנו שם, יחד, ותראה, התוצאות מדברות בעד עצמם.

יעקב מרגי: לא, אני מדבר על חינוך יסודי ועל יסודי.

<אבי נעים: - - רוצה להיות תמציתי וטלגרפי גם.

<אבי נעים: תראו, זה חלק מפרצופה של המדינה שלנו.

<אבי נעים: אנחנו מגלגלים היום את כל האחריות, אגב, גם למלחמות - 130,000 טילים מכוונים לישראל, אנחנו הרשויות התחלנו גם לנהל מלחמות.

<אבי נעים: ביטחון אישי לא צריך להיות תלוי בכלום.

<אבי נעים: לא בחוסנה של הרשות כפי שנאמר פה.

<אבי נעים: המדינה, משטרת ישראל, אמורה לתת את הבטחון האישי.

<אבי נעים: אין מאבטח בבית הספר?

<אבי נעים: שלא ילמדו.

<אבי נעים: תאמין לי, תוך שבועיים לא יהיו חסרים מאבטחים.

<אבי נעים: למה?

<אבי נעים: כי המדינה תתגייס, תעלה את השכר ויעמדו בתור.

יעקב מרגי: אבי, תן לי את הפרקטיקה לפני שנגיע להצהרות.

יעקב מרגי: תן לי את הפרקטיקה.

<אבי נעים: לא, זה מתחיל מהכללי דווקא.

<אבי נעים: אנחנו ב- OECD מובילים בפערים, גם בנושא הרווחה וגם בנושאים האלה אנחנו שם.

<אבי נעים: אני אומר, עד שלא יהיה אסון הכרמל אנחנו לא נתעורר.

<אבי נעים: הרי ככה המדינה שלנו עובדת.

<אבי נעים: היה אסון כרמל ראשון, יצא דו"ח מבקר המדינה, לא עשו כלום.

<אבי נעים: אבל באסון הכרמל השני, שמתו 40 צוערים, המדינה התעוררה, הוציאו את זה ממשרד הפנים, הקימו רשות, עוברים שם תהליכים מאוד מאוד משמעותיים, גם בכוח האדם, גם בשכר וגם בהכשרה.

<אבי נעים: דיבר חבר הכנסת פרי על הנושא של מהירות התגובה.

<אבי נעים: אני פה, כולנו פה היינו בדיונים בכנסת לצמצום כלי הנשק ברחובות, לפני משהו קצת יותר משנה.

<אבי נעים: הייתה מגמה כזאת, להוציא את כלי הנשק, היום?

<אבי נעים: מחזירים את כלי הנשק.

<אבי נעים: למה?

<אבי נעים: מהירות התגובה היא קריטית לפתרון.

<אבי נעים: ולכן, התשובה שהמשטרה נמצאת, היא לא תשובה טובה.

<אבי נעים: כי מרגע שקבעו שמוסדות חינוך צריכים אבטחה, צריך להיות שם מאבטח חמוש ברמה גבוהה, עם שכר ראוי.

<אבי נעים: אנחנו עבדנו קשה בנושא הזה של מאבטחים, אני, אגב, כבר 10 שנים בתפקיד הזה.

<אבי נעים: החלפתי את כרמי, כרמי היה ראש מועצת מבשרת, אחרי התקף לב הוא זרק את המפתחות ואמר, "בישראל יותר קל להיות ראש שב"כ מאשר ראש מועצה".

<קריאה: במקרה שלו זה גם לא היה נכון.

<אבי נעים: הנושא של עבודה מועדפת, אנחנו, כל הקב"טים שיושבים פה, אני אומר לך, אדוני היושב ראש, יושב ראש ארגון הקב"טים, ראש המינהל, יש פה קב"טים - - -

יעקב מרגי: אבי, תן לי פרקטיקה.

יעקב מרגי: איך זה הולך?

יעקב מרגי: איך זה עובד?

<אבי נעים: הנה אני מגיע לפרקטיקה, עבודה מועדפת זה חלק מהפתרון.

<אבי נעים: אני רוצה שתדע, והאנשים פה לא יודעים, יש פה אלפי גני ילדים שלא מאובטחים בכלל, יש פה אלפי מעונות יום שלא מאובטחים בכלל, בתי הספר חלקם מאובטחים, גם לא כולם.

<אבי נעים: לא בכל המגזרים בתי הספר מאובטחים.

<אבי נעים: למה אין מאבטחים?

<אבי נעים: למה נוצר מצב שבבני ברק חסרים עשרות?

<אבי נעים: בירושלים חסרים עשרות?

<אבי נעים: בבית שמש חסרים עשרות?

<קריאה: גם בתל אביב.

<אבי נעים: בתל אביב חסרים עשרות, למרות שתל אביב היא לא דוגמא, ותכף אני אגע גם למה תל אביב היא לא דוגמה.

<אבי נעים: למה חסרים?

<אבי נעים: כי השכר הוא מעליב, כי כשמקבל אדם 26 שקלים לשעה, והוא צריך לעמוד בשמש, לסכן את חייו כשיש אירועי פח"ע במדינה, כשמציתים, הוא צריך להיות ורסטילי - - -

יעקב מרגי: מה מונע ממך כראש רשות, לאשר במכרז שכר של 30 ש"ח לשעה, לדוגמא?

<אבי נעים: אם יש לי כסף אז זה לא מונע, ולכן בכפר סבא - - -

יעקב מרגי: אז ספר לי איך אתה מתוקצב, מה הבעיה?

יעקב מרגי: כשאני אומר לך פרקטיקה, ספר לי איך אתה מתוקצב.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחלוב אותך.

<אבי נעים: ולכן בכפר סבא, ברעננה, בתל אביב, בראשון לציון, ברשויות עשירות, והן אגב, עשירות, מירב, לא בגלל שראש הרשות מוכשר, הן עשירות כי חלוקת משאבי המדינה פה - - -

יעקב מרגי: משאבי המדינה.

<אבי נעים: בגלל זה הן עשירות.

<אבי נעים: התושבים מקבלים יותר בטחון אישי מאשר בית שמש, מאשר בני ברק, וזה לא צריך להיות ככה.

<אבי נעים: אנחנו מתוקצבים בצורה הזאת, חלק מהרשויות מקבלות 64% עבור המאבטח, 36% מתקציבן, מהשוטף, הן צריכות לשלם.

<אבי נעים: חלק מהרשויות, במסגרת הקצאה ישנה, מקבלות 100%.

<אבי נעים: חלק מהרשויות קובעות את הצורך ומשלמות 100% ומשלמות יותר מ - 64% לחברה, למה?

<אבי נעים: כי יש להן כסף, ושם יש פחות מחסור.

<אבי נעים: נוצר מצב במדינת ישראל שיש מחסור במאבטחים במוסדות חינוך בגלל שלרשויות אין כסף וזה לא צריך להיות ככה.

<אבי נעים: מה הפתרון?

<אבי נעים: הפתרון הוא קודם כל העלאת שכר המאבטח.

<אבי נעים: זה הפתרון הראשון.

<אבי נעים: הדבר השני, הגדרה כעבודה מועדפת.

<אבי נעים: זה נתקע באוצר.

יעקב מרגי: מה זה, כשאתה אומר לי, בוא, אנחנו רוצים - - -

מירב בן ארי: אני אגיד לך - - -

יעקב מרגי: רגע, תודה רבה.

יעקב מרגי: תני לי רגע לשאול אותו, איך את יודעת להגיד לי מה שעוד לא שאלתי?

מירב בן ארי: על העבודה המועדפת.

<אבי נעים: אני מקשיב.

יעקב מרגי: תאמר לי, אנחנו רוצים להגיע פה למסקנות בסוף הדיון ולהוביל את זה ולעקוב שאכן מתבצע.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, היום אתה יודע לומר לי ערך שעה ממוצע של מאבטח במוסדות חינוך?

<אבי נעים: תשווה אותו למה שמשרד ממשלתי נותן, עם התנאים, לא יהיה לך מחסור במאבטחים.

אורי מקלב: אני אגיד לך, עיריית ירושלים נותנת 26 שקלים, משרד התחבורה נותן 30 שקלים.

אורי מקלב: הנה, יש לך תשובה.

<אבי נעים: 35 שקלים לשעה למאבטח.

יעקב מרגי: למאבטח?

יעקב מרגי: עלות מעביד או למאבטח?

<אבי נעים: לא, אנחנו משלמים לחברות שמירה היום 46 שקלים מחיר מקסימום וזה לא מספיק, הם משלמים למאבטח 26 שקלים.

יעקב מרגי: 26 שקלים, אוקיי.

<אבי נעים: המאבטח צריך לקבל 35 שקלים, תנאי העסקה נאותים.

<אבי נעים: אגב, רצף ההעסקה, אנחנו טיפלנו בו.

<אבי נעים: זה התחיל מעמוד ענן שבאנו ואמרנו לדיכטר, תן לנו, למרות שבתי הספר סגורים, שהם יעבדו, והיום הם מועסקים ברצף כל השנה.

<אבי נעים: הם לא מפוטרים בקיץ, כפי שנאמר פה.

<אבי נעים: זה העבודה שלנו, של מרכז השלטון המקומי.

<אבי נעים: אבל מי שעובד צריך להתפרנס בכבוד.

<אבי נעים: וכשתהיה פרנסה בכבוד, יהיה כוח אדם איכותי ולא יהיו פערים.

יעקב מרגי: אם המקצוע יוגדר כעבודה מועדפת, מה זה ייתן לך?

<אבי נעים: עכשיו, לשם אני מגיע.

יעקב מרגי: יפה.

<אבי נעים: הבסיס, בעצם, הרקע, היכולת להגיב גם ברוח, ביכולת למצוא פתרונות אד הוק, כשאתה מביא לוחם ששירת בחטיבה 7, או ששירת בגולני או ששירת בצנחנים, הם יותר טובים מאשר - - - אגב, זו גם חובה מוסרית שלנו כלפי הלוחמים, מעבר ללהעמיד אותם בתחנות דלק ובבתי מלון, הם ירגישו גם תחושת שליחות ואז כוח האדם שאנחנו נגייס יהיה הרבה יותר איכותי, הם יקבלו את זה כעבודה מועדפת, יקבלו שכר הולם - אני אומר לך, לא יהיה מחסור במאבטחים.

יעקב מרגי: עשיתם פעולה כמרכז שלטון מקומי מול משרדי ממשלה?

<אבי נעים: אין ספור.

יעקב מרגי: רגע, מעבר להצהרה או בקשה, האם ניסיתם להוביל מהלך להביא את זה לכלל ביצוע שהמקצוע הזה יהיה כעבודה מועדפת?

<אבי נעים: לפני שנייה אמר פה גם חבר הכנסת מקלב וגם חבר הכנסת פרי שזה עבר את כל המשרדים - - -

יעקב מרגי: אני שואל את המרכז - - -

<אבי נעים: בוודאי, היינו בדיונים באוצר.

<אבי נעים: זה עניין תקציבי נטו, זה עניין של כסף נטו.

<אבי נעים: מתי זה לא יהיה עניין של כסף?

<אבי נעים: כשייכנס מחבל לבית ספר ויהיה שם פיגוע, אז זה כבר לא יהפוך להיות עניין של כסף, שם זה יקרה.

<אבי נעים: אבל יותר מזה, יש מודל קיים שהתקדמנו גם עם האוצר ויש הסכם שלנו, של מרכז שלטון מקומי, עם האוצר והוא לא ממומש.

<אבי נעים: אני רוצה לדעת מה ההשגות של משטרת ישראל, למה הם מעכבים את זה.

<אבי נעים: אני רוצה להגיד לך שהיום, מאבטח, יש לו מספר שעות שמותר לו לעבוד במהלך היום.

<אבי נעים: אם בית הספר ממשיך ללמד, הוא לוקח את הפקלאות והולך.

<אבי נעים: מה קרה?

<אבי נעים: מה השתנה?

<אבי נעים: זה חלק מהפתרון שבא במודל הזה.

<אבי נעים: למה המודל הזה לא מיושם?

<אבי נעים: תגידו לי.

<אבי נעים: למה מחכים?

<אבי נעים: מחכים לאסון?

<אבי נעים: זה תקוע במשטרת ישראל, נקודה.

<אבי נעים: האוצר כבר מוכן לזה.

<אבי נעים: אז אם אנחנו נעלה את השכר, נפעיל את המודל ונגדיר את זה כעבודה מועדפת, אני חושב שלא יהיו פערים.

יעקב מרגי: משטרת ישראל, אני חייב לחזור אליכם.

יעקב מרגי: תאמר מה שרצית לומר, בסוף המיקוד יהיה כלפיכם כי הממשלה החליטה שזה בתחום סמכותכם, באחריותכם.

יעקב מרגי: אתם צריכים להוציא את תורת הלחימה, נקרא לזה, תפיסת האבטחה, ואתם צריכים לוודא שהיא קיימת.

יעקב מרגי: אני לא רוצה ליצור מצבים, גם אתם לא טוב לכם, מצבים כמו ירושלים, שאתם צריכים לתת מענים נוספים כשיש מחסור.

יעקב מרגי: השאלה היא כזו, אם אתם, איך אומרים בלשון העם, לא תצעק איי - באוצר לא ידעו שכואב.

יעקב מרגי: אם הבנת אותי נכון, אם לא, אני אפרט ברישום פרלמנטרי.

<יצחק עופר: אז אנחנו מתריעים על כך כל הזמן.

<יצחק עופר: כלומר, אנחנו גם חושבים שצריך לאבטח את בתי הספר וצריך לשפר את התנאים של המאבטחים.

<יצחק עופר: אגב, צריך להגיד כאן מילה על מערכי האבטחה בכלל בשנה האחרונה, בתקופה האחרונה, שעשו עבודה נהדרת.

<יצחק עופר: המאבטחים בכל הגופים כולם, בעיקר פה בירושלים, עושים עבודה שהיא ממש הקרבת חיים ומצילת חיים והמאבטחים פה הם מכפיל כוח אדיר לכוחות הביטחון, זה משהו שחייבים להגיד אותו, אני משתדל להגיד אותו כל הזמן.

<יצחק עופר: עכשיו, בעיקרון אנחנו עושים בכלים שלנו ובאפשרויות שלנו את המלחמה הזאת כדי להוסיף מאבטחים או לבקש העלאות שכר למאבטחים.

<יצחק עופר: אגב, צריך גם לקחת את זה בחשבון, כלומר, אני חושב שהשכר של המאבטחים הוא נמוך, אבל לא תמיד זו הסיבה היחידה - - -

<קריאה: זאת הסיבה.

<יצחק עופר: אני לא בטוח, כי יש מערכי אבטחה שמחפשים מאבטחים בשכר שהוא יותר מ- 35 שקלים, ועדיין לא מוצאים מאבטחים.

<יצחק עופר: זה לא רק השכר.

<יצחק עופר: יש פה מרכיבים שונים של סיבות שצריך לקחת אותן בחשבון.

יעקב מרגי: השכר הוא מרכיב עיקרי.

<קריאה: רק שכר.

יעקב מרגי: לא, אני אוהב את האולטימטיבים.

יעקב מרגי: רק שכר, רק שחור, רק אדום.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה מרכיב עיקרי, לא צריך להוסיף תוספת, זה מזיק לעניין.

<יצחק עופר: זה דורש בהחלט פתרון כללי, מערכתי ולא רק השכר.

<יצחק עופר: עכשיו לגבי הפתרון שניתן על ידי הרשויות המקומיות, אני אומר במילה אחת.

<יצחק עופר: אנחנו לא התנגדנו לפתרון הזה, יתרה מכך, אנחנו חשבנו שצריך לקחת אותו ולשדרג אותו.

<יצחק עופר: כמי שאחראים על אבטחת מוסדות החינוך, יש לנו מחויבות לכל מוסדות החינוך והפתרון שאנחנו הצענו הוא פתרון שנותן מענה, שאנחנו חושבים שהוא הפתרון הטוב לאבטחת מוסדות החינוך והוא כלל כמה מרכיבים שלא היו בתכנית של הרשויות, ולכן זה התעכב, אבל זה לא התעכב בגללנו, זה לא התעכב אצלנו, לצורך העניין.

יעקב מרגי: כן, אבל אני לא שומע ממך בצורה ברורה.

יעקב מרגי: ואם אמרת ולא הקשבתי - בצורה ברורה שאכן זו בעיה שיושבת על שולחנכם ואתם, יש לכם נייר עמדה ברור לגבי איך מגייסים את הדלתא הזו שחסרה, איך משפרים את שכר המאבטחים.

יעקב מרגי: קשה לי לפנות אליך, אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כי התפיסה המעוותת הזו - אין סמכות בלי אחריות.

<יצחק עופר: אני אומר - - -

יעקב מרגי: תן לי רגע, תן לי להביע קצת.

יעקב מרגי: אני כופר בדבר הזה שיש סמכות בלי אחריות ואחריות בלי סמכות והפיצול הזה, לא רק כאן, בהרבה תחומים שהמדינה מקבלת, ממשלת ישראל לפעמים מתכנסת, מקבלים כל מיני החלטות ואתה רואה את השרים, אני אומר לכם, הייתי שם, ארבע שנים הייתי שר, הייתי חבר ועדת השרים לענייני חקיקה, אתה רואה את השרים נאבקים על סמכויות ואז יוצרים את היצור כלאיים הזה ולאחר מכן בביצוע זה נופל בגלל סמכות מפוצלת וקשה לי.

יעקב מרגי: אני פונה אליך.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות?

יעקב מרגי: ממשלת ישראל החליטה שזה אתם.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, השאלה בצורה ברורה, האם יש נייר עבודה, האם יש עבודת מטה איך הולכים להתמודד עם המחסור במאבטחים במוסדות החינוך?

יעקב מרגי: כי החובה היא מוטלת עליכם.

יעקב מרגי: האם אתם נוקטים פעולות כדי להעביר מצב, הגדלת תקציב, עכשיו 2017-18, יש תקציב דו שנתי, זה לא ישתפר בשנתיים הקרובות.

יעקב מרגי: שיפור בשכרם של המאבטחים במוסדות החינוך.

יעקב מרגי: עבודה מועדפת, רבותיי.

יעקב מרגי: אם אתם, כולכם יחד, כל זרועות התמנון, סליחה על הביטוי, אם זה השלטון המקומי, משרד החינוך שעוד נשמע אותו וכנ"ל משטרת ישראל שהיא המובילה בזה, לא תפעילו את ה - זה לא תקציב.

יעקב מרגי: בוא.

יעקב מרגי: האוצר יש לו תפיסה שהזמן עובד לטובתו, כשלא מממשים דברים, עבודה מועדפת זה כסף של החיילים - - -

<אבי נעים: אתה מספר לי?

<אבי נעים: מצ'ינג, אתה יודע מה זה מצ'ינג?

יעקב מרגי: - - כסף של החיילים - - -

מירב בן ארי: הוא יודע, תאמין לי הוא יודע.

מירב בן ארי: הוא עשה על זה - - -

יעקב מרגי: רבותיי, ברור לי.

יעקב מרגי: לכן אני בא ואני אומר, אם זה לא ביחד עבודה מערכתית ששלושת הגורמים האלה, ואל תזלזלו בכוח שלכם, של משרד החינוך, של משטרת ישראל, שלטון מקומי, מול האוצר, אז לא יבוא האישור המיוחל הזה.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם אם אתם שואלים אותי, בית מלון או תחנת דלק, לעומת מוסדות החינוך?

יעקב מרגי: מוסדות החינוך.

יעקב מרגי: כל בר דעת יאמר לך את זה בעבודה מועדפת.

יעקב מרגי: לכן זה מה שרציתי לשמוע, אם יש עבודת מטה, אם אני יודע שזה בשולחן העבודה שלכם בזמן הקרוב כדי להביא לשינוי המיוחל.

<יצחק עופר: נענה בצורה כזאת.

<יצחק עופר: קודם כל, כל מה שקשור לכסף ותקציבים - זה לא אנחנו.

<יצחק עופר: אני מציע שבמה שקשור לכסף, המשרד לבטחון פנים יענה וירחיב על הנושא הזה.

<יצחק עופר: לגבי תפיסת האבטחה במוסדות החינוך, יש לנו תפיסת אבטחה כמו שאמרתי ויש לנו גם תכניות לאבטחה של מוסדות חינוך שאינם מאובטחים היום.

<יצחק עופר: אם תרצה, אפשר להגיש אותה בעיקרון ואם יהיה כסף לממש אותה אז אפשר יהיה להוציא אותה מיד.

יעקב מרגי: טוב, יש לנו איתנו עוד נציגים של השלטון המקומי, אבל אני אמתין איתכם עוד מעט.

יעקב מרגי: יש אחד שיושב על קוצים מתחילת הדיון, קוראים לו אלכס?

<אלכסנדר טנצר: טנצר.

יעקב מרגי: טנצר, בבקשה.

<אלכסנדר טנצר: אני באמת יושב על קוצים כי אני הגעתי כאן לייצג את הנושא שעליו כולם מדברים - - -

יעקב מרגי: רק רגע, אלכס, נכנס יושב ראש המרכז לשלטון מקומי, מר חיים ביבס, נקדם אותו בברכה.

יעקב מרגי: אבל תציג את עצמך, מכוח מה אתה יושב פה.

<אלכסנדר טנצר: אני יושב ראש מטה מטעם עובדי הקבלן, אני מייצג את המאבטחים שדרך אגב לפני עשרה ימים אני הבאתי באופן אישי 68 מכתבי התפטרות של מאבטחים בירושלים ובמשך חודשים אני מארגן את ההפגנות.

<אלכסנדר טנצר: רצינו לארגן פעמיים שביתה והיה פעם צו מניעה נגדי באופן אישי והיה דיון בבית משפט לגבי מצב מאבטחים בבית משפט, בבית דין לעבודה.

<אלכסנדר טנצר: מה שאני רוצה להגיד, קודם כל, זה לא רק שכר.

<אלכסנדר טנצר: מצב המאבטחים הולך ומידרדר בקצב מאוד רציני.

<אלכסנדר טנצר: גם לפני שנה וחודש פניתי אל יושב ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן ולשר האוצר והזהרתי אותם שעוד מעט לא יהיו באבטחה.

<אלכסנדר טנצר: עד עכשיו - - -

יעקב מרגי: אתה אומר לא רק שכר, למה?

<אלכסנדר טנצר: למה שכר?

<אלכסנדר טנצר: אני אסביר.

<אלכסנדר טנצר: לא, למה לא רק שכר.

<אלכסנדר טנצר: לא רק שכר.

<אלכסנדר טנצר: אני אסביר גם על השכר.

<אלכסנדר טנצר: תנו לי, אני אגיד לכם - - -

יעקב מרגי: אין לך הרבה זמן, יש לך שתי דקות.

<קריאה: התנאים של העובד.

<אלכסנדר טנצר: התנאים.

<אלכסנדר טנצר: לדוגמא.

<אלכסנדר טנצר: מענק שכולם קיבלו בחודש ינואר, מאבטחים קיבלו מענק בחודש יולי.

<אלכסנדר טנצר: שכר שקיבלו ב- 2014 מאבטחים ב- 2.30 משכר מינימום, מה- 1.7 מאבטחים מקבלים שכר מינימום 18 אגורות כי זה תוספת מיוחדת.

<אלכסנדר טנצר: בחודשים יולי אוגוסט המאבטחים קיבלו דמי אבטלה, מי שקיבל דמי אבטלה קיבל 4,500 שקלים.

<אלכסנדר טנצר: המאבטחים שלא הצליחו לקבל דמי אבטלה, קיבלו 1,500 שקלים לחודש בחודש יולי-אוגוסט כי לא הייתה עבודה לתת למאבטחים.

<אלכסנדר טנצר: בחודש אוקטובר, רבותיי, אין תעסוקה לאנשים.

<אלכסנדר טנצר: פעמיים ניסינו לארגן שביתה.

<אלכסנדר טנצר: ב- 1.9 היה הסכם של עיריית ירושלים, ההסתדרות שהבטיחה שאם אין הסכם יהיה סכסוך עבודה, אף אחד לא אמר חוץ מאיתנו.

<אלכסנדר טנצר: הייתה אמורה להיות ב- 5.10 שביתה נוספת, מנעו אותנו דרך צו מניעה ובית דין.

<אלכסנדר טנצר: נפגשתי עם אבי ניסנקורן, שהבטיח שמאבטחים יקבלו בחודש אוקטובר שכר, לפחות מינימום, 4,825 שקלים, מה קרה?

<אלכסנדר טנצר: אבי ניסנקורן הבטיח תוך כמה ימים לתת תשובה.

<אלכסנדר טנצר: עברו חודש וחצי.

<אלכסנדר טנצר: מאבטחים קיבלו 1,016 שקלים.

<אלכסנדר טנצר: רבותיי, אסף אבא לשלושה ילדים קטנים.

<אלכסנדר טנצר: עכשיו, בגלל שלא נתנו פעמיים לארגן שביתה, בגלל שמשרדי ממשלה לא עונים למכתבים במשך חודשים, אף אחד לא מדבר איתנו.

<אלכסנדר טנצר: מועצת העיר ירושלים לא התכנסה אפילו פעם אחת, אף אחד לא מדבר, רוב הזמן טורקים טלפונים.

<אלכסנדר טנצר: ההסתדרות נלחמים בשביל אגד ואל על, אבל מאבטחים משלמים כל חודש דמי טיפול, 0.8%, סך הכל 600 שקלים, ולא מקבלים שום התייחסות.

יעקב מרגי: אלכס, תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שהצגת.

יעקב מרגי: זה הכל שכר והכל תנאים ואין ספק שצריך לפעול בנקודה הזו, אני לא רציתי לומר לך, 'תשמע, תשבות', באמצע הדיון.

יעקב מרגי: כי זה לא אחראי.

<אלכסנדר טנצר: - - -

יעקב מרגי: מי שואל אותם?

יעקב מרגי: יש פעמים שלא שואלים.

<אלכסנדר טנצר: אבל אמרו לי - - -

יעקב מרגי: אבל בוא, לא באתי לתת לך עצות, בסדר?

יעקב מרגי: אני אמרתי ולא אמרתי, סתם ולא פירש, ואני אומר לכם תקשיבו, מה לעשות?

יעקב מרגי: איך אמרת, אבי?

יעקב מרגי: עד שלא יהיה ככה בית ספר לא יתקצבו?

יעקב מרגי: אז עד שלא תדפוק על השולחן לא יהיה לך כלום, אני אומר לך.

יעקב מרגי: אבל בוא זה לא עכשיו, נחכה לסיכום, לא נקדים את הסיכום.

יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור למר חיים ביבס, יושבת איתנו תלמידה ממועצת התלמידים והנוער הארצי שאני מקפיד באופן קבוע שהם יהיו שותפים פעילים ומתמידים בדיוני הוועדה, בזמן שהיא יכלה לשבת בבית הספר, להתכונן, לחדד ולחזק את הידע והיכולות שלה, הם באים לכאן על חשבון זמנם ומשתתפים בדיונים.

יעקב מרגי: בבקשה, ירדן.

<ירדן ניזרי: שלום.

יעקב מרגי: מאיפה את?

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<ירדן ניזרי: אני ירדן, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית, גם בעירונית ירושלים.

<ירדן ניזרי: אני תלמידה בתל"י בית חינוך פה בירושלים, ורציתי להגיד שלכל המאבק הזה על המאבטחים יש גם השפעה על התלמידים עצמם.

<ירדן ניזרי: אני אתן לכם דוגמא שנמצאת אצלנו, כשאין מאבטחים בבית הספר, כשאין מאבטח, יש לנו שני שערים, אחד למעלה ואחד למטה, תלמידים פשוט מטפסים על הגדר וקופצים וזה מסכן בעצם גם אותם, מעבר לסכנה שיש ב - - -

יעקב מרגי: אתם יודעים כמה ג'ינסים נקרעים בגלל זה?

<קריאה: יש תלבושת אחידה.

יעקב מרגי: לא, קרועים במקומות אחרים, עזוב אותך, בוא.

יעקב מרגי: אם אני הייתי אומר את זה, היו אומרים "זקן, כיפה", אבל אם אתה אומר את זה אני קונה ולוקח את זה בשתי ידיים.

<ירדן ניזרי: אז קודם כל, מעבר לסכנה שבזה שאין מאבטח למטה, יש את הסכנה שהשער עצמו נעול ואז תלמידים בעצם מסכנים את עצמם בקפיצה מעל הגדר ובכניסה לבית הספר או היציאה מבית הספר.

<ירדן ניזרי: אני אישית אתמול ראיתי שלושה או ארבעה תלמידים קופצים בזמן ההפסקה.

<ירדן ניזרי: עוד דבר, זה שבאמת אני זוכרת שבשנה שעברה, אם אני לא טועה זה היה, כן, כשהיה את כל התקופה של הפיגועים, אז הייתי אמורה לסיים קצת אחרי 17:00 ובמקום זה, פשוט קיצרו לי את הלימודים לסיים ב- 17:00 כי זו השעה שבה המאבטח שלנו הלך ולא רצו שנישאר בבית הספר בלי.

<ירדן ניזרי: אז כן יש לחוסר בשעות - - -

יעקב מרגי: יש לזה השלכות.

<ירדן ניזרי: כן, וצוות מורים עצמו גם כן עומד בכניסה לבית הספר בשעות שאין מאבטח ובודק מי נכנס ומי יוצא, שזה לא התפקיד של הצוות מורים.

<ירדן ניזרי: צוות המורים צריך להתעסק בתלמידים.

<ירדן ניזרי: הדבר הראשון שהתלמידים שמו לב אליו בימים הראשונים ללימודים היה המאבטח, כולם באו למועצה ושאלו אותם, "תגידו, איפה המאבטח?

<ירדן ניזרי: מה קרה למאבטח?

<ירדן ניזרי: למה אין מאבטח?".

<ירדן ניזרי: זה נושא שנוגע מאוד גם לתלמידים ולא רק למאבטחים עצמם.

<ירדן ניזרי: הפגיעה במאבטחים פוגעת גם בתלמידים באופן, לדעתי, ישיר.

יעקב מרגי: תודה, תודה ירדן.

יעקב מרגי: חיים.

<חיים ביבס: חברים, צהריים טובים - - -

יעקב מרגי: אמנם אתה חי את הנושא וכואב את הנושא, אנחנו אמרנו כמה דברי פתיחה וגם אבי נעים ייצג אותך פה נאמנה - - -

<חיים ביבס: ייצג אותנו, את השלטון המקומי.

יעקב מרגי: בסדר, בוודאי.

יעקב מרגי: אני רוצה שבאמת תתייחס בדבריך לנקודות האלה, איך משפרים את שכר המאבטחים, איך עושים שבאמת תפיסת הביטחון תהיה תואמת את מה שקורה בפועל בבתי הספר וגם אם צריך הצעות, לשנות את החלטת הממשלה אז לשנות אותה, ומה אתם הולכים לעשות בקטע הזה של עבודה מועדפת.

<חיים ביבס: תראו, הנושא הזה הוא כאוב, אנחנו מנהלים על זה דיונים הרבה מאוד זמן, לשמחתי בחלק מהדברים התקדמנו, בחלק חזרנו לאחור.

<חיים ביבס: צריך לזכור בעצם שמהרגע שעבודת המאבטח היא לא עבודה מועדפת, בעצם כוח האדם הצעיר, כוח האדם, בסופו של דבר, אלה שבאים על מנת לבוא ולנצל את המשרה, לא באו.

<חיים ביבס: הלכו לתחנות דלק, הלכו למקומות אחרים, בצד אחד.

<חיים ביבס: בצד שני צריך לזכור שכתוצאה מזה נוצר מצב של פער אדיר בכמות המאבטחים, אני יכול לומר לך שאצלי בעיר לדוגמא, אני פשוט לקחתי ובניתי מנגנון אחר לאבטחה של גני הילדים משום העובדה שלא הצלחנו להביא מאבטחים, היה שלב שהיינו לוקחים אפילו בנות שירות לאומי, לשים אותן לשמור על גן הילדים כי אין מאבטחים.

<חיים ביבס: מה לעשות, רוב המאבטחים שמגיעים לעיר מודיעין מגיעים מחוץ לעיר, לא מתוך העיר, ואיפה שהיה אפשר לנצל את הסטודנטים ואת הצעירים אנחנו ננצל.

<חיים ביבס: עכשיו, אנחנו ניהלנו משא ומתן, לא לחינם קיבלת רק ביולי את הכסף שלך, משום העובדה שהחתימה על שכר המאבטחים הייתה רק ביולי עם האוצר.

<חיים ביבס: עד אז, בעצם, האוצר לא הסכים להביא ולו שקל אחד ואנחנו הכרחנו אותם להביא תקציב על מנת להשלים ל- 12 חודש, כדי שנוכל להעסיק את המאבטחים והחל מהראשון ביולי מאבטחים מועסקים שניים עשר חודשים ולא עשרה חודשים ומחזירים אותם לחברה, כולל כל הזכויות, ולכן את ה- 1,000 שקלים קיבלת, בשונה מעובדי הרשויות המקומיות, רק ביולי קיבלת את זה.

<חיים ביבס: יחד עם זאת, אני חושב שהוא צודק.

<חיים ביבס: צריך לשפר את שכרם משום העובדה שהם שומרים על המשאב היקר ביותר למדינת ישראל, זה הילדים של כולנו.

<חיים ביבס: והדבר האחרון, תראו.

<חיים ביבס: אנחנו עשינו מנגנון, משום העובדה שאנחנו יודעים שיש בעיה במאבטחים.

<חיים ביבס: לקחנו את גני הילדים, ישבנו עם האוצר, ישבנו עם השלטון המקומי, לקחנו את המודל המדלג ויישמנו אותו כולל מספרים, 67 מליון שקלים כדי להכניס אותו פנימה לרשויות המקומיות.

<חיים ביבס: לצערי, אחרי שסיכמנו את הכל, אין לי מושג איפה בקצר שבין המשרד לביטחון פנים לבין האוצר העסק נתקע ומאז הוא עומד ואנחנו לא מכניסים את זה.

<חיים ביבס: אני הודעתי שעד ה- 31 לדצמבר, אם לא תיפתר המחלוקת ביניהם, בסופו של דבר אנחנו נודיע להורים בגני הילדים שאנחנו מפסיקים את העסק, לא תהיה אבטחה ולא יהיה שום דבר, אז עוד פעם חוזרים חזרה.

<חיים ביבס: במדינת ישראל, לצערי, זה כמו עם הכיבוי, רק כשקורה אסון מביאים כסף וההוכחה שכאשר מביאים את הכסף הכיבוי מצליח.

<חיים ביבס: אותו דבר עם מד"א, תרשום בפניך, בעוד כמה שנים, אני מקווה שלא, אבל אנחנו נהיה כאן, מד"א פושטי יד בשביל להציל חיים, לא מקבלים שקל, אני בדיוק מגיע מהאוצר, שקל לא מקבלים מהמדינה, ובסוף אנחנו נמצאת את עצמנו, כשהם יקרסו, גם כל שירותי הרפואה הדחופה במדינת ישראל יקרסו ואז יבואו כדי לשים כסף.

<חיים ביבס: גם בנושא הזה, עד שלא יקרה אסון ויגיע מישהו לגן ילדים ויפגע בילדים, שיסבירו כולם שצריך את השקל מחר, כי מהרגע שהפסיקו הדקירות, פתאום הכל נרגע.

<חיים ביבס: האוצר פתאום לא ממהר להכניס את היד לכיס, המשרד לבטחון פנים לא ממהר להשלים את המודל.

<חיים ביבס: רבותיי, צריך לאשר את המודל.

<חיים ביבס: אנחנו בשלטון המקומי דיברנו על התקציבים, דיברנו על המודל, שמנו את כל מה שצריך ופה צריך להתגבר על האגו של כולם וכל מה שצריך כדי להוציא את זה לדרך כי יש עוד לא מעט מכשולים - גם לאשר את זה, גם לגייס אנשים וגם בסוף לדאוג למה שהוא אומר, שמאבטחים ירוויחו כמו שצריך כדי שהם יעשו את עבודתם נאמנה ולא ירגישו שהם באים למקום שדופקים אותם.

חיים כהן: זו שאלה של רצון טוב של ראש המועצה, ראש הרשות?

חיים כהן: לגבי השתתפות בשכר המאבטחים?

<חיים ביבס: אנחנו, להבדיל מירושלים, שהם 100% מתוקצבים על ידי המדינה, אנחנו מקבלים רק 64%, את הכל אנחנו מביאים מהבית.

<חיים ביבס: מעבר לכך, יש רשויות שהם מתקציבם עצמם משתתפים גם מעל ה- 100%.

יעקב מרגי: תודה.

<חיים ביבס: את רוב תקציב האבטחה אנחנו מביאים בכלל מהבית.

<חיים ביבס: את האבטחה המקומית, האירועים, כל הדברים, אנחנו מביאים מהבית.

חיים כהן: אתה מביא יותר מההפרש הזה, אתה מביא למוסדות החינוך - - -

<חיים ביבס: אני יודע, בוודאי.

יעקב מרגי: סלח לי, אדוני.

יעקב מרגי: הפרוטוקול לא מזהה אותך, הוא לא ידע מי הדובר.

חיים כהן: מנהל מחלקת הביטחון של חולון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אתן לך את רשות הדיבור.

חיים כהן: דרך אגב, שם התחיל כל הבלאגן, בג"צ חולון חייב אותנו לגבות לפי מטר מרובע ולא לפי נכס.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: משרד הכלכלה, יש כאן איתנו?

יעקב מרגי: קצין אבטחה?

יעקב מרגי: משרד הכלכלה?

יעקב מרגי: בוא שב סביב השולחן, שאחד מהנציגים פה סביב השולחן יפנה לו מקום.

יעקב מרגי: תפיסת האבטחה במעונות היום.

יעקב מרגי: הוא כבר לא אצלך, נכון?

<ערן כשר: בתי ספר.

יעקב מרגי: בתי ספר תעשיתיים.

יעקב מרגי: אז תתייחס בקצרה.

<ערן כשר: לא מעונות יום.

יעקב מרגי: היה.

<ערן כשר: אין אבטחה בכלל במעונות יום.

יעקב מרגי: אני יודע, אני יודע.

יעקב מרגי: תפיסה.

יעקב מרגי: תפיסת האבטחה.

יעקב מרגי: בתי ספר תעשייתיים, טכנולוגיים.

יעקב מרגי: בבקשה, תתייחס לזה.

<ערן כשר: אני הולך לפי המודל של משרד החינוך.

<ערן כשר: זאת אומרת, אני - - -

יעקב מרגי: באותו מודל.

<ערן כשר: זאת אומרת, אני כרגע מתעסק בבתי ספר מעל 100 תלמידים שלהם יש זכאות לנוכחות של מאבטח.

<ערן כשר: אני מוניתי לפני כשלושה חודשים, אני כרגע בשלב - - -

יעקב מרגי: ואתם באותו מודל מול הרשות המקומית, מול - - -

<ערן כשר: אני מנסה לעבוד כמו משרד החינוך, אין לי את הכלים שלהם אבל אני לומד מהם ומנסה להתאים את בתי הספר שלנו למודל - - -

יעקב מרגי: כרגע כל בתי הספר שלכם מאובטחים?

<קריאה: זה לא נכון, אדוני היושב ראש.

<קריאה: בתל אביב יש לי שלושה בתי ספר של משרד הכלכלה ואני מממן אותם, לא הוא.

יעקב מרגי: אתה רוצה רשות דיבור, נכון?

יעקב מרגי: אתה רוצה רשות דיבור?

<קריאה: לא, אז שלא - - -

יעקב מרגי: רגע, סליחה, אתה רוצה רשות דיבור?

<קריאה: אני רוצה.

יעקב מרגי: אז תחכה, תמתין.

<קריאה: שיגיד דברים מדויקים.

יעקב מרגי: בסדר, הוא בורח?

יעקב מרגי: אנחנו בורחים?

יעקב מרגי: למה ההתפרצות הזאת?

יעקב מרגי: בבקשה.

<ערן כשר: - - מאובטח, לא? לא ממומן.

<קריאה: על ידי הרשות.

יעקב מרגי: סלח לי, אדוני, אתה מנהל איתו דיון?

יעקב מרגי: יש פה דלת עם לחצן, צאו, קיימו את הדיון בחוץ.

<ערן כשר: יש מספר בתי ספר שהם כרגע לא עומדים בקריטריונים של מרכיבי המיגון שקבעה משטרת ישראל, אי לכך הם לא מאושרים ואי לכך גן בחלק מהמקומות אין מאבטח, כרגע.

<ערן כשר: זאת אומרת, בית הספר פועל אבל אין שם מאבטח ואין מרכיבי מיגון אחרים.

יעקב מרגי: למרות שמעל 100 - - -

<ערן כשר: למרות שהם מעל 100 תלמידים.

<קריאה: יש עוד הרבה עובדות, אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: חובב צברי?

יעקב מרגי: בבקשה.

<חובב צברי: תודה, אדוני היושב ראש.

<חובב צברי: אמרת סמכות ואחריות - אני חובב, ראש המועצה של קרית עקרון, גילוי נאות, אני אלוף משנה במילואים, הייתי גם קב"ט מחוז תל אביב במשרד החינוך, ככה שהנושא נהיר לי, והיום אני, כמו שאמרתי, אני חבר בוועדת הביטחון.

<חובב צברי: אבל אמרת נכון - סמכות ואחריות.

<חובב צברי: צריך להגיד עוד משהו בצורה ברורה - מדינת ישראל שלנו, שאני מאוד גאה בה, מדברת בשני קולות ומעבירה שני מסרים מאוד מאוד - - -

יעקב מרגי: תפרט, בוא.

<חובב צברי: אני אפרט.

יעקב מרגי: אני לא אוהב הצהרות, תפרט.

<חובב צברי: אחת, הילדים הם החשובים לנו בעולם, ככה אנחנו אומרים - - -

יעקב מרגי: אתה עדיין בתחום ההצהרות.

<חובב צברי: נכון, רגע, אני תכף אגיע לך לסיפור עצמו.

<חובב צברי: מצד שני, לא מאבטחים אותם, לא נותנים להם שום אבטחה כמו שצריך, ופרשו פה את כל - - -

יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה אומר?

יעקב מרגי: אתה בשידור עכשיו, ראש מועצת עקרון אומר שלא מאבטחים את הילדים בבתי הספר.

<חובב צברי: כמו שצריך.

יעקב מרגי: או.

<חובב צברי: תראה, זה מתחיל, זה לא מתחיל - - -

יעקב מרגי: לא אמרת "כמו שצריך" קודם.

<חובב צברי: אני אגיד לך הכל ואני גם מכיר אותך, אני יושב בוועדות איתך, אתה איש חכם ואני מאוד אוהב לשבת איתך בוועדות.

יעקב מרגי: תודה, תן לי את זה בכתב אחרי זה.

<חובב צברי: אני אתן לך את זה בכתב, זה מוקלט גם.

<חובב צברי: תראה.

<חובב צברי: הסוגיה לא מתחילה רק עם התלמידים, היא מתחילה בראש ובראשונה במערכת ובתפיסה, קודם כל בקב"טים, צריך לטפל גם בקב"טים עצמם ויש לך קב"טי מוסדות חינוך שלא מקבלים את המקום הראוי שלהם והם עושים את העבודה הכי חשובה, הם רצים ראשונים יחד עם המשטרה, אי אפשר לזלזל.

<חובב צברי: אני גם אוהב את המשטרה כי אבא שלי היה שוטר, זכרונו לברכה.

יעקב מרגי: אם הוא לא היה שוטר, לא היית אוהב אותם?

<חובב צברי: לא.

<חובב צברי: הם לא נותנים לי דו"חות.

<חובב צברי: זה גם מוקלט.

<חובב צברי: אני רק אומר, חוץ מהעניין הזה של הילדים שלנו, אז זה גם הקב"טים וזה גם הרכזי ביטחון בתוך בתי הספר, שגם שמה יש מה לעשות בעניין עצמו.

<חובב צברי: וכמובן וכמובן, למקום הזה שאנחנו נדרשנו בדיון שאתה מוביל, זה הנושא של המאבטחים.

<חובב צברי: אמרו לך פה אנשים מספיק מנוסים, בראש ובראשונה זה באמת הסיפור של השכר ולשים את זה במקום ראשון.

<חובב צברי: צריך להגיד, אנחנו יודעים שגם במדינה שלנו, ואני לא פוחד להגיד את זה גם בבמה הזאת, יש כסף.

<חובב צברי: צריך לשים את זה במקומות הנכונים בעניין.

<חובב צברי: ופה צריך לשים את זה על המאבטחים שלנו - - -

יעקב מרגי: תודה.

<חובב צברי: - - בסיפור עצמו כי אז הילדים שלנו באמת יהיו מאובטחים כמו שצריך.

יעקב מרגי: עיריית תל אביב, מנהל מחלקת הביטחון, בבקשה.

<חנן פרץ: שלום לך ושלום לכולם.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<חנן פרץ: שמי חנן, אני מנהל מחלקת הביטחון של עיריית תל אביב, אני - - -

יעקב מרגי: יש לכם מחסור של מאבטחים בתל אביב?

<חנן פרץ: אני תכף אשבור פה איזשהי סטיגמה - - -

יעקב מרגי: למה תכף?

יעקב מרגי: תענה לי ואחר כך תגיד את מה שרצית לומר.

<חנן פרץ: אני אענה לך ואני אגיד לכולם - - -

יעקב מרגי: יש לכם מחסור במאבטחים, תגיד לי?

<חנן פרץ: יש לנו את תל אביב שמשלמת ארבעה שקלים יותר מכל עיר אחרת, יש לנו מחסור של עשרות מאבטחים.

יעקב מרגי: באחוזים אתה יכול לומר לי?

<חנן פרץ: אנחנו בשנה האחרונה השלמנו ועדיין יש לי מחסור, משהו כמו 10%.

<חנן פרץ: עכשיו, זה תל אביב, ואני משלם יותר.

<חנן פרץ: אבל אני רוצה להגיד משהו שהוא הכי חשוב, אדוני, אני במקרה גם בכובע של ועד הורים, אני סגן יושב ראש ועד ההורים העירוני בעיר בת ים, אני חושב שצריך וחובה שתקום ועדת חקירה פרלמנטרית, ממלכתית, לא משנה מה, ותתן מענה לדבר הזה.

<חנן פרץ: אתה אמרת את הדבר הכי מדויק , מכל מי שיושב פה, ואני מעריך פה אחד אחד, מכיוון שהדבר הזה לא מוסדר ולא ממוסד ולא ברור ולא חד ערכי מי אחראי, כולל הסמכות, כולל אחריות - יש כזה ברדק.

<חנן פרץ: המשטרה מעבירה אליי, אני מעביר אל הרשות המקומית, משרד החינוך מעביר אל משרד הכלכלה - זה מה שקורה.

<חנן פרץ: אם יהיה קודקוד אחד, אריה לא אוהב שאני אומר את זה כל פעם, כשמשרד החינוך לפני 95' היה אחראי על אבטחת מוסדות חינוך, העסק עבד ב- 100%.

<חנן פרץ: היו מאבטחים יוצאי יחידות קרביות, קורס מאבטחי מוסדות חינוך היה שבועיים, השקיעו באנשים, כי היה חשוב למשרד החינוך שאחראי על הביטחון של הילד, לא רק על הפדגוגיה שלו, עשה את זה בצורה הכי טובה.

<חנן פרץ: סליחה שאני כזה בוטה, מהשנייה הראשונה שזה עבר למשטרת ישראל, לא באשמתה, זה ירד מתחת לכל ביקורת, רכשו ניידות מוסדות חינוך שהיום הן לא נמצאות, התאדו.

<חנן פרץ: פעם היו ניידות משטרה, עשו תצוגה.

<חנן פרץ: התאדו.

<חנן פרץ: הלכו.

<חנן פרץ: כל הסיפור של השכר - אני משלם, אתה אחראי.

<חנן פרץ: אני לא יודע אם ראית, אדוני, את הכתבה שהייתה לאחרונה, לפני שנה, של כתב שנכנס באופן חופשי לאותם שלושה בתי ספר, אחד מבתי הספר זה היה שלי, נכנס באופן חופשי.

<חנן פרץ: אני וחבריי שיושבים פה, כולל יושב ראש הארגון שלי, כתבנו והתרענו וצעקנו מעל כל במה, כולל לפני פתיחת שנת הלימודים, אמרנו להם תתעוררו, לא יהיו מאבטחים לבתי הספר.

<חנן פרץ: מה שיש לנו היום, יושב פה חבר שלי מחיפה, הוא מקבל מאבטח, אני אומר את זה ליד המשטרה, הוא בודק דופק, יש לו דופק?

<חנן פרץ: הוא שם אותו בשער.

<חנן פרץ: אם לא, לא יהיה אף אחד.

<חנן פרץ: התלמידה שיושבת פה לא תראה מישהו שאומר לה בוקר טוב, או לפחות עושה איזשהו סינון.

<חנן פרץ: המאבטחים של היום, לצערי הרב אני אומר, לא רק שחסרים.

<חנן פרץ: אנחנו היום לא יכולים לזרוק אותם, שלושת המאבטחים שנכשלו, אני לא זרקתי את המאבטח, אני אזרוק אותו - לא יהיה לי מאבטח בגימנסיה הרצליה, ששם נכשל המאבטח.

<חנן פרץ: זה המצב.

<חנן פרץ: המצב הוא מצב חירום.

<חנן פרץ: צריך לקום ולצעוק ולהקים פה ועדת חקירה שתעשה פעם אחת סדר ותיתן לגורם אחד.

<חנן פרץ: אם זה משטרת ישראל, משרד החינוך, משרד הכלכלה, חובב צוברי, לא משנה מי - שהוא ינהל את העניין הזה וכל הבעיות ייפתרו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני ממש על סף סיום, יש מישהו שרוצה להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה, חולון.

יעקב מרגי: בגללכם כל הבלאגן.

חיים כהן: תודה.

יעקב מרגי: זה מה שנתפס מהדיון הזה עכשיו.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

חיים כהן: טוב, שמי חיים כהן, אני מנהל את מחלקת הביטחון של עיריית חולון, נמצא במערך הזה סדר גודל של 22 שנה, ועברתי גם את משטרת ישראל וגם משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: עיר הילדים.

יעקב מרגי: מאובטחים הילדים בחולון?

חיים כהן: הילדים בחולון מאובטחים, אבל מאובטחים גבולי, ולמה אני אומר גבולי?

חיים כהן: אני אומר גבולי, ככה.

חיים כהן: קודם כל יש התעלמות מוחלטת מגני ילדים, לא מבחינתנו - - -

יעקב מרגי: בסדר, בוא.

חיים כהן: שזה יהיה על השולחן.

יעקב מרגי: תקשיב, תקשיב.

חיים כהן: עכשיו, מבחינת - - -

יעקב מרגי: כשמבקר בא לבקר אותך, הוא לא מבקר אותך על מה שאתה לא מחויב, בסדר?

יעקב מרגי: יש תפיסה, נקבעה - - -

חיים כהן: אני מחויב דווקא - - -

יעקב מרגי: אפשר לבקר את ההחלטה, ההחלטה.

יעקב מרגי: למה הגנים, המעונות - - -

חיים כהן: בסדר.

יעקב מרגי: עכשיו כרגע אנחנו באבטחת מוסדות חינוך שכן מחויבים בהחלטת ממשלה באבטחה.

יעקב מרגי: אתה חזרת על זה ארבע פעמים וחבל.

חיים כהן: אני מבחינתי, אנחנו אין לנו מחסור כרגע במאבטחים.

חיים כהן: אוקיי?

חיים כהן: אין לנו.

חיים כהן: אבל אנחנו, מה שנקרא, "חמים" על המאבטח בכל יום.

חיים כהן: ברגע שמאבטח אומר לי, "תשמע, אני רוצה ללכת" או שהוא עשה משהו לא בסדר, אין לי שום כלי.

חיים כהן: אני מחזיק אותו, מה שנקרא, בציפורניים, כדי שלא יילך, למרות שאני יודע בלבי פנימה שאולי הוא לא צריך להיות שם.

חיים כהן: לי יש לפחות שלושה או ארבעה כאלו, שאני היום, אם הייתה לי האופציה והייתי יכול להחליף אותם - הייתי מחליף אותם בכאלה שהם הרבה יותר טובים.

חיים כהן: אבל אין לי ולכן אני מחזיק את מה שיש, כמו שחנן אמר, אם יש לו דופק והוא בסדר פחות או יותר, זאת אומרת, הוא מתקשר, אז אני משאיר אותו.

חיים כהן: זה דבר אחד.

חיים כהן: לגבי מה שאמר חובב.

חיים כהן: אני חושב גם כן ששכר - - - צריך להתחיל גם בשכר הקב"טים.

חיים כהן: אני לא מצליח, קשה לי לגייס קב"טים היום, כשהם באים לשעה ומקבלים סדר גודל של 6,000-6,500 עם שעות נוספות ועם שעות כאלה ואחרות.

חיים כהן: לא מצליח.

חיים כהן: בקושי מצליח לגייס את הקב"טים.

חיים כהן: מגיעים למכרזים שניים או שלושה קב"טים, כשהם שומעים את השכר, הם אומרים לי תודה רבה והולכים הביתה.

חיים כהן: אז עוד פעם, אני חושב שזה מתחיל כמו שחובב אומר, גם בשכר של הקב"טים.

חיים כהן: לגבי התגמול של משטרת ישראל.

חיים כהן: משטרת ישראל מתגמלת אותנו בשעות שהן לא שעות.

חיים כהן: זאת אומרת, אם בית ספר תיכון מתוגמל ב- 7 שעות, זה לא לעניין.

חיים כהן: בית ספר תיכון נמצא 12 שעות כמעט בעבודה, ואנחנו משלימים את הכל.

חיים כהן: עכשיו משלימים את זה, משלימים קורסי קיץ, כל הדברים האלה מושלמים על ידי הרשות המקומית וזה לא בא פה לידי ביטוי אלא רק זה שמשטרת ישראל נותנת לנו 7 שעות מפה ולשם.

חיים כהן: יש מעבר לזה.

חיים כהן: יש את הצהרונים שלא מאובטחים שאנחנו מאבטחים אותם, יש כל מיני דברים אחרים שאנחנו מוסיפים מהכסף של הרשות המקומית כדי לאבטח את המקומות האלה ואם אני אגיע לחלוקה הנכונה, אז אנחנו מתוגמלים אולי בסדר גודל של 40% מתוך מה שאנחנו משקיעים, אולי.

חיים כהן: לא 64%, לא מגיע ל- 64%, כי אנחנו מוציאים את זה על הדברים.

חיים כהן: אני מפעיל, בעקבות השריפה שהייתה, סיירים בלילה, כדי שלא יהיו מוקדים כאלה ליד בתי ספר, שמישהו לא יבעיר אש בטעות.

חיים כהן: זה כסף שיוצא מתוכנו ואף אחד לא מכיר בזה ועוד כל מיני דברים כאלה ואחרים.

חיים כהן: זה לא המספרים שנאמרו פה, זה לא מה שאנחנו מקבלים כתגמול.

יעקב מרגי: ולסיום.

חיים כהן: דבר אחרון לסיום.

חיים כהן: לגבי שכר המאבטח שאומרים "תנו לו כך וכך".

חיים כהן: אני לא יודע איך עיריית תל אביב נותנת עוד ארבעה שקלים, אני יודע שיש חוק המכרזים, בחוק המכרזים אני אמור לתת למי שנמוך ביותר לתת לו את המכרז, עכשיו נתתי לו בגבול, הוא הכי נמוך, הוא 36 שקלים, עומד בתנאים, הוא גם מרוויח, בדקו אותו והכל, זה מה שאני מחויב.

חיים כהן: עכשיו, אם אני רוצה לתת לו 4 שקלים - - -

יעקב מרגי: תדייק בלשונך.

חיים כהן: לא יכול, אלא תתקן אותי.

חיים כהן: אם תתקן אותי אני אשמח, אני אביא את זה לגזבר שלנו.

יעקב מרגי: בוא אני אתן לך עצה.

יעקב מרגי: אתה, כמה שנים אתה בזה?

חיים כהן: 22 שנה.

יעקב מרגי: אם יש לך רף גבוה לאבטחת הילדים שלך, כשאתה תציב במכרז שלך רף גבוה, אף אחד לא יציע לך את ההצעה הנמוכה ביותר, מסכים איתי?

יעקב מרגי: עכשיו, תגיד לי מה קדם, הביצה או התרנגולת?

יעקב מרגי: בוא תקשיב.

יעקב מרגי: נכון שבמכרז אתה מחויב לקבל את ההצעה הזולה ביותר.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: למפרט שאתה מגיש.

חיים כהן: נכון.

יעקב מרגי: תרים את המפרט.

יעקב מרגי: איתי לפחות תדייקו בלשונכם.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להתעכב על זה.

יעקב מרגי: בוא, עזוב.

יעקב מרגי: רק עזרתי לך, כשתלך הביתה - - -

חיים כהן: לא, רק רגע אחד.

חיים כהן: המפרט של היום הוא מפרט מעולה, הוא גבוה, יש לנו מפקחים 24 שעות של החברות, הוא מעולה.

חיים כהן: החברות - - -

יעקב מרגי: אז אם אתה רוצה אתה יכול לתת שכר יותר גבוה.

חיים כהן: - - פשטו רגל כדי לקחת את המכרז.

חיים כהן: פשטו רגל.

יעקב מרגי: אוקיי.

<חנן פרץ: אי אפשר להוסיף משהו קטן קטן?

<חנן פרץ: בהמשך ל - - -

יעקב מרגי: לא, עדיפות למי שלא דיבר.

יעקב מרגי: חנן, לא.

<חנן פרץ: משהו של שנייה אחת.

יעקב מרגי: חנן, לא.

יעקב מרגי: לא לסכם את הנושא.

יעקב מרגי: בבקשה, חיפה.

<יחיאל אמסלם: טוב, שמי חיליק, אני מנהל מחלקת ביטחון ומוסדות חינוך בעיריית חיפה.

יעקב מרגי: ולא גרת במורדות הכרמל, לא נשרפת?

<יחיאל אמסלם: אני עד עכשיו, ישנתי אתמול פעם ראשונה, אבל בסדר.

<יחיאל אמסלם: חשוב לי עוד פעם, אני לא אחזור על מה שאמרו ונאמרו פה דברים חכמים ומיקדו את הבעיה, אבל מצד שני שלא ייצא בסיכום שאלפי המאבטחים שעובדים פה אנחנו רוצים להחליף.

<יחיאל אמסלם: יש פה אנשים שעושים עבודת קודש, צריך לשפר את התנאים שלהם, את השכר - - -

יעקב מרגי: אתה לא במצב, אין לנו עודף ב - - -

<יחיאל אמסלם: שמה?

יעקב מרגי: אין לנו עודף ככה.

<יחיאל אמסלם: לא, אבל אני אומר, יש פה כל מיני הצעות.

<יחיאל אמסלם: אני אומר לך, גם פה עכשיו, אנשים חילצו מבתי ספר עם הלהבות ועשו עבודה - - -

יעקב מרגי: הצדיעו להם, תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אריה מור: קודם כל, שמי אריה מור.

יעקב מרגי: נשאלה ונקראה פה קריאה, למה שהשר לא יקרא או יביא להחלטת ממשלה להחזיר לתחום אחריותו את כל סוגיית אבטחת מוסדות החינוך?

<אריה מור: אני אומר, כי אל"ף, משרד החינוך אחראי על החינוך.

<קריאה: אפשר לדעת מה השם, בבקשה?

<אריה מור: שמי אריה מור, אני סמנכ"ל הביטחון, חירום ובטיחות במשרד החינוך.

<אריה מור: משרד החינוך אחראי על חינוך ולמעשה, באותה החלטת ממשלה ב- 95', כשזה עבר ממשרד החינוך, מתוך הבנה שהמדינה צריכה לתת אבטחה בכל שטחי המדינה, כולל - - -

יעקב מרגי: משרד החינוך זה גם מדינה.

<אריה מור: כן, אני אומר, משטרת ישראל, גורמי הביטחון, צריכים לתת את האבטחה בצורה מסודרת, ולכן כל התקציב כולל הניידות, כולל כל מה שהיה אז, עבר ממשרד החינוך, כולל אלפי תקנים שהיו, של פקחים שהיו בשטח וכו' וכו'.

<אריה מור: אבל מערך האבטחה הוא לא רק מאבטחים, מערך האבטחה הוא 500 קב"טים במוסדות החינוך, אבל המילה קב"ט מתעתעת, כי הם אחראים על הביטחון, על הבטיחות ועל ההיערכות לחירום, כלומר, זה שהקב"טים עבדו בשריפה, זה לא רק בגלל שהם חלק מהעירייה גם, אז הם עובדים גם בשעות האחרות מעבר להכנת מוסדות החינוך ומצבי החירום של העירייה, כי הם עוזרים עכשיו ת"פ העירייה לטפל בכול.

<אריה מור: אגב, בירושלים יש לנו כמעט - - -

יעקב מרגי: אבל בתוך מחלקת הביטחון בעיריות גדולות יש מי שאחראי על אבטחת מוסדות חינוך.

יעקב מרגי: יש את הקב"ט ויש את הזרועות - - -

<אריה מור: עדיין כל ה- 28 בירושלים, הולכים ת"פ העירייה במצב החירום ומטפלים בכל הנושא של החירום.

<אריה מור: בנוסף לזה יש רכז ביטחון בית ספרי בכל בית ספר, שהוא 6%.

<אריה מור: אנחנו מכשירים אותו 60 שעות יחד עם הקב"טים שלנו.

<אריה מור: נכון שצריך לטפל בשכר שלהם, אבל השכר שלהם נקבע על ידי האוצר.

<אריה מור: אגב, מי שמממן את השכר של מנהלי הביטחון, הבטיחות והחירום זה משרד החינוך שמועבר לרשויות המקומיות על פי תקנים ואנחנו נותנים יותר תקנים.

<אריה מור: דבר נוסף, במערך האבטחה זה הנושא של הגדרות, לחצני מצוקה, מוקדים ועוד אמצעי אבטחה נוספים, שאמורים, אגב, לחליפה לגני ילדים.

<אריה מור: בלי זה אי אפשר לפתוח גן ילדים.

<אריה מור: אז אל"ף, מתקצבים את זה בפרוגרמות של משרד החינוך, ודבר שני, אנחנו מתקצבים כמעט 20 מליון שקלים שבאמת מגיעים לרשויות המקומיות והרשויות עוד עושות בעצמן, הקב"טים מהנהנים כי הם יודעים כמה הם מקבלים מאגף הביטחון, אגב, רק מהתקנות שלנו.

<אריה מור: עכשיו, לגופו של עניין, אבטחת מוסדות חינוך.

<אריה מור: אני חושב שעבודת האבטחת מוסדות חינוך, ואני במשרד החינוך 20 שנה, מאז שעזבתי תפקיד אחר בביטחון, 20 שנה, ואנחנו חוזרים על אותו דיון.

<אריה מור: גם בוועדות מוס"ח עליונה, אגב, יש כזה דבר ועדת מוס"ח עליונה ברשות משטרת ישראל, היה לפני חודש וחצי והבעיות האלה עלו שם.

<אריה מור: אמורים לתת את המענה ופתרונות ואני חושב שהמענה והפתרון המוצעים כיום, וזה יושב על השולחן, הוא מענה מצוין, ולדעתי אנחנו היינו שותפים לשלטון המקומי, ליוחאי ולנציגי האוצר בגיבוש העמדה הזאת - - -

יעקב מרגי: שמה?

<אריה מור: העמדה.

<אריה מור: אל"ף, הם אומרים, מצד אחד המודל - - -

יעקב מרגי: המודל המדלג של גני הילדים?

<אריה מור: לא, זה לא רק גני הילדים.

<אריה מור: אל"ף, המודל אומר שיטת תקצוב אחרת.

<אריה מור: שתיים, המודל אומר להוסיף לכל הרפורמות האלה שחסרות, את אותן שעתיים, להוסיף את התקציב הנדרש.

<אריה מור: שלוש, המודל אומר לתת על כל כמעט 10-15 גני ילדים ניידת, לתקצב ניידת כזאת, והניידת הזאת תחליף את הניידות למעשה שהיו פעם, שהיום יש רשויות שעושות את זה, יש רשויות שלא עושות את זה.

<אריה מור: במודל הכנסנו את כל מוסדות החינוך, בנוסף את ציל"ה והיל"ה ומיל"ת, את הכל.

<אריה מור: כלומר גם את אותם 500 בתי ספר לא מאובטחים, כי על פי התקנים כרגע, זה היה גם בתקופת משרד החינוך לפני 20 שנה, בתי ספר מתחת ל- 100 תלמידים לא מאובטחים.

<אריה מור: יש 500 בתי ספר כאלה.

<אריה מור: צריך גם להם לתת איזשהו מענה.

<אריה מור: אז הם חלק מהמודל של הניידות המדלגות ואני חושב שמי שצריך להתכנס בעניין הזה, לקבל את ההחלטות, זה לא יפתור את השכר המלא, כי במודל לא העלו את שכר השעה.

<אריה מור: המקצוע המועדף כבר עבר את כל השרים, כולם הגיבו, נשאר שייתן מענה שר הרווחה ושר האוצר - - -

יעקב מרגי: אלכס, אתה מבין למה לא משפרים את התנאים שלך?

יעקב מרגי: כי אתם לא ממושמעים.

<אריה מור: שר העבודה ושר הרווחה ושר האוצר, צריכים לקבל את אותה החלטה של המקצוע המועדף.

<אריה מור: אגב, לפני 15 שנה הייתה שנה אחת בכל ההיסטוריה של אבטחת מוסדות חינוך שזה היה מקצוע מועדף.

<אריה מור: שנה אחת בלבד.

<אריה מור: אז כדאי לנסות את זה פעם נוספת, אולי נצליח לגייס מאבטחים.

<אריה מור: זה אחת.

<אריה מור: עכשיו, אני רוצה להגיד עוד משהו של ה"אולי".

<אריה מור: באוקטובר שנה שעברה, שר האוצר אמר לרשויות המקומיות, "קחו שיפוי.

<אריה מור: קחו תקציב, תשימו כמה שאתם רוצים", אתה זוכר?

<אריה מור: היה.

<אריה מור: אתה יודע כמה שמו?

<אריה מור: מעטים.

<קריאה: כי אי אפשר לגייס.

<אריה מור: לכן אני טוען שגיוס כוח האדם, כמה שלא ייתנו, אם לא יעלו את השכר, שמי שמגדיר אותו זה האוצר, מ - 26 שקלים ומעלה - - -

יעקב מרגי: אריה, בוא.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: אתה יודע מה הבעיה שלכם איתי?

יעקב מרגי: גם רזומה בשלטון המקומי, גם שר וגם חבר כנסת לא מעט זמן, אז בואו תקשיבו טוב טוב.

יעקב מרגי: כשיושב אצלי פה בשולחן נציג משרד ממשלתי, ואומר לי, "אתה יודע מה הבעיה?" אני מתעצבן, אני מפסיק להקשיב לו.

יעקב מרגי: כי מי אמור לייצר את הפתרון?

יעקב מרגי: אני?

יעקב מרגי: הקב"טים?

יעקב מרגי: משרדי הממשלה, שזה חינוך, ות"ת, הרי תקשיבו טוב טוב, נציג הסתדרות המורים נמצא פה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אל תענו לי, הוא לא פה.

יעקב מרגי: נציג ארגון המורים נמצא פה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הוא לא פה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי לא מדברים על ההשתלמויות באילת וים המלח, אז עם כל הכבוד, אם מישהו חושב סביב משרדי הממשלה שזה לא מענה מיטבי היום, אני צריך להרים דגל בראשון לספטמבר, כמו שיודעים להרים דגל בראשון לספטמבר על סוגיות שוליות ומאיימים פה על השבתת מוסדות החינוך עם פתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: מדברים על דבר בסיסי, אבטחת ושלומם של ילדי ישראל בבתי הספר.

<אריה מור: מה - - -

יעקב מרגי: אריה, אני לא צועק עליך, בוא תקשיב.

יעקב מרגי: הצלחת לגעת לי בלחצן מצוקה.

יעקב מרגי: כשנציג משרד ממשלתי אומר לי,"אתה יודע מה הבעיה"?

יעקב מרגי: , אין מה הבעיה.

יעקב מרגי: אתם אמורים לתת.

יעקב מרגי: לא תצעקו, לא תדרשו פתרון, ואני אומר לכם שאני בדיון הזה, אלך, אשב לכם, סליחה על הביטוי, על הזנב.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: מרכז שלטון מקומי, משרד החינוך, המשרד לבטחון פנים, אתם תצטרכו בעוד 30 יום לבוא ולתת לי מענה מה נעשה.

יעקב מרגי: אתם תתפסו את האוצר באזניים, תביאו את המודל המדלג.

יעקב מרגי: אם אנחנו נשב פה וכל אחד יגיד, היה ככה והיה טוב והיה טוב, לא נפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע ממך, אריה, שאתה מפה אומר, "רבותיי, אני מסכים איתכם".

יעקב מרגי: אם אתה בא ואומר ביושר, "רבותיי, מסכים איתכם, המענה לא מיטבי, יש מצוקה, יש קושי, צריך לעשות הכל", תאמין לי, אני הייתי בפאזה אחרת מדבר.

<אריה מור: אנחנו ישבנו עם האוצר, יחד עם השלטון המקומי, כרגע זה חונה אצל מקבלי ההחלטות שנושאים באחריות.

יעקב מרגי: ואנחנו נשלב ידיים.

<אריה מור: לא, אנחנו - - -

יעקב מרגי: לא, אתה נושא באחריות.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: אתה זוכר את אסון הכרמל?

יעקב מרגי: גם שר הפנים ביקש תקציב, זה עזר לו?

יעקב מרגי: האחריות נופלת לפתחכם.

יעקב מרגי: אני לא אהבתי שאבי אמר, אבל זה יכול להיות מציאות אחת, היא יכולה לקרות כל יום, כל שעה יכולה לקרות, ואז מה?

יעקב מרגי: נתעורר ונגיד שבגלל 20 מיליון ש"ח, 30 מיליון ש"ח או מישהו שהעדיף רייטינג כזה או אחר על פני אבטחת מוסדות חינוך?

<חיים נוגלבלט: רציתי רק, ברשותך, היושב ראש, משפט קצר.

יעקב מרגי: מי זה אני רציתי?

<חיים נוגלבלט: יושב ראש איגוד הקב"טים.

יעקב מרגי: הכבאים?

<חיים נוגלבלט: הקב"טים, הכבאים לוחמים עכשיו.

<חיים נוגלבלט: חיים נוגלבלט.

<חיים נוגלבלט: ברשותך, היושב ראש, אם אפשר להפנות אל משטרת ישראל בקשה באמצעות הוועדה.

<חיים נוגלבלט: ישנם מקומות שחסרים בהם שומרים, אי אפשר להשיג שומרים.

<חיים נוגלבלט: 20, 30 בתי ספר - - -

יעקב מרגי: מאבטחים, מאבטחים.

<חיים נוגלבלט: - - 50 בתי ספר.

יעקב מרגי: שומרים יש באתרי בנייה.

<חיים נוגלבלט: מאבטחים.

<חיים נוגלבלט: ביקשנו ממשטרת ישראל, "תנו לנו להעמיד במקומות האלה בודק בטחוני", זאת אומרת, יש לו את כל מה שצריך להיות, רק נשק חסר לו, גז פלפל או אמצעי אחר.

<חיים נוגלבלט: בשום פנים ואופן.

<חיים נוגלבלט: זאת אומרת, משטרת ישראל מעדיפה שלא יהיה כלום מאשר יהיה בודק בטחוני.

<חיים נוגלבלט: זה אחד.

<חיים נוגלבלט: שתיים, בבני ברק, אני גם קב"ט של עיריית בני ברק, עד לפני כשנה, במשך חמש שנים, אישרו לנו לקחת בני ישיבות, שהם רוצים - - -

יעקב מרגי: מה זה ייתן לך - - -

<חיים נוגלבלט: דקה, אני רק אגיד - - -

יעקב מרגי: רגע, אני שואל אותך תוך כדי.

יעקב מרגי: מה זה ייתן לך אם הוא יאשר לך בודק בטחוני ותשלם לו את אותו שכר מינימום?

יעקב מרגי: תוכל לגייס?

<חיים נוגלבלט: אני אסביר גם למה.

<חיים נוגלבלט: אני אתן דוגמא מבני ברק.

<חיים נוגלבלט: ישנם הרבה אברכי כולל, שרוצים להביא פרנסה הביתה, 7 השעות האלה מתאימות להם, הם רוצים לשבת בבית ספר של תלמוד תורה.

<חיים נוגלבלט: הוא אומר, "כמה שתיתן לי, אני אברך אותך", והיו לנו כאלה 15 שנתנו לנו מענה והתקדמנו הלאה.

יעקב מרגי: כמה חסרים בבני ברק מאבטחים?

<חיים נוגלבלט: קרוב ל- 25, כרגע.

יעקב מרגי: מספרי, לא אחוזי.

<חיים נוגלבלט: לא, מספרי.

<חיים נוגלבלט: מתוך 130.

יעקב מרגי: אתם לא יודעים לדבר באחוזים בעירייה?

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי תגיד 25, אני אגיד לך, כמה מוסדות חינוך?

יעקב מרגי: כמה שערים יש בבתי ספר?

יעקב מרגי: ככה, תדברו לעניין, ישר.

<חיים נוגלבלט: אוקי.

<חיים נוגלבלט: אנחנו קב"טים, אנחנו לא גזברים.

<קריאה: מתוך 130, אמרת 25.

<חיים נוגלבלט: כן.

<חיים נוגלבלט: מה שהייתי מבקש מהיושב ראש, שמשטרת ישראל בקטע הזה תיתן תשובה, למה לא נותנים לנו להעמיד את אותו זוג עיניים - - -

יעקב מרגי: שאלה, אוקיי, תודה.

<חיים נוגלבלט: - - שיעמוד בפתח בית הספר, גם אם הוא לא יהיה שומר חמוש - - -

יעקב מרגי: אני לא אתן לך, אתה יודע למה אני לא אשים את זה בסיכום?

יעקב מרגי: הוא יענה לבקשה, זה יצליח, הם יבטלו לך את כל המאבטחים, ישימו רק בודקים בטחוניים.

<חיים נוגלבלט: זה היה במשך חמש שנים וזה לא הפריע.

יעקב מרגי: הלאה.

יעקב מרגי: בני ברק זה לא תכלית הכל.

יעקב מרגי: אני אומר לך, זה מה שיקרה.

יעקב מרגי: זה יעלה יותר זול, תפתור להם את הבעיה, לא יהיו מאבטחים, יהיו רק בודקים בטחוניים שיחזיקו פלפלים, לא גז פלפל בכיס.

<חיים נוגלבלט: היושב ראש, מחר בבוקר 50 בתי ספר - - -

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: בקשתך נשמעה, ספציפית, בני ברק.

יעקב מרגי: תבחנו את הבקשה ספציפית למקומות כאלה אם זה עונה.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים, חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת יעקב פרי.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על מצוקת גיוס המאבטחים במוסדות החינוך, הוועדה שמעה על מצוקת גיוס קב"טים לתפקידים אלו.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על מצוקתם ותנאי העסקתם של המאבטחים בכלל ובמוסדות החינוך בפרט.

יעקב מרגי: אין ספק שמשרד האוצר, יחד עם המשרד לבטחון פנים ומשרד החינוך, צריכים לעשות הכל כדי לשפר את תנאי שכרם והעסקתם של המאבטחים, על מנת לייצר מאגר של מועמדים לעבודות האבטחה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד האוצר לסיים תהליך ולאשר את עבודת המאבטחים במוסדות החינוך כעבודה מועדפת.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לאוצר, יחד עם משרד החינוך והמשרד לבטחון פנים לסיים את הטיפול ולתקצב את המודל המדלג לאבטחת גני ילדים במוסדות החינוך.

יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון, כאן, תוך 60 יום, דיון מעקב נוסף, לראות האם נעשה משהו עם משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: הוועדה רואה במשרדי הממשלה, גם משרד החינוך, גם משרד הפנים וגם המשרד לבטחון פנים, אחראים ליצור ולפעול את המענה הראוי והמיטבי כדי שמצוקה זו תתבטל, איך אומרים?

יעקב מרגי: כבר לא תהיה על סדר היום של דיוני הוועדה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הוועדה תמשיך לעקוב אחרי הסוגיה הזו.