ועדת המשנה לשירותי כבאות והצלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 17, 2017-06-06 12:00

נאוה בוקר: שלום לכולם.

נאוה בוקר: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת המשנה לשירותי כבאות והצלה.

נאוה בוקר: היום אנחנו נעלה לדיון בעיה שלצערי מזה הרבה זמן לא הגיעה לפתרון ונמשכת זמן רב מדי.

נאוה בוקר: הדיון שלנו היום יעסוק בהכשרות בבית הספר לכבאות ובנושא הגיוסים.

נאוה בוקר: אני רוצה בראש ובראשונה לפתוח את הדיון בהבעת תמיכה במחאה הצודקת של לוחמי האש ובראשם אנשי הארגון שדורשים ביגוד חסין מאש ללוחמי האש לצורך עבודתם.

נאוה בוקר: הסיבה לכך שלבשתי את החולצה הזאת היום היא כדי להזדהות ולומר בגלוי שאני עומדת לצד לוחמי האש.

נאוה בוקר: אני חושבת שמהחובה שלנו לדאוג שכל כבאי יהיה לבוש בביגוד תקני, מותאם, בצורה המיטבית כאשר זה גם יסייע לו בעבודה לפעול בצורה בטוחה ותקנית.

נאוה בוקר: אני חושבת שלא צריך לחסוך כמה שקלים כאשר המשמעות עלולה לעלות לנו בסופו של דבר בחיי אדם.

נאוה בוקר: אני חושבת שזה המקום להגיד שהדרישה שלכם צודקת והמחאה היא ברורה ונכונה, ואני אתכם.

נאוה בוקר: נחזור לנושא הדיון.

נאוה בוקר: לא מזמן חווינו את גל טרור ההצתות.

נאוה בוקר: בשפת האויב קראו לזה ג'יהד היערות.

נאוה בוקר: כמובן שבעזרת העבודה המסורה שלכם הצלחנו להימנע מפגיעות בגוף ובנפש.

נאוה בוקר: אני חושבת שזה היה בנס שאזרחים לא נפגעו.

נאוה בוקר: ראינו מה היה לפני שש וחצי שנים ואת התוצאה האיומה של שריפות מהסוג הזה.

נאוה בוקר: אני רוצה בראש ובראשונה להודות לכם, בשמי ובשם כל אזרחי מדינת ישראל, על עבודת הקודש.

נאוה בוקר: אבל אני רוצה להזכיר שאנחנו נמצאים בחודש יוני ועוד מעט תתחיל עונת החמסינים, יתחיל השרב והיובש.

נאוה בוקר: אני חושבת שגל נוסף של הצתות זה רק עניין של זמן.

נאוה בוקר: כל עוד הטרור האיסלאמי בארץ ובחוץ לארץ לא נרגע אפילו ליום אחד לצערנו, אסור לנו להיות שאננים.

נאוה בוקר: אנחנו חייבים להכין את עצמנו לגל השריפות הבא.

נאוה בוקר: ברור לכולנו שההקצנה וההסתה, אם זה ברשות הפלשתינית וברשתות החברתיות, בערבית בעיקר ובכלל במזרח התיכון, רק הולכת וגוברת ואני חושבת שכתוצאה ישירה מכך גם יתגברו כל הניסיונות לפגוע בנו, במדינה שלנו, באזרחים שלנו, בסביבה שלנו.

נאוה בוקר: חלק מהניסיונות הן גם הצתות, לצערנו הרב.

נאוה בוקר: אסור לנו לשכוח שהון אנושי בכל ארגון, זה הבסיס העיקרי לתפקוד שלו וליעילות שלו בזמן אמת.

נאוה בוקר: אם אין לנו כוח אדם שהוא איכותי, מקצועי ומיומן, הגוף הזה לא יתפקד בצורה מיטבית.

נאוה בוקר: אם אנחנו כבר מדברים על נושא כוח האדם, לא יכול להיות שקצב גידול האוכלוסייה הוא כל כך מהיר, מהיר יותר מרוב מדינות המערב, אבל מספר לוחמי האש ואנשי הרשות הארצית לכבאות והצלה מאוד נמוך ביחס לנפש לעומת כל אותן מדינות שנמצאות באותו סקר שקיבלתי.

נאוה בוקר: ישראל נמצאת בתחתית, לצערנו הרב, ביחס שבין מספר לוחמי האש לבין האזרחים.

נאוה בוקר: אני קיבלתי נתונים וראיתי שיש מדינות בהן יש לוחם אש אחד על כל 600 אזרחים, אבל בוא נגיד מדינות מתוקנות בהן יש לוחם אש אחד על אלף אזרחים, אבל אצלנו יש לוחם אש אחד על כל 3,440 אזרחים.

נאוה בוקר: תבינו את הפערים.

נאוה בוקר: זאת פגיעה חמורה בביטחון של אזרחי מדינת ישראל ובהצלת החיים.

נאוה בוקר: אני חושבת שלדיון היום חייבת להיות תוצאה חיובית.

נאוה בוקר: מצער אותי מאוד וחבל לי מאוד שנציב הכבאות בחר שלא להגיע לדיון כל כך חשוב שקשור בהצלת חיים, כי גיוס כוח אדם, עצירת הגיוס, פוגעת בהצלת חיים.

נאוה בוקר: אני חושבת שאנחנו חייבים להניע מחדש את גיוס כוח האדם בכבאות.

נאוה בוקר: כל בעיה שהיא פנים ארגונית, לא מעניינת אותי.

נאוה בוקר: זה לא עומד בקנה אחד עם הביטחון של האזרחים במדינה הזאת ועם הצלת חיים.

נאוה בוקר: אנחנו חייבים לשים בצד את היריבויות שקיימות, חייבים לשים בצד את אי ההסכמות וכן, גם לצערנו לשים בצד את האגו, וצריך למצוא פתרון מתאים.

<אבי אנקורי: אגו, זה קצת קשה.

נאוה בוקר: צריך למצוא פתרון מתאים כדי להחזיר את בית הספר לתפקוד מלא.

נאוה בוקר: מעל שמונה חודשים, זה לא יכול לקרות.

נאוה בוקר: אני חייבת להקריא מכתב שראיתי בו כותב הנציב החדש בעצמו ליושב ראש ארגון הכבאים בנושא הפעלת בית הספר לכבאות והצלה.

נאוה בוקר: הוא כותב לו ש"הכשרת העובדים ושימור הכשירות שלהם חיונית להבטחת ביצוע מיטבי של התפקיד, להצלת הנפש והרכוש תוך הגנה על חיי לוחמי האיש ועובדי הרשות.

נאוה בוקר: פגיעה בהליכי הכשרה בכל תחום שהוא מביאה לפגיעה בעובדים במכלול ההיבטים האלה ואסור שפעילות זו תעוכב מכל סיבה שהיא על ידי כל גורם כלשהו".

נאוה בוקר: אלה המלים של נציב הכבאות.

נאוה בוקר: חברים, אני חושבת שהגזמנו.

נאוה בוקר: מספיק.

נאוה בוקר: עד כאן.

נאוה בוקר: בית הספר הזה צריך להיפתח ואני אלך עם זה עד הסוף.

נאוה בוקר: אם צריך דיונים נוספים, נעשה דיונים נוספים.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אתה רוצה לפתוח?

נאוה בוקר: מפקד בית הספר לכבאות והצלה.

נאוה בוקר: תת-טפסר דוד פייביש, מפקד בית הספר לכבאות והצלה.

<דוד פייביש: גברתי יושבת הראש, אחיי הכבאים, באמת אחיי, אני 44 שנים משרת במערך מתוכן ארבע וחצי כמפקד בית הספר הארצי.

<דוד פייביש: במהלך שנות השירות שלי ביצעתי את כל מגוון התפקידים האפשרי והנושא המרכזי שהיה חשוב לי מיום כניסתי לתפקיד הוא נושא הניהול וההדרכה.

<דוד פייביש: שירתי בהרבה קורסים, מפקד קורס, סגן מפקד קורס ואני חושב שהדרכה היא לב ליבו של המערך.

<דוד פייביש: אני חושב שלמדינת ישראל יש היום מערך כבאות מפואר.

<דוד פייביש: באמת מפואר.

<דוד פייביש: לוחמי האש הם עזי נפש.

<דוד פייביש: אנחנו מתמודדים עם סדרת אירועים שאני לא יודע אם בעולם יכולים להתמודד עם אירועים כאלה.

<דוד פייביש: הכבאים שלנו לא חוששים לסכן את החיים שלהם.

<דוד פייביש: הם נותנים את כל כולם לטובת הצלת חיי אדם ורכוש.

<דוד פייביש: עבורי המשימה הזאת של להדריך ולחנך את הכבאים, היא ראשונה במעלה.

<דוד פייביש: הייעוד שלי היום – יש לי עוד שנה עד לפרישה - הוא לקיים את בית הספר הארצי.

<דוד פייביש: הייעוד שלי הוא לקיים כמה שיותר קורסים.

נאוה בוקר: כמה זמן כבר מושבת בית הספר?

<דוד פייביש: שישה חודשים.

<דוד פייביש: לא נעים לי לראות, כמו שאומרים גן נעול, בית ספר נעול.

<אבי אנקורי: למה הוא נעול?

<דוד פייביש: אתה רוצה עכשיו להתחיל?

נאוה בוקר: תן לו לסיים ואחר כך ניכנס.

<דוד פייביש: אתה רוצה כבר עכשיו להיכנס לזה?

<אבי אנקורי: אני שואל.

<דוד פייביש: אני חושב שבית הספר הוא שמורת טבע ומרכז את הידע ואת הלמידה.

<דוד פייביש: כל לוחם אש במדינת ישראל היום מגיע לבית הספר, עובר דרך בית הספר, מקבל הסמכה.

<דוד פייביש: אם הוא כבאי, מתקבל ככבאי, עובר קורס של 19 שבועות, מוכשר ומגיע לתחנות.

<דוד פייביש: אני תכף אגיע גם לדברים האחרים.

<דוד פייביש: בית הספר היום מכשיר את סוהרי שירות בתי הסוהר ואת כל לוחמי האש של נמל התעופה.

<דוד פייביש: אנחנו עומדים בפני אתגרים ענקיים.

<דוד פייביש: האתגרים שיבואו אלינו כמו שריפות בבניינים רבי קומות, כמו התווך התת-קרקעי, אירועי חומ"ס, תאונות דרכים, לצורך זה אנחנו צריכים כבאים מוכשרים, כבאים שידעו ושיבינו.

<דוד פייביש: הטכנולוגיה היום בעולם מתקדמת ברמות על.

<דוד פייביש: אנחנו צריכים ללכת עם ההתקדמות הטכנולוגית הזאת.

<דוד פייביש: לצורך כך קיים בית הספר שהוא אושיות הכבאות.

<דוד פייביש: אני רק אומר שבית הספר פועל תמיד באילוצים.

<דוד פייביש: פותחים אותו, סוגרים אותו, בעיה של גיוס מדריכים, לפני קורס יש לי בעיה לגייס מדריכים, לא תמיד אני מקבל את איכות המדריכים הטובים.

נאוה בוקר: כמה זמן כבר אין גיוסים?

<דוד פייביש: הקורס האחרון שהיה, היה לפני שנה.

<דוד פייביש: אנחנו עומדים עכשיו לגייס 175 לוחמי אש.

<דוד פייביש: תהליך הגיוס יתחיל בספטמבר והם יעברו את זה בשלושה קורסים.

נאוה בוקר: תאריך הגיוס התחיל בספטמבר אבל אנחנו כבר ביוני.

<דוד פייביש: יתחיל בספטמבר.

נאוה בוקר: חשבתי שאתה אומר שהוא התחיל.

נאוה בוקר: למה היא נדחה לספטמבר?

<דוד פייביש: אלה התאריכים.

נאוה בוקר: כמה לוחמי אש גויסו מאז אסון הכרמל?

<דוד פייביש: אין לי את הנתון הזה כרגע.

<אבי אנקורי: סדר גודל של 600, 700, מאז הקמת הרשות.

נאוה בוקר: ההתחייבות של ראשי המשרד הייתה 1,200 לוחמי אש בתוך שנתיים, מאז אסון הכרמל.

נאוה בוקר: להגיד ש-600 גויסו, זה פשוט עצוב.

<אבי אנקורי: אבל להגיד ששילמו 700 אלף שקלים לטכניון בחיפה והם בנו את המערך קדימה כשהם בנו על 9,000 כבאים.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשאול.

יוליה מלינובסקי: בית הספר לכבאות כרגע לא עובד.

יוליה מלינובסקי: נכון?

נאוה בוקר: לא עובד לדעתי כבר שמונה חודשים.

<דוד פייביש: שישה חודשים.

<אבי אנקורי: ולא מתוך סכסוך עבודה.

יוליה מלינובסקי: אני חושבת שכבאות היא לא מקום לסכסוכי עבודה.

<אבי אנקורי: הלוואי.

<אבי אנקורי: אם עובדים בשיתוף פעולה, השמים הם הגבול.

<אבי אנקורי: בית הספר לא עובד לא מתוך סכסוך עבודה אלא הוא לא עובד מתוך כשלים בתוך המערכת.

<אבי אנקורי: זאת אומרת, יש כאן את המכתב שהנציב כתב ויש גם מכתב שאני כתבתי אליו בחזרה.

<אבי אנקורי: לפתוח קורס, לא עושים את זה בשליפות.

<אבי אנקורי: לא מתעוררים בבוקר ומחר פותחים קורס אלא מכינים סגל, בונים אותו, נערכים, בונים את הקורס.

<אבי אנקורי: האבסורד הוא שיש בית ספר, יש אגף הדרכה, יש נציב, יש הכול אבל כשרוצים לפתוח קורס, מתקשרים אלי ואומרים לי, בוא, תן לנו מדריכים.

<אבי אנקורי: מה אתם רוצים ממני?

<אבי אנקורי: אני ועד עובדים.

<אבי אנקורי: אני ועד עובדים, אל תתקשרו אלי.

<אבי אנקורי: אבל אני נרתם כי אני חושב שצריך לפתוח קורסים.

יוליה מלינובסקי: אתה לא עושה טובות.

<אבי אנקורי: אני לא עושה טובות אבל זה לא התפקיד שלי להביא מדריכים.

<אבי אנקורי: את מסכימה אתי?

<אבי אנקורי: אם אני ועד עובדים, אני לא מביא מדריכים.

נאוה בוקר: לא ניכנס לזה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להבין.

נאוה בוקר: יוליה, אני עוצרת כאן.

נאוה בוקר: אתה תסיים את דבריך ואחר כך תשאלי את השאלות שלך ואבי אנקורי יענה.

<אבי אנקורי: אני אענה על הכול.

<דוד פייביש: אני רוצה לעזור בתשובה.

<דוד פייביש: אנחנו בתחילת שנה מפרסמים גאנט של כל הקורסים במהלך השנה.

<דוד פייביש: אנחנו שולחים שלושה חודשים לפני פתיחת קורס לכל תחנות הכיבוי בארץ בקשה לאיתור סגל.

<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, בשנתיים האחרונות קיימנו ארבעה קורסי מדריכים שהכשרנו בו תשעים מדריכים ואני לא יכול לקבל אותם אלי לקורס.

נאוה בוקר: למה?

<דוד פייביש: כי מפקדי המחוזות והתחנות לא שולחים אותם בגלל מצוקת כוח אדם, בגלל חודשי קיץ, בגלל כל מיני היבטים אחרים.

<אבי אנקורי: שכר.

<דוד פייביש: ושכר.

<דוד פייביש: הבטן הרכה של בית הספר היום הם מדריכים.

<דוד פייביש: תפתרו את הבעיה של המדריכים, יש קורסים.

יוליה מלינובסקי: מה הבעיה של השכר?

יוליה מלינובסקי: אם הוא לא בשטח, הוא משתכר פחות?

<אבי אנקורי: לא.

<אבי אנקורי: אני לצורך העניין כבאי ותיק.

<אבי אנקורי: אם אני מגיע לאגף הדרכה להדריך בקורס, יש לי תוספת כלשהי כי אני נמצא אינטנסיבית בנציבות.

<אבי אנקורי: אני כל השבוע נמצא שם ויש לי תוספת.

<אבי אנקורי: הכבאים החדשים, הצעירים שגם בעינינו הם יותר רוצים לבוא ולתרום כי אני כבר ותיק ובואו ניקח את הכוח החדש, הם מגיעים לבית הספר והם נפגעים בשכר.

<אבי אנקורי: לא משודרגים.

<אבי אנקורי: הם נפגעים בשכר ולכן הם לא רוצים לבוא להדריך אני ועד עובדים וזה לא התפקיד שלי.

<אבי אנקורי: יש נציב, יש הנהלה, תתגמלו אותם.

<אבי אנקורי: כמו שהוא אמר, מפקדי המחוזות, בגלל שיש לנו מצוקה של כבאים, לא רוצים לשלוח אותי כי הוא מפסיד כוח אדם בתחנה.

<אבי אנקורי: אלה דברים מורכבים שלא קשורים כרגע לוועד.

<דוד פייביש: במערכות אחרות, בית הספר שולח זימון לשם של איש והוא מגיע לבית הספר.

<דוד פייביש: אני היום לא נמצא ביכולת לקבל את הטובים ביותר לבית הספר.

<דוד פייביש: אני לא יכול לקבל את זה.

נאוה בוקר: למה בית הספר סגור?

<דוד פייביש: למה בית הספר סגור?

נאוה בוקר: כן.

נאוה בוקר: למה?

<דוד פייביש: הוא יכול להיות פתוח מהיום בעוד שבועיים.

נאוה בוקר: למה לא פותחים אותו?

<דוד פייביש: אין כל בעיה.

<דוד פייביש: גברתי יושבת הראש, אנחנו יכולים לפתוח את בית הספר במיידי.

נאוה בוקר: איפה סלע המחלוקת?

<קובי לוי: סלע המחלוקת הוא הנציב.

נאוה בוקר: תציג את עצמך.

<קובי לוי: שירותי כבאות ירושלים, חבר מזכירות.

<קובי לוי: לפני שלושה חודשים היה אמור להתקיים קורס מפקדי צוותים והנציב אמר שהוא לא ייתן לנו קידום כאשר יש לנו מחלוקות על דברים מסוימים.

<קובי לוי: מה שהוא רוצה היום זה לעשות את מפקדי הצוותים העתידיים לבוא הפרד ומשול בתוך המערך, בתוך הוועד אצלנו, שהם יקומו נגדנו.

<קובי לוי: הוא לא ייתן לנו קידום כי הוועד עושה א', ב', ג'.

<קובי לוי: הוא עצר את בית הספר ולא אנחנו.

<קובי לוי: לא הוועד.

<קובי לוי: נציב הכבאות סגר את בית הספר.

<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, במצב הזה לא ניתן לפתוח את בית הספר שכל יום ראשון, שלישי וחמישי נמצא בסכנת קיום של סגירה.

<דוד פייביש: אי אפשר לפתוח.

נאוה בוקר: הבעיה היא בקידום.

<קובי לוי: זה קורס שיש בו קידום, מפקדי צוותים, קידום בדרגה, קידום בשכר.

<קובי לוי: הוא אומר שהוא לא ייתן לנו קידום כי אנחנו לא מסתדרים על דברים אחרים.

<קובי לוי: הוא עושה לנו אינטריגות בפנים, בתוך הוועד.

<אבי אנקורי: בואו נעזוב את זה.

<דוד פייביש: יש היום כ-150 לוחמי אש שאמורים להגיע לקורס מפקדי צוותים, חוד החנית של מערך הכבאות הם מפקדי הצוותים, ואין אפשרות להכשיר אותם.

<דוד פייביש: זה צורם לי.

<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, זה כואב לי שאחרי 44 שנות עבודה, אני רואה את בית הספר הזה נעול.

<דוד פייביש: זה כואב לי.

נאוה בוקר: אלה הכלים היחידים שיש לארגון כדי לנקוט בצעדי מחאה.

<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, הוועד היום שותף לכל.

<דוד פייביש: הוא שותף לבחירת הסגל, הוא שותף לוועדות הערכה.

<אבי אנקורי: תנו לי, ברשותכם.

<אבי אנקורי: אני יודע להתנסח ואני לא ביישן.

<אבי אנקורי: בואו נעשה סדר.

נאוה בוקר: אבי, איפה הבעיה?

<אבי אנקורי: כמו שאמרת, המכתב שדדי שמחי הוציא, הוא קיבל מכתב תשובה ממני.

<אבי אנקורי: לפתוח קורסים בשליפות, קמים בבוקר ומחליטים שפותחים קורס כשאין הכנת סגל, כשאין קריטריונים, כשאין מדריכים – ועוד פעם אני חוזר ואומר שזה לא תפקיד שלי, אני לא אגף כוח אדם, יש אדם כוח אדם, משאבי אנוש, שהם יבחרו סגל – אבל מתקשרים אלי.

<אבי אנקורי: יש כאן מפקד בית ספר.

<אבי אנקורי: כשהוא מבקש רכבים לקורסים, הוא פונה למפקד מחוז ולא לאנקורי.

<אבי אנקורי: אני ועד העובדים.

<אבי אנקורי: מפקד המחוז אומר לו שאין לו לתת לו רכב.

<אבי אנקורי: מתקשרים לאנקורי, אנקורי פונה למפקד מחוז ומקבל רכב.

<אבי אנקורי: אתה מקבל ארבעה רכבים.

יוליה מלינובסקי: הבנו שאתה כל יכול.

<אבי אנקורי: אני לא כל יכול.

<אבי אנקורי: זה לא תפקיד שלי.

<אבי אנקורי: בואו נלך רגע לקליטת כבאים.

<אבי אנקורי: עזבו את קורס קציני מינהלה, קורס קציני מבצעים.

<אבי אנקורי: יש לנו חוסר מטורף.

<אבי אנקורי: אבל כשאני בא ואני אומר, חבר'ה, איך אתם קולטים כבאים?

<אבי אנקורי: תסתכלו על מכתבים של מפקיד קורסים שלכם, לא ועד ולא אנקורי כל יכול, כותבים שהרמה היא לא רמה, כותבים שהמדריכים לא מדריכים, כותבים אלף ואחד דברים.

<אבי אנקורי: לקחו לפני שנתיים, בשנת 2015, את חברת יועצים אפרתי.

<אבי אנקורי: יש ספר, חוברת כזאת שהיא עם כשלים באופן קליטת עובדים.

<אבי אנקורי: בסדר, תפיקו לקחים.

<אבי אנקורי: יש לארגון העובדים ועדת הדרכה, ועדת ספורט, הכול.

<אבי אנקורי: אנחנו נביא את האנשים, בואו נשב ובואו נפיק לקחים.

<אבי אנקורי: עד השיחה הזאת, עד הרגע הזה בו אנחנו יושבים, אף אחד לא מפיק לקחים.

<אבי אנקורי: התחילו לפני שבוע-שבועיים לשבת, פעם אחת קראו לנו, פעם אחת לא קוראים לנו.

<אבי אנקורי: הגיע הנציב והחליט שהוא רוצה שלא ירוצו אלפיים אלא הוא רוצה שירוצו 3,000.

<אבי אנקורי: בסדר.

<אבי אנקורי: בוא תנמק.

<אבי אנקורי: בואו נבנה.

יוליה מלינובסקי: למה הוא צריך לנמק לך את זה?

<אבי אנקורי: יש גם נשים שבאות להתקבל.

<אבי אנקורי: צריכים לשבת.

<אבי אנקורי: אתה רוצה תנאים, אותם קריטריונים, אתה רוצה העדפה מתקנת לגבי נשים.

<אבי אנקורי: דבר.

<אבי אנקורי: בואו נדבר.

יוליה מלינובסקי: זה לא קשור לוועד.

<אבי אנקורי: זה כן קשור לוועד כי ועד עובדים במערך הכבאות הוא שותף.

נאוה בוקר: זה לא כמו בצבא או במשטרה.

יוליה מלינובסקי: אני מכירה מצוין את ההבדל הזה.

<אבי אנקורי: היה לנו נציג שוטר והיום יש לי נציב חייל.

<אבי אנקורי: הם רגילים לפקודות, הם רגילים עם העיניים.

<אבי אנקורי: נכון שגם בצבא ובמשטרה זה עם מדים.

<אבי אנקורי: כרגע עובדים בשיתוף פעולה אבל יש כאן מכתבים, לא של ועד עובדים אלא של מפקדי קורסים שהם אומרים לא נכון ולא תקין.

<אבי אנקורי: מציירים אותי כסדין אדום.

<אבי אנקורי: אני מסתכל על זה כשומר הסף.

<אבי אנקורי: לך מותר הכול, זאת דמוקרטיה אבל אם באים ואומרים שהכנת סגל – לא אני אומר אלא בית הספר אומר – צריכה להיות לפחות שבועיים כדי להכין את הסגל הכי טוב לקורס ופתאום מתקבלת החלטה בספ"כ, לא אנקורי, לעשות מהר מהר בשלושה ימים, אז מה תהיה האיכות של הקורס שייפתח בכבאות?

<אבי אנקורי: אני בא ואומר, עצרו רגע, תעצרו, במקום שבועיים, שלושה ימים.

<אבי אנקורי: אני חושב שאני שומר הסף ואני בא ואומר שלא בכל מחיר.

<אבי אנקורי: באו לגלעד ארדן לפני שנה וסימנו וי, הכשרנו 1,600 אנשים.

<אבי אנקורי: הספ"כ כל הזמן בא ומכופף את אגף ההדרכה, הנציב כל הזמן בא ומכופף את אגף ההדרכה, אגף ההדרכה בונה גאנט, הוא שובר לו את ה-גאנט.

<אבי אנקורי: אגף ההדרכה בונה סגל, הוא שובר לו את הסגל.

נאוה בוקר: אני רוצה להבין, אין קריטריונים מסודרים?

<אבי אנקורי: כל פעם זה משתנה, כל פעם קובעים שבועיים ומורידים לשלושה ימים.

<אבי אנקורי: כמה פעמים בשנת 2016 נכתב ה-גאנט, גרף הקורסים?

<אבי אנקורי: אני כבר קיבלתי סחרחורת.

<אבי אנקורי: כל שני וחמישי יוצא גאנט חדש, קורס בתאריך הזה, לא, בתאריך אחר.

<אבי אנקורי: חבר'ה, זה לא אני.

יוליה מלינובסקי: נמצא כאן נציג המשרד לביטחון פנים?

נאוה בוקר: יש כאן נציג מלשכת השר, ליאור חיימוביץ.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה את לשכת השר.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשאול.

<ליאור חיימוביץ: הנושא הזה הוא נושא פנימי של הכבאות והשר כמובן מגבה את גורמי הכבאות ומצפה שיפתרו את הנושא ביניהם.

יוליה מלינובסקי: שאלה.

יוליה מלינובסקי: למרות שאתם לא כמו המשטרה והצבא, ותאמינו לי שאני מכירה את הכבאות, הייתי גזברית איחוד ערים לכבאות חולון-בת ים-אזור.

יוליה מלינובסקי: ההיכרות שלי עם הכבאות היא היסטוריה.

יוליה מלינובסקי: מאוד שמחתי שפירקו את האיגודים.

יוליה מלינובסקי: מאוד שמחתי שעברתם למשרד לביטחון פנים.

יוליה מלינובסקי: מצוין.

יוליה מלינובסקי: כשעברתם למשרד לביטחון פנים, התנאי – אני זוכרת שמני טיפל בזה – היה שאתם נשארים כוועד.

<אבי אנקורי: זכות ההתארגנות.

יוליה מלינובסקי: זכות ההתארגנות, זה היה סלע המחלוקת ובזה הסכמתם לעבור וסגרנו את כל האיגודים.

<אבי אנקורי: נכון.

יוליה מלינובסקי: אל תגזימו בקטע הזה של התערבות שלך כי אלה החלטות מקצועיות וניהוליות של הנציב.

יוליה מלינובסקי: עם כל הכבוד, אתה צריך לדאוג לרווחת העובדים, לשכר.

יוליה מלינובסקי: אני בכלל בספק אם כבאות הוא מקום שצריך להיות בו ועד אבל זאת דעתי.

<אבי אנקורי: מותר.

יוליה מלינובסקי: זאת לא רק דעתי.

<רוני הרוש: אני הייתי חבר ועד עת חברת הכנסת הייתה חברת האיגוד ושם בדיוק, באותו נוסח, היא חשבה שהוועדים מיותרים.

יוליה מלינובסקי: נכון.

יוליה מלינובסקי: אני לא מסתירה את דעתי.

<רוני הרוש: לדעתה הם צריכים לטפל רק ברווחה.

יוליה מלינובסקי: אני לא מסתירה את זה ואומרת לך את זה בגלוי.

יוליה מלינובסקי: דעתי היא שכבאות הוא לא מקום לוועד עובדים.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מלינובסקי, זה לא נושא הדיון לצערנו.

נאוה בוקר: אני חולקת עליך.

נאוה בוקר: אגב, אני סבורה שגם שוטרים – ויש לי הצעת חוק להתאגדות שוטרים - צריכים להתאגד.

יוליה מלינובסקי: זה לא הדיון כרגע.

נאוה בוקר: כוחות הביטחון שלנו הם לא שק החבטות של אזרחי מדינת ישראל, לא כבאים ולא שוטרים.

נאוה בוקר: זסה לא נושא הדיון.

נאוה בוקר: תתמקדי בבקשה.

יוליה מלינובסקי: אני מתמקדת בשאלתי.

יוליה מלינובסקי: אתם יכולים לא לאהוב את זה.

יוליה מלינובסקי: זה בסדר.

<אבי אנקורי: אנחנו בדמוקרטיה.

<אבי אנקורי: זה בסדר.

יוליה מלינובסקי: שאלה.

יוליה מלינובסקי: יש בית תספר לשוטרים במשטרת ישראל.

יוליה מלינובסקי: נכון?

יוליה מלינובסקי: המודל שם עובד.

יוליה מלינובסקי: למה המודל הזה לא יכול לעבוד בבית ספר לכבאות?

<אבי אנקורי: למה את שואלת אותי?

<אבי אנקורי: תשאלי אותו.

<אבי אנקורי: אני ועד עובדים.

יוליה מלינובסקי: אני שואלת את המשרד לביטחון פנים.

יוליה מלינובסקי: אם לא תהיה הכשרה של עובדים חדשים, תמיד יהיה חוסר.

יוליה מלינובסקי: אין כאן חוכמות.

יוליה מלינובסקי: כשאתה לא שולח אנשים לקורסים להכשרה - - -

<רוני הרוש: מי זה אתה?

יוליה מלינובסקי: סליחה, אדוני, אני לא בוויכוח אתך.

יוליה מלינובסקי: ברגע שאין כוח אדם מתאים שיכול להכשיר – לא אתה – אין הכשרת עובדים ואתם בתחנות מרגישים חוסר.

<אבי אנקורי: נכון.

<אבי אנקורי: אבל יש לי שאלה.

<אבי אנקורי: זה נושא חשוב?

יוליה מלינובסקי: אני לא שואלת את השאלה הזאת.

<רוני הרוש: הם בכלל לא שלחו נציגים.

יוליה מלינובסקי: אני שואלת שאלה, גברתי היושבת ראש.

יוליה מלינובסקי: האם אנחנו יכולים לדרוש או לבקש לקחת מודל של בית הספר להכשרת שוטרים ולהתאים אותו לבית הספר לכבאות?

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שבבית הספר לכבאות צריכים להיות מדריכים קבועים כדי שלא יהיה חוסר בכוח אדם.

נאוה בוקר: הכול אפשרי אבל צריך גם לבדוק כי לצערי הרב לשוטרים אין ועד ואילו כאן יש ועד שמגן על לוחמי האש ויודע לעצור כשצריך.

נאוה בוקר: אני חולקת עליך.

נאוה בוקר: אני חושבת שצריך ועד גם פה וגם שם.

יוליה מלינובסקי: אני לא מדברת על הוועד.

יוליה מלינובסקי: שאלתי על נושא בית הספר לכבאות.

נאוה בוקר: אני מסבירה לך.

נאוה בוקר: אני אשמח לקבל את המודל של בית הספר לשוטרים.

נאוה בוקר: זה לא אותו גוף, זה לא אותו ארגון, זה הליך אחר.

יוליה מלינובסקי: יש דיון.

יוליה מלינובסקי: יש קווים דומים.

נאוה בוקר: יש דמיון אבל זה לא אותו הדבר.

<דוד פייביש: המודל היום של בית הספר הארצי לכבאות והצלה הוא מודל מעולה.

<דוד פייביש: תנו לנו את המשאבים של מדריכים.

<דוד פייביש: חזרתי עכשיו עם משלחת של הספ"כ ברומניה.

<דוד פייביש: הייתי בבית הספר הארצי לכבאות ברומניה.

<דוד פייביש: הם רוצים לבוא ללמוד אצלנו איך אנחנו מצליחים לעשות קורס הכשרתי ב-14 שבועות.

<דוד פייביש: ב-14 שבועות אנחנו מכשירים לוחם אש ולוחם אש טוב.

נאוה בוקר: לא ארבעה חודשים?

<דוד פייביש: 14 שבועות.

יוליה מלינובסקי: אם באמצע יש סכסוך עבודה, אלה יהיו ארבעה חודשים.

<אבי אנקורי: הדיון כאן הוא סכסוך עבודה?

<אבי אנקורי: אני רוצה להבין.

יוליה מלינובסקי: אני רק אומרת שאתם כוועד צריכים לחשוב ולראות את הדברים הגדולים מול העיניים.

<אבי אנקורי: למה את חושבת שלא?

<אבי אנקורי: אני 24 שנים כבאי, אני עם צלקות, אני הצלתי חיי אדם, למה את חושבת שלא?

<אבי אנקורי: אנחנו דמוקרטיה, הכול בסדר.

<אבי אנקורי: ועד עובדים היה, ועד עובדים יהיה.

<אבי אנקורי: אני שומר הסף.

<אבי אנקורי: זה התפקיד שלי.

<אבי אנקורי: אני לא ועדת קישוט, עם כל הכבוד לכולם.

<אבי אנקורי: אני בא ורוצה שיהיו כבאים מקצוענים.

<אבי אנקורי: אני רוצה מפקדי צוותים מקצוענים.

<אבי אנקורי: אני רוצה קצינים מקצוענים.

<אבי אנקורי: מה לא בסדר בזה?

יוליה מלינובסקי: לכן אתה משבית את בית הספר.

<אבי אנקורי: מי משבית?

<אבי אנקורי: מי אמר לך שאני משבית?

נאוה בוקר: מי אחראי לסגירה?

יוליה מלינובסקי: כולם צודקים.

<קריאה: הנציבות.

נאוה בוקר: הנציבות סגרה את בית הספר?

<קריאה: כן.

<אבי אנקורי: מי ביטל קורס חוקרים?

<אבי אנקורי: אני רוצה לדעת מי ביטל קורס חוקרים.

<אבי אנקורי: נציב כבאות והצלה דדי שמחי, לא אבי אנקורי, כתב מכתב:

<אבי אנקורי: אני לא פותח קורס חוקרים.

נאוה בוקר: למה?

<אבי אנקורי: אם זה היה מספיק חשוב, הוא היה מגיע לכאן ונותן לך תשובות.

נאוה בוקר: פייביש, מה הסיבה שהוא סגר את קורס החוקרים?

<דוד פייביש: הסיבה שלא פתחנו את קורס החוקרים, היא סכסוך עבודה עם הוועד בגלל שהייתה לנו בעיה של מינוי מפקד קורס.

<אבי אנקורי: לא.

<אבי אנקורי: בוא נקרא לילד בשמו.

<אבי אנקורי: בגלל קומבינה שנחשפה.

<דוד פייביש: עזוב קומבינה.

<דוד פייביש: אנחנו לא מדברים כאן על קומבינות.

<דוד פייביש: במקום הזה אין קומבינות.

נאוה בוקר: אני רוצה להבין מה מהות הסכסוך.

<אבי אנקורי: פה אין.

<אבי אנקורי: בכבאות יש.

נאוה בוקר: אתה אומר שכדי לפתוח קורסים, צריך לפתור את הסכסוכים.

<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, תראי על איזה דבר מהותי לא נפתח קורס חוקרים.

<דוד פייביש: נבחר מפקד קורס כי מפקד הקורס המיועד לא יכול היה להיות.

<דוד פייביש: לא רצה להיות מפקד קורס.

<דוד פייביש: בחרנו מפקד קורס אחר.

<דוד פייביש: לאחר מכן הם התעשתו, התעשת ראש ענף חקירות, ביקש להיות מפקד הקורס ואז ביטלנו את המינוי הקודם.

<אבי אנקורי: מי ביטל?

<אבי אנקורי: אתה?

<אבי אנקורי: לא.

<דוד פייביש: לא.

<דוד פייביש: הכול אלה סכסוכים.

<דוד פייביש: את הכול ניתן לפתור.

<אבי אנקורי: סליחה, אני מכבד אותך.

נאוה בוקר: למה זה לא קרה עד היום?

<אבי אנקורי: אני אגיד לך בדיוק.

<אבי אנקורי: פייביש, כבד אותי רגע.

<דוד פייביש: מכבד.

<אבי אנקורי: אם אתה היית קובע מי המפקד, אני אתך.

<אבי אנקורי: אבל מה שקרה, ממלא מקום נציב באות והצלה שמעון בן-נר מינה מפקד קורס.

<אבי אנקורי: לא משנה מי האדם.

<אבי אנקורי: רק מה שקרה אחר כך, במחשכים, באחד הלילות, ישב וסגר איזה דיל, הורידו את זה ושמו את זה.

<אבי אנקורי: נוצרה תרעומת בכבאות.

<אבי אנקורי: אני כאן אומר קבל עם ועדה, אני רוצה פתיחת קורסים, אני רוצה קליטת כבאים, אני רוצה הכול.

<אבי אנקורי: אני רוצה שיעשו אתי בסך הכול בשיתוף פעולה ולא שיתוף פעולה כי אני קובע או כי אני לא יודע מה אלא שיביאו את המדריכים הכי טובים.

<אבי אנקורי: יושב כאן מפקד בית ספר ואומר שהמדריכים לא מגיעים לא כי אנקורי אומר להם לא להגיע.

<אבי אנקורי: עכשיו, פתח קורס, אני כאן אומר, שיפתחו קורסים, שייקחו מדריכים, אבל הם לא משיגים כי הממ"זים לא נותנים להם והשכר הוא על הפנים ואז מתקשרים אלי וחושבים בטעות שאני אגף כוח אדם.

<אבי אנקורי: שיפתחו קורסים מחר במערך הכבאות.

<אבי אנקורי: מה יותר מזה?

נאוה בוקר: אתה יכול להסביר לי למה זה לא קורה?

<אבי אנקורי: יש לך קריטריונים לקליטת כבאים?

<אבי אנקורי: עכשיו אתה רוצה לקלוט כבאים, בניתם.

<אבי אנקורי: גם קליטת כבאים.

<דוד פייביש: מדובר על מפקדי צוותים.

<אבי אנקורי: לאישה וגבר יש אותם תנאי סף?

<אבי אנקורי: יש את אותם קריטריונים?

<אבי אנקורי: כמה רצים?

נאוה בוקר: למה אין קריטריונים מסודרים?

<דוד פייביש: האם הנושא כאן הוא הקריטריונים לקליטה או פתיחת בית הספר?

<דוד פייביש: השאיפה המרכזית שלי, אבי, היא פה בדיון הזה לצאת כשאנחנו מדברים ופותחים את בית הספר.

נאוה בוקר: אבל אתם סגרתם אותו.

<דוד פייביש: אני אומר שאם תהיה הסכמה מצד הוועד לפתוח את בית הספר, בית הספר נמצא מעבר לכל דיון.

<דוד פייביש: בית הספר הוא קדוש.

<דוד פייביש: הוא ערכי הליבה שלנו.

נאוה בוקר: כן, אבל אתה מבין שאתה גוזל מהם כי ואין להם הרבה אפשרויות.

נאוה בוקר: הם הרי לא יחליטו שהם שובתים ולא יוצאים להציל חיים.

נאוה בוקר: זה לא יקרה.

נאוה בוקר: זאת הדרך היחידה שלהם להביע מחאה כדי לשמור ולהגן.

<דוד פייביש: אני רוצה להבין דבר אחד.

<דוד פייביש: מדוע בית ספר תמיד הוא שק החבטות?

<דוד פייביש: אני רוצה לקבל תשובות למה בית הספר הוא שק החבטות.

<דוד פייביש: למה בית הספר לא יכול להיות מעל הכול, הגורם המכשיר מספר אחד במדינת ישראל של מערך הכבאות?

<דוד פייביש: אני לא יכול לקיים אותו.

<דוד פייביש: אני מרגיש שאני מתבזבז.

נאוה בוקר: אתה מדבר על קלף מיקוח רציני מאוד.

<דוד פייביש: אבי יודע שאנחנו יושבים ומדברים ופותרים את כל הסוגיות.

<אבי אנקורי: אנחנו כן, אבל עם הנציב קצת בעייתי לשבת ולדבר.

<דוד פייביש: כשבית הספר פעל, אנחנו הפעלנו שבעה קורסים בעת ובעונה אחת.

<דוד פייביש: קורס אחד בצפון, קורס אחד במרכז, והכשרנו קרוב למאה ראשי צוותים.

נאוה בוקר: אתה מדבר מאוד יפה, פייביש, ואתה אדם מאוד נחמד וראוי ובעל ניסיון, אבל בעיה שהאדם שקובע לא נמצא כאן היום כדי לשמוע את הדברים האלה.

<אבי אנקורי: כי זה לא מספיק חשוב.

נאוה בוקר: זאת הבעיה.

נאוה בוקר: בך יש המון נכונות, המון רצון, אבל מי שהיה צריך להיות כאן היום, נציב הכבאות, ולתת את התשובות לבעיות הקשות האלה – לא נמצא כאן.

<גולן תמם: אבל הוא שלח מישהי מטעמו.

נאוה בוקר: מי זאת אותה מישהי מטעמו?

<אבי אנקורי: חברת הכנסת.

<אבי אנקורי: לא משנה.

<אבי אנקורי: מותר.

<אבי אנקורי: אנחנו דמוקרטיה.

נאוה בוקר: לפרוטוקול, זה לא מה שקרה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מלינובסקי היא חברה בוועדה והיא רשאית להביע את דעתה.

<אבי אנקורי: אני אומר עוד פעם, הנה, גם דוד פייביש מפקד בית הספר כאן, אני בעד ואני לא בסכסוך עבודה ואני לא סגרתי את בית הספר לכבאות.

<אבי אנקורי: אם אתה בתור מפקד בית הספר והנציב מסוגלים לבנות סגל, מסוגלים לשבת, מסוגלים לקבוע ועדת הדרכה, הכול – אהלן וסהלן.

<אבי אנקורי: צאו לדרך.

<אבי אנקורי: מה אתה רו צה?

<דוד פייביש: אבל רק בית הספר לא יהיה בן ערובה.

<דוד פייביש: תוציאו מהלכסיקון את בית הספר.

<אבי אנקורי: אתה שומע מה אני אומר?

<אבי אנקורי: שא ברכה.

<אבי אנקורי: תפתחו קורסים.

<אבי אנקורי: מה אתה רוצה?

<אבי אנקורי: תבנו את הקריטריונים, תבנו את ה-גאנט.

<אבי אנקורי: קורס קציני מינהלה, בו יש נשים, גברים ועובדי יום, עובדי מינהלה, עד לרגע זה – הוא יתקן אותי – לא יודעים מי יוצא או מי יוצאת או מי לא יוצא או מי כן יוצא.

<אבי אנקורי: לא יודעים.

<דוד פייביש: אתה מגיע לעניין של משאבי אנוש.

<אבי אנקורי: עכשיו משאבי אנוש.

<אבי אנקורי: אין בעיה.

<דוד פייביש: אנחנו יודעים שהדברים האלה נפתרים.

<אבי אנקורי: אלה דברים שקשורים אלי?

<אבי אנקורי: לא.

<אבי אנקורי: אני לא קשור לזה.

<אבי אנקורי: את מבינה?

<אבי אנקורי: אין קריטריונים, אין משאבי אנוש.

<דוד פייביש: תן את האישור.

<אבי אנקורי: תראי מה הוא מבקש ממני.

<אבי אנקורי: תן את האישור?

<אבי אנקורי: אישור למה?

<דוד פייביש: אני חוזר בי.

<דוד פייביש: לא אישור.

<דוד פייביש: אני מבקש את ההתחייבות שלך שבחמש השנים הקרובות בית הספר לא יהיה בן ערובה.

נאוה בוקר: אבל אתה לוקח ממנו את אחד הכלים.

<דוד פייביש: אני מחפש כלים אחרים.

<אבי אנקורי: לא.

<אבי אנקורי: זה לא כלי.

<אבי אנקורי: פייביש, תקשיב, אתה רוצה התחייבויות.

<אבי אנקורי: אם היית נציב, אולי גם הייתי מתחייב.

<אבי אנקורי: אני לא מחפש כלים.

<אבי אנקורי: יש את ראש אגף הדרכה שלך עם ההתחייבויות שהוא אומר שמה שלי חשוב, זאת כמות על חשבון איכות.

<אבי אנקורי: זה אומר ראש אגף הדרכה.

<אבי אנקורי: תקשיבו, אין לי כלים.

<אבי אנקורי: תפתחו קורסים.

<אבי אנקורי: מה אתם רוצים ממני?

<אבי אנקורי: פתח קורסים מחר בבוקר.

<אבי אנקורי: פתח קורסים מחר בבוקר.

<דוד פייביש: איפה ההתחייבות שלך שאתה לא סוגר לי אותו מחר בבוקר?

<אבי אנקורי: פייביש, אני לא עובד אצלך.

<אבי אנקורי: אל תכעס.

<אבי אנקורי: אני לא עובד אצל אף אחד.

<אבי אנקורי: אני עובד בכבאות.

<אבי אנקורי: מה זה התחייבות.

<אבי אנקורי: אני בנק?

<אבי אנקורי: אני לא מבין.

<אבי אנקורי: איפה ההתחייבות שלך שאתם תפתחו קורסים כמו שצריך עם הכנת סגל לפי הזמן וקריטריונים?

<דוד פייביש: אתה מקבל ממני הבטחה.

<אבי אנקורי: אתה עשית את זה עד היום?

<אבי אנקורי: עשיתם את זה עד היום?

<אבי אנקורי: אנחנו סתם גולשים.

<אבי אנקורי: אני אגיד לך מה קרה כאן.

<אבי אנקורי: דדי שמחי, לא מעניין אותו הכבאות אלא מעניין אותו כרגע להשמיד את ארגון העובדים.

<אבי אנקורי: הוא שלח, מסכן, את תת-טפסר דוד פייביש שאני מעריך אותו, שעובד ארבעים שנים בכבאות.

<דוד פייביש: לא.

<דוד פייביש: לא מסכן.

נאוה בוקר: אבי, עד כאן.

נאוה בוקר: אף אחד לא מסכן.

<דוד פייביש: זה לא הוגן לומר את המילה הזאת, מסכן.

<אבי אנקורי: סליחה.

<אבי אנקורי: לא מסכן.

<אבי אנקורי: סליחה.

<אבי אנקורי: שלח אותך לאש.

נאוה בוקר: הוא מתנצל.

<אבי אנקורי: סליחה.

<אבי אנקורי: אתה יודע שאני מכבד אותך.

<דוד פייביש: האש שלי היא בית הספר.

<אבי אנקורי: אני עצרתי את בית הספר?

<אבי אנקורי: יש מכתב שלי שבית הספר סגור?

<אבי אנקורי: יש מכתב שלי שאני אומר תפתחו קורסים.

<אבי אנקורי: מכתב מה-4 לאפריל 2017, בו אני מבקש שתפתחו קורסים.

<אבי אנקורי: אני מבקש קליטת כבאים.

<אבי אנקורי: אני מבקש.

<אבי אנקורי: אני דורש.

<אבי אנקורי: הנה.

<דוד פייביש: מדוע אני צריך לפתוח קורס באי ודאות אם מחר לא תסגור לי אותו?

<אבי אנקורי: תקשיב, אתה מצד אחד רוצה התנצלות.

<אבי אנקורי: אני לא מבין לאן אתה הולך.

<דוד פייביש: אני אומר שאני רוצה את ההבטחה שבית הספר לא יהיה בן ערובה.

<אבי אנקורי: למה?

<אבי אנקורי: אני אמרתי לך שבית הספר הו בן ערובה?

<אבי אנקורי: שמעת אותי פעם אחת אומר את זה?

<דוד פייביש: לא.

<אבי אנקורי: כשחסרים לך מדריכים, למי אתה פונה?

<דוד פייביש: גם אליך.

<אבי אנקורי: מי מביא לך מדריכים?

<דוד פייביש: גם אליך, בין היתר.

<אבי אנקורי: מי מביא לך רכבים?

<דוד פייביש: בין היתר.

<אבי אנקורי: אז מה אתה רוצה ממני.

<אבי אנקורי: עזבו אותי.

<אבי אנקורי: אל תפנו אלי.

<אבי אנקורי: תפתחו קורסים מחר.

<אבי אנקורי: הנה, אני נותן כאן אמירה.

<אבי אנקורי: פתח קורסים.

<אבי אנקורי: רדו ממני.

<אבי אנקורי: אל תפנו אלי.

<אבי אנקורי: אל תבקשו ממני מדריכים, כי אתם כאן מעצימים אותי ואני לא רוצה להיות מועצם, אני צריך לדאוג לרווחת העובד.

<אבי אנקורי: אני אדאג לרווחת העובד.

<אבי אנקורי: עזוב אותי.

<דוד פייביש: אבי יקר שלי, אנחנו לא יכולים לפתוח קורס אם לא יהיה שיתוף פעולה בינינו בצורה חברית.

<אבי אנקורי: אני לא מבין.

<אבי אנקורי: מה לא ברור?

נאוה בוקר: מה הבעיה לשבת לשולחן ולסגור את הקריטריונים?

<דוד פייביש: אין כל בעיה.

נאוה בוקר: את הדרך בה דברים אמורים להתנהל?

<דוד פייביש: אין בעיה.

<אבי אנקורי: יופי.

<אבי אנקורי: אז תפתחו קורס.

<אבי אנקורי: מה אתה רוצה ממני?

<דוד פייביש: אני מקבל את זה בברכה.

נאוה בוקר: למה אתם לא יושבים?

נאוה בוקר: בואו תעשו ועדה מצומצמת.

<אבי אנקורי: אמרתי, הנציב לא מעוניין לשבת.

<אבי אנקורי: הנה, הוא מתחייב.

<אבי אנקורי: יותר מזה?

<אבי אנקורי: מחר בבוקר תפתחו קורסים.

נאוה בוקר: יש נכונות של הוועד.

נאוה בוקר: אני לא מבינה.

<אבי אנקורי: רק דבר אחד, בפורום הזה, אם חסרות לך מכוניות, אם חסר לך ציוד ואמצעים, מדריכים, עזבו אותי.

<אבי אנקורי: אני מתעסק ברווחה.

<אבי אנקורי: אני דואג לרווחת העובד.

<אבי אנקורי: אל תבואו אלי.

<אבי אנקורי: אני לא אגף כוח אדם.

<אבי אנקורי: אני לא משאבי אנוש.

<אבי אנקורי: אל תרים לי טלפון ולא ראש האגף שלך שאביא לכם מדריכים.

<אבי אנקורי: עזבו אותי.

<אבי אנקורי: לי יש לדאוג לתרבות.

<אבי אנקורי: ריבונו של עולם, רוצים לפתוח קורס בכבאות, הטלפון הראשון הוא אבי אנקורי.

<אבי אנקורי: מה אתם רוצים?

<אבי אנקורי: אני כולה מפקד צוות.

<אבי אנקורי: רס"ר, ועד עובדים, דואג לרווחת העובד.

נאוה בוקר: זאת אומרת שאין מפקדי קורסים.

<אבי אנקורי: הם לא מסוגלים.

<אבי אנקורי: לא משאבי אנוש, לא אגף הדרכה, לא נציבות כבאות – לא מסוגלת לפתוח קורסים.

<אבי אנקורי: מה לעשות?

<אבי אנקורי: לא נעים להגיד את זה אבל זאת האמת.

<אבי אנקורי: אבל כשהם לא מצליחים, אני מקבל טלפון: אנקורי, מפקד מחוז זה לא נותן לי רכב.

<אבי אנקורי: אתם רציניים?

<אבי אנקורי: אני ועד עובדים.

<אבי אנקורי: עזבו.

<אבי אנקורי: תפתחו מחר בבוקר.

<אבי אנקורי: יותר התחייבות מזה, זה גם מצולם, אין.

<אבי אנקורי: מחר בבוקר תפתח קורסים רק תעזבו אותי.

<אבי אנקורי: אל תפנו אלי.

<אבי אנקורי: רדו ממני.

<אבי אנקורי: אתה לא מסוגל להביא מדריכים כי אתה לא יודע לשלם להם.

<אבי אנקורי: אז מה אתם רוצים ממני?

נאוה בוקר: פייביש, מה אתה מציע.

נאוה בוקר: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזאת וכמה שיותר מהר.

נאוה בוקר: אני אשמח לשמוע מה אתה מציע.

<דוד פייביש: אני מציע שבית הספר - - -

<אבי אנקורי: יש לך מנדט מהנציב לכל מה שאתה אומר כאן?

<אבי אנקורי: חבר'ה, זאת בושה איך שזה מתנהל.

<אבי אנקורי: אני אומר לכם, אנחנו צריכים כבאים, אנחנו צריכים מפקדי צוותים, אנחנו צריכים קצינים.

<אבי אנקורי: מה אתם רוצים יותר מזה?

יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת ראש, יש לי הצעה.

יוליה מלינובסקי: לפי הדיבורים כאן, אני מבינה שאי ההבנות כאן עמוקות ואני חושבת שמי שצריך להתערב ולשים קץ לכל הסכסוכים ובאמת לעשות סדר בכל העניין הזה, זה השר לביטחון פנים.

יוליה מלינובסקי: יושב כאן נציג שלו.

יוליה מלינובסקי: הוא צריך להיכנס לעניין הזה ולעשות סדר מי אחראי על מה, מי נותן מה.

יוליה מלינובסקי: בטוח שאתה לא צריך לקבל טלפונים לגבי המדריכים והמכוניות.

יוליה מלינובסקי: חד משמעית לא.

יוליה מלינובסקי: הסכסוך הזה יצא מפרופורציות וזה פוגע בביטחון האזרחים.

נאוה בוקר: ברור.

יוליה מלינובסקי: אני קוראת לכל הנוכחים כאן ופונה לנציג השר שיושב כאן, תתערבו.

יוליה מלינובסקי: כנראה שהגורמים האחרים הרלוונטיים לא מסוגלים וכנראה שהשר צריך להיכנס לנושא ולעשות סדר.

יוליה מלינובסקי: אם בית הספר לכבאות צריך משאבים ייחודיים שיהיו רק שלו כדי שזה יתנהל כמו שצריך, כנראה שצריך לעשות רה-ארגון כזה בתוך הכבאות ולחשוב איך להקצות כבאים והוועד יתעסק עם הרווחה, תרבות ודברים שוועד צריך להתעסק בהם ולא להקצות מדריכים וכבאיות לבית הספר לכבאות.

יוליה מלינובסקי: צריך לשים לזה קץ.

יוליה מלינובסקי: חד משמעית.

יוליה מלינובסקי: בקצב כזה, ברגע שאין גיוס, יש מחסור בכוח אדם וכשיש מחסור בכוח אדם, זה מתגלגל ואין לזה סוף.

יוליה מלינובסקי: צריך לעשות לזה סוף.

יוליה מלינובסקי: אתם יודעים כשאתם רוצים לשים סוף לדברים, אז תעשו סוף לדברים.

<ליאור חיימוביץ: אני רק אומר שהשר בטח מוטרד מהמצב הזה שבו בית הספר לא פועל כבר למעלה משמונה חודשים.

<ליאור חיימוביץ: השר מעריך מאוד גם את יושב ראש הוועד וגם את הנציב שלמרות שהוא לא נמצא כאן נאמרים עליו דברים.

<ליאור חיימוביץ: הוא מינה אותו לאחרונה.

נאוה בוקר: אגב, זו הייתה בחירה שלו לא להגיע.

<ליאור חיימוביץ: בסדר.

<ליאור חיימוביץ: הוא לא נמצא כאן.

נאוה בוקר: הוא יכול היה להשתתף כמו כל נציב אחר שהיה קודמו בתפקיד שהגיע לכל דיון וכיבד את הכנסת.

<אבי אנקורי: ובנושא מהותי כזה.

<קריאה: הוא המפקד העליון.

<קריאה: הוא לא יכול להגיע.

<ליאור חיימוביץ: אני לא חושב שזה הפורום להתנגח.

נאוה בוקר: ממש לא.

נאוה בוקר: לא יתכן.

נאוה בוקר: תשמע, הוא עשה את אותו הדבר בישיבה של ועדת הפנים בראשותו של דודי אמסלם שמאוד מאוד כעס על היעדרות הנציב.

נאוה בוקר: הוא עובד מדינה והוא צריך להגיע לכאן כשהוא נדרש לכך, עם כל הכבוד.

<ליאור חיימוביץ: הוא לא הוזמן לדיון הזה.

נאוה בוקר: הוא הוזמן לדיון.

<ליאור חיימוביץ: הזימונים לדיונים עוברים דרכי.

<ליאור חיימוביץ: זומן דיון בנושא אבל לא עבר זימון לנציב הכבאות, למיטב זיכרוני וידיעתי.

נאוה בוקר: אתה צוחק?

נאוה בוקר: אתמול בערב אני שוחחתי אתו בטלפון.

נאוה בוקר: הוא אמר שהוא שולח נציג.

נאוה בוקר: אמרתי לו בסדר.

יוליה מלינובסקי: הפקידות הבכירה צריכה להופיע בכנסת בלי שום קשר.

<אבי אנקורי: נכון, ועוד בנושא כזה מהותי.

יוליה מלינובסקי: בכל נושא.

<ליאור חיימוביץ: בכל מקרה, אני רוצה לומר שהשר סומך על שני הצדדים שישבו וידעו להסדיר את העניינים ביניהם.

<ליאור חיימוביץ: הוא מינה נציב חדש רק לאחרונה והוא נותן לו את המנדט לנהל את הסיפור הזה ולהגיע לפתרון.

<ליאור חיימוביץ: אם לא יהיה פתרון בזמן הקרוב, אני מסכים עם חברת הכנסת מלינובסקי שהשר יצטרך להתערב.

יוליה מלינובסקי: כמה זמן?

יוליה מלינובסקי: חודש?

יוליה מלינובסקי: חודש.

יוליה מלינובסקי: תחשבו על הפתרון שבית הספר לכבאות יהיה גוף נפרד, אגף נפרד ממשאבי אנוש כך שלא יצטרכו לזמן כל פעם נציג כזה או אחר או מדריך כזה או אחר, בדומה לבית הספר לשוטרים.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שזה המודל מבחינת כוח אדם.

יוליה מלינובסקי: תחשבו על זה.

<קריאה: הוציאו מכרז למדריכים קבועים.

<ליאור חיימוביץ: אלה עובדי נציבות שירות המדינה ואלה לא.

<ליאור חיימוביץ: יש הבדלים.

יוליה מלינובסקי: ברור.

יוליה מלינובסקי: אני מציעה הצעות.

יוליה מלינובסקי: אני עוד לא השרה לביטחון פנים אבל אני חושבת שיש מודלים שאפשר לחשוב עליהם כדי שהסכסוך הזה ייפתר.

נאוה בוקר: אני מבינה מאוד את ההתנהלות של השר.

נאוה בוקר: הוא רוצה לתת מה שנקרא את ימי החסד לנציב החדש וזה מובן ומקובל בהחלט ואין כאן שום התנגחויות מהסוג הזה.

נאוה בוקר: להפך.

נאוה בוקר: אם הוא היה מגיע, אני חושבת שיכולנו להגיע לתוצאות הרבה יותר טובות מכפי שקורה כאן כעת.

נאוה בוקר: חבל שהוא בחר לא לכבד את המעמד ולא להגיע לכאן.

נאוה בוקר: זה כבר נושא אחר.

<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, הדיון היה בית הספר הארצי לכבאות והצלה.

נאוה בוקר: נכון.

<דוד פייביש: אני חושב שאני הגורם המוסמך שיכול לדון בנושא הזה של בית הספר.

נאוה בוקר: בינתיים מי שניהל את ההתכתבויות בנושא בית הספר לכבאות והצלה, זה היה הנציב ולא אתה.

נאוה בוקר: אלה התכתבויות שאני ראיתי וקיבלתי אותן לידי.

נאוה בוקר: הוא המילה האחרונה בעניין והוא היה צריך להיות נוכח כאן היום.

נאוה בוקר: עם כל הכבוד, שוב אני אומרת, אני מאוד מעריכה אותך, 44 שנים בכבאות זה לא בא ברגל, באמת, אני מורידה בפניך את הכובע, אבל זה דיון שהנציב צריך להיות נוכח בו.

נאוה בוקר: המצב רק הולך ומידרדר.

נאוה בוקר: לא יתכן שהוא מעדיף להישאר שם במקום הבטוח שלו ולא לבוא לכאן ולתת תשובות אמיתיות.

נאוה בוקר: עם כל הכבוד, הוא יכול לשלוח את כל הנציגים שהוא רוצה, אבל זה לא אותו הדבר.

נאוה בוקר: הוא זה שהמילה האחרונה היא שלו.

נאוה בוקר: תסכים אתי.

נאוה בוקר: משום כך הוא הנציב ויש לו אחריות וחלק מהאחריות שלו היא גם להופיע לדיונים בכנסת כמו שעשו קודמיו בתפקיד שגם היה להם קשה מאוד לשמוע את הדברים שנאמרו, אבל מה קרה?

נאוה בוקר: התמודדו ותיקנו את מה שצריך היה לתקן.

<אבי אנקורי: ברשותך, אני רוצה לומר כמה דברים.

<אבי אנקורי: בדרך כלל כשאני בסכסוך עבודה ואני מוציא הנחיה, יש הנחיה.

<אבי אנקורי: אין שום הנחיה על סגירת בית הספר לכבאות.

<אבי אנקורי: נהפוך הוא.

<אבי אנקורי: יש מסמך שאומר שאני בעד.

<אבי אנקורי: כמו שדוד אמר, תפתחו קורסים, תקלטו כבאים, תעשו מה שאתם רוצים, אבל רק תוציאו אותי הצידה.

<אבי אנקורי: זה הכול, הכול בסדר.

<אבי אנקורי: מה שאתם מחויבים על פי הסכמים – ועדת ספורט, ועדת הדרכה וכל המשתמע – הכול בסדר.

<אבי אנקורי: בוא נתחיל לעבוד.

<דוד פייביש: לא.

<דוד פייביש: אבי, בוא לא נתייפייף.

<דוד פייביש: יש מכתבים שמורים לא להגיע או לסגור קורס.

<אבי אנקורי: אז יש מכתב אחרון שלי מה-4 לאפריל, תפתחו קורסים.

<אבי אנקורי: אתה ראית את המכתב וקראת אותו.

<אבי אנקורי: אתה מכותב.

<אבי אנקורי: מה אתה רוצה עוד?

<אבי אנקורי: קיבלת התחייבות.

<אבי אנקורי: פתח.

<אבי אנקורי: צא לדרך.

<דוד פייביש: אני אומר דבר אחד.

<דוד פייביש: למען עם ישראל, למען התושבים, בוא נפתח את בית הספר עם ערבות שמחר אתה לא סוגר אותו.

<אבי אנקורי: ערבות?

<אבי אנקורי: לך לבנק.

<אבי אנקורי: אני לא מבין.

<דוד פייביש: ערבות ממך.

<אבי אנקורי: אתה סתם מעצים אותי.

<דוד פייביש: אני לא מעצים אותך.

<אבי אנקורי: אני יושב ראש ועד ולא יותר מזה.

<דוד פייביש: כשוועד קיים, אנחנו צריכים להתחשב גם בזה ואני אומר דבר אחד.

<אבי אנקורי: שיתוף פעולה זה בסדר?

<דוד פייביש: שיתוף פעולה - - -

<אבי אנקורי: בוא נצא לדרך.

נאוה בוקר: אני רוצה לדעת מתי אתם יושבים.

<אבי אנקורי: לי אין בעיה.

נאוה בוקר: למצוא פתרון.

<אבי אנקורי: לא מזמנים אותי.

<אבי אנקורי: היו עכשיו ארבע ישיבות לקליטת כבאים, גיוס כבאים, שאני אמור להיות בהן, אבל קיימו אותן בלעדי.

<אבי אנקורי: מתוך חמש ישיבות, באחת הייתי ובארבע לא הייתי.

נאוה בוקר: לא זומנת.

<אבי אנקורי: לא זומנתי.

<אבי אנקורי: אם רצים עם עצמם.

<אבי אנקורי: את מבינה?

<אבי אנקורי: זה אחלה שיתוף פעולה.

<אבי אנקורי: הכול בסדר.

<אבי אנקורי: אתה רוצה התחייבות.

נאוה בוקר: על פי חוק צריך להיות נציג של ועד העובדים.

נאוה בוקר: נכון?

<אבי אנקורי: יש לנו הסכמים קיבוציים.

נאוה בוקר: על פי ההסכמים שנעשו בזמנו.

<אבי אנקורי: הוא יודע.

<אבי אנקורי: הוא היה איש ועד.

<דוד פייביש: אני הייתי הרבה שנים איש ועד.

<דוד פייביש: מבחינת בית הספר, הוועד מעורב בכל התהליכים של קבלת העובדים לבית הספר.

נאוה בוקר: זה נכון?

<אבי אנקורי: אני אומר, אם אנחנו מעורבים, היו חמש ישיבות לקליטת עובדים, אתמול ישבנו עם דני ששון, עם דדי שמחי, ופתאום עדי אפרתי אמרה שכבר ישבו חמש פעמים.

<אבי אנקורי: שאלתי איך חמש?

<אבי אנקורי: פעם אחת.

<אבי אנקורי: ואז הבנתי שישבו עוד ארבע פעמים, אני לא יודע איפה.

<אבי אנקורי: עם עצמם.

נאוה בוקר: אתה מרגיש שממדרים אתכם.

<אבי אנקורי: ברור.

<אבי אנקורי: והוא רוצה התחייבויות.

<אבי אנקורי: התחייבות?

<אבי אנקורי: תעמדו אתם בדברים שלכם.

<אבי אנקורי: אבל לא משנה.

<דוד פייביש: הקשת היא כל כך נרחבת.

<אבי אנקורי: פייביש, בוא נכבד אחד את השני.

<אבי אנקורי: זה לא אני ואתה.

<אבי אנקורי: אני אומר עוד פעם, שיתוף פעולה, בוא נצא לדרך, תפתחו קורסים.

<אבי אנקורי: די.

<אבי אנקורי: גמרנו.

<אבי אנקורי: מה אתה רוצה עוד?

נאוה בוקר: כסף לא חסר בכבאות.

נאוה בוקר: חסר כוח אדם.

נאוה בוקר: כוח אדם הוא הבעיה.

נאוה בוקר: איך אנחנו פותרים את הבעיה הזאת?

נאוה בוקר: זה מה שמעניין אותי.

נאוה בוקר: לא מעניינים אותי הסכסוכים ביניכם, לא מעניינות אותי מלחמות אגו, לא מעניין אותי כלום.

נאוה בוקר: הובטח לנו 1,200 כבאים לאחר אסון הכרמל בתוך שנתיים אבל זה לא קרה עד היום.

<דוד פייביש: 700 נקלטו.

נאוה בוקר: עוד מאה פרשו.

נאוה בוקר: לא מספיק שגייסתם רק 600, מאה פרשו.

נאוה בוקר: אז מה נשאר?

נאוה בוקר: בושה וחרפה.

<דוד פייביש: בתהליך הגיוס החדש יהיה 175 לוחמי אש.

<דוד פייביש: בל נשכח שלהכשיר אותם - - -

נאוה בוקר: אבל מתי?

נאוה בוקר: בספטמבר.

<דוד פייביש: בספטמבר נתחיל בתהליך.

נאוה בוקר: למה רק בספטמבר?

נאוה בוקר: רק להתחיל את התהליך?

<אבי אנקורי: הקורס בטח יהיה בשנה הבאה.

נאוה בוקר: מתי יוצא המכרז?

<דוד פייביש: המכרז כבר יצא.

<אבי אנקורי: איזה מכרז יצא?

<דוד פייביש: ההגשה.

<דוד פייביש: אני מדבר על ההגשה.

<דוד פייביש: אנחנו נמצאים בתהליכים.

<דוד פייביש: אני מעריך שבסביבות חודש ספטמבר - - -

<אבי אנקורי: לא קשור אלי.

<דוד פייביש: לא קשור אליך.

נאוה בוקר: אנחנו נמצאים בחודש יוני.

<אבי אנקורי: אני מאמין שב-2018-2019 ייפתח קורס אבל זה לא קשור אלי.

<אבי אנקורי: אני לא קשור לתהליך גיוס, לפרסומים, למשאבי אנוש.

<דוד פייביש: תהליך הגיוס יתחיל, תהליך הקליטה יתחיל בספטמבר.

<דוד פייביש: אני מעריך שבסביבות ינואר-פברואר נוכל לרוץ.

<דוד פייביש: בל נשכח שהכמויות הן ענקיות.

נאוה בוקר: מה הקשר?

<דוד פייביש: צריך למיין את כל אלה שהגישו בקשות.

נאוה בוקר: אבל כבר מיינתם.

נאוה בוקר: נעשה מיון ראשוני.

נאוה בוקר: היו הרבה כאלה שהגיעו לקו הגמר.

נאוה בוקר: הרי מכל 12 העפתם תשעה בכיף.

<אבי אנקורי: מעניין למה.

נאוה בוקר: אני זוכרת את התלונות שקיבלתי.

נאוה בוקר: זה דבר בלתי נשכח מה שהיה באותו מיון.

נאוה בוקר: למה זה מתעכב כל כך הרבה זמן?

<אבי אנקורי: תענה.

<אבי אנקורי: אני ועד.

<דוד פייביש: אני אומר שכל התהליכים האלה של בחירת הוצאה למכרז ובחירה - - -

<אבי אנקורי: לא, על תהליכים, שיוצאת הנחיה ממשאבי אנוש למכון השמה.

<אבי אנקורי: נכנסים 12, לא משנה אם הם מוצלחים או לא מוצלחים, תשעה עפים כי אני צריך רק שלושה.

<אבי אנקורי: איפה חברת הכנסת?

<אבי אנקורי: חבל שהיא לא כאן.

<אבי אנקורי: אני לא רוצה להגיד טעם לפגם ואני לא רוצה ואני לא רוצה ואני לא רוצה.

<אבי אנקורי: אלה הליכים שאני לצערי בתור שומר הסף גם פניתי אליך מספר פעמים ואמרתי לך שתבואי תראי מה קורה בכבאות.

<אבי אנקורי: נכנסים 12, אני צריך אחד.

<אבי אנקורי: נכנסים 14, אני צריך שלושה.

<אבי אנקורי: אלה עובדי מדינה?

<אבי אנקורי: זה מערך הכבאות שאתם רוצים במדינת ישראל?

<אבי אנקורי: אלה הכבאים שרוצים לקלוט?

<אבי אנקורי: זה לא קשור לוועד עובדים, זה לא קשור ליושב ארגון חזק או לא חזק או לא משנה איך מציירים אותנו.

<אבי אנקורי: נעשו הליכים לא תקינים, חד משמעית.

<אבי אנקורי: שכרו חברה, איפה הפקת לקחים?

<אבי אנקורי: אין הפקת לקחים.

<אבי אנקורי: יהיה.

<דוד פייביש: הפיקו לקחים.

<אבי אנקורי: עם מי הפקתם?

<אבי אנקורי: עם עצמכם.

<אבי אנקורי: אתם עשיתם את התקלות והפקתם לקחים.

<אבי אנקורי: שאפו.

<אבי אנקורי: צאו לדרך.

<אבי אנקורי: מה אתה רוצה?

<אבי אנקורי: עזוב אותי.

<דוד פייביש: אני לא יכול להתמודד עם רצף הטענות.

<אבי אנקורי: הנכונות.

<דוד פייביש: אני לא אמרתי שהן נכונות.

<דוד פייביש: אני לא יכול להתמודד אתן.

<דוד פייביש: אני כאן לצורך בית הספר.

<דוד פייביש: זאת המשימה המרכזית שלי היום.

<אבי אנקורי: הנציב היה צריך להיות כאן.

<אבי אנקורי: משאבי אנוש היו צריכים להיות.

נאוה בוקר: נכון.

<אבי אנקורי: כל ההיררכיה הפיקודית שלהם.

נאוה בוקר: נכון, אבל לצערי כנראה בנציבות בחרו לזלזל בדיון שמתקיים כאן, דבר שהוא חמור מאוד מבחינתי.

נאוה בוקר: אני לא מתכוונת לוותר ואנחנו נעשה דיון המשך ונזמן גם את הנציב.

נאוה בוקר: אני מבקשת מנציג השר, לדיון הבא אני מבקשת שנציב הכבאות יגיע וייתן תשובות.

נאוה בוקר: לא יתכן שבשאלות כל כך חשובות, נציג הכבאות לא נמצא כאן.

נאוה בוקר: הרי אנחנו יכולים לסכם עם פייביש, להגיע אתו לסיכומים והכול טוב ויפה אבל בסופו של דבר מי שקובע, בשורה התחתונה, זה הנציב.

נאוה בוקר: אלה החלטות אישיות שלו בלבד.

נאוה בוקר: אני יודעת איך הדברים מתנהלים.

נאוה בוקר: עם כל הכבוד, אתה רוצה שאני אעביר את זה אליך בכתב?

נאוה בוקר: נעביר בכתב.

<ליאור חיימוביץ: לא.

<ליאור חיימוביץ: אנחנו עושים את זה מול מזכירות הוועדה.

<ליאור חיימוביץ: אין בעיה.

<ליאור חיימוביץ: הם יודעים להעביר אלינו.

נאוה בוקר: הוא ידע שהוא היה אמור להשתתף בדיון הזה.

נאוה בוקר: אני חושבת שיכולנו גם להגיע להישגים בדיון הזה.

נאוה בוקר: זה דיון חשוב מאוד.

נאוה בוקר: בסופו של דבר מי שסובל ממה שקורה כאן, מהמלחמות האלה, זה רק הציבור ולא אף אחד אחר.

<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, הייתי רוצה לומר לגבי המכתב שהקראת בהתחלה ה-30 במרץ של הנציב אליך לגבי הנושא של פתיחת הקורסים, אני חושב שהמכתב הזה יכול להוות פלטפורמה נהדרת.

<אבי אנקורי: יפה.

<אבי אנקורי: זה ב-30 במרץ.

<אבי אנקורי: יש מכתב תשובה מה-4 לאפריל עליו אני עדיין מחכה לתשובה.

<אבי אנקורי: יש מכתב מה-30, יש מכתב של יושב ראש ארגון הכבאים בעד לפתוח הכול, הכול, הכול, רק כמובן כמו שצריך, כמו שאתם יודעים לעשות.

<אבי אנקורי: בסוף גם כתבתי שאני מחכה להתייחסות שלו אבל עדיין הוא עסוק בדברים אחרים ועוד לא קיבלתי התייחסות.

<אבי אנקורי: אני בעד לפתוח קורסים.

<אבי אנקורי: אני בעד הכשרות, התחייבויות, הכנת סגל, משאבי אנוש.

<אבי אנקורי: צאו לדרך.

<אבי אנקורי: הנה המכתב שלו שהראית והנה המכתב שלי.

נאוה בוקר: אני אשמח לדעת כמה לוחמי אש יש לנו היום.

נאוה בוקר: אתה יודע?

<דוד פייביש: 2,800.

<אבי אנקורי: לא.

<אבי אנקורי: יש כ-3,000 עובדים ועובדות.

<אבי אנקורי: 2,100 ומשהו.

<קריאה: 2,200.

נאוה בוקר: לוחמי אש שיוצאים לשטח.

נאוה בוקר: לא עובדי מינהלה.

<אבי אנקורי: מבצעיים, 2,200.

<אבי אנקורי: נקרא לילד בשמו, מתוכם קרוב, בין 150 למאתיים, בני שישים וצפונה.

<אבי אנקורי: 60, 62, 65, 66 שהם כבאים מבצעיים לכל דבר.

נאוה בוקר: בני שישים פלוס.

נאוה בוקר: והם יוצאים לכבות דליקות.

<אבי אנקורי: כן.

<אבי אנקורי: בני שישים פלוס.

<אבי אנקורי: יוצאים לכבות דליקות מכיוון שעידוד פרישה אין לנו, גיל פרישה במשטרה ובצבא הוא 55, 57.

<אבי אנקורי: אצלנו אין את זה.

<אבי אנקורי: כבאי בן 62 שנתן ארבעים שנה מהחיים שלו, הוא לא אותו פרח שהגיע כמו שהוא היה.

נאוה בוקר: עכשיו אתה מבין למה צריך ועד?

<דוד פייביש: אני הייתי איש ועד.

<קריאה: הוא איש ועד כל החיים שלו.

<קריאה: הוא אתנו.

נאוה בוקר: לא יתכן שכבאי בן שישים יוצא לכבות דליקות כמו בחור צעיר בן 25.

<דוד פייביש: הוועד זה טוב אבל לא כמעורבות בנושאים המקצועיים.

<אבי אנקורי: אתה יודע מה התפקיד שלי?

<אבי אנקורי: אני מפקד צוות 24 שנים.

<אבי אנקורי: תאמין לי, אני גם יודע להיות מקצועי.

<דוד פייביש: אף אחד לא מטיל ספק.

<אבי אנקורי: יושבים כאן מטובי המערך, מפקדי משמרת, מפקדי תחנות.

<אבי אנקורי: ועד עובדים מצטייר כסדין אדום.

<אבי אנקורי: סגן יושב ראש הארגון הוא מפקד משמרת, אחד הטובים בארץ.

<אבי אנקורי: יש לנו רע"ני חקירות.

<אבי אנקורי: גם אתה היית בוועד ואתה מפקד בית ספר.

<אבי אנקורי: רק מה, יושבים כאן בעלי מקצוע אבל מה קרה?

<אבי אנקורי: הם ועד, אז הם מסומנים אחרת.

<אבי אנקורי: אבל אלה מפקדי משמרת, מפקדי תחנות, רע"ני חקירות, קציני חומ"ס, אנשים מקצועיים שנולדו בכבאות, לא באו לאיזו תכנית הבראה של שלוש, ארבע, חמש שנים.

נאוה בוקר: אני רוצה לשאול את היועץ המשפטי שלנו.

נאוה בוקר: יש דרכים חוקיות בהן אפשר לכפות את פתיחת בית הספר לכבאות?

<עידו בן יצחק: הנושא הזה לא מוסדר בחוק.

<עידו בן יצחק: כל מה שקשור להכשרה, הסמכויות בחוק הן מאוד כלליות והן נותנות שיקול דעת.

נאוה בוקר: שמונה חודשים בית ספר שהקימה מדינת ישראל בעשרות מיליוני שקלים עומד סגור.

<עידו בן יצחק: הדבר היחידי הוא אם תגישי הצעת חוק שמחייבת את פתיחתו.

נאוה בוקר: כבר הגשנו הצעת חוק על טיפול נפשי ועכשיו אתה עושה לי עוד עבודה.

נאוה בוקר: הבנתי.

<עידו בן יצחק: אין דרך אחרת.

<עידו בן יצחק: החוק לא מכיר בקיומו של בית ספר.

<עידו בן יצחק: הכול בתוך הנציבות כפי שהיא מחליטה.

נאוה בוקר: האופציה היחידה היא להגיש הצעת חוק שתחייב את הנציבות לפתוח את בית הספר בצורה מסודרת.

נאוה בוקר: בסדר.

<דוד פייביש: אני חוזר ואומר.

<דוד פייביש: אבי, אל תיקח את זה באופן אישי.

<דוד פייביש: אני רק אומר שהכול יכול להיפתח מחר בבוקר, בעוד שבועיים, אבל רק לא באיומי סגירה.

נאוה בוקר: אתה מבין שאתה גוזל מהארגון את הכלי היחיד.

<אבי אנקורי: לא.

נאוה בוקר: אחד הכלים הבודדים שיש ברשותו כדי להגן על לוחמי האש.

<אבי אנקורי: עצור.

<אבי אנקורי: אני אענה.

<אבי אנקורי: פתח את הקורסים.

<אבי אנקורי: אני לא מאיים.

<אבי אנקורי: אני לא מבין, לאן אתה רוצה למשוך אותי?

<אבי אנקורי: לאן אתה מושך אותי?

<אבי אנקורי: אני איימתי על מישהו?

<אבי אנקורי: פתח את הקורס.

<אבי אנקורי: יש לי עוד הרבה כלים.

<אבי אנקורי: אם אתה מסתכל על זה ככלי, אין בעיה.

<אבי אנקורי: תפתחו קורסים מחר בבוקר.

<אבי אנקורי: מה לא ברור?

נאוה בוקר: הנה, הוא נותן לך את האו-קיי.

<אבי אנקורי: דוד, אני מכבד אותך, בוא תכבד אותי.

<אבי אנקורי: תפסיק עם האמירות לגבי התחייבויות.

<אבי אנקורי: אני בא ואומר קבל עם ועדה, בשעה טובה, מחר תפתחו קורסים.

<אבי אנקורי: אתם יכולים.

<אבי אנקורי: יש לכם משאבי אנוש, אגף הדרכה.

<אבי אנקורי: פתח.

<אבי אנקורי: רק מה?

<אבי אנקורי: אל תפנו אלי.

<אבי אנקורי: עזבו אותי לנפשי.

<אבי אנקורי: יש לי להתעסק עכשיו ביום הכבאי.

<אבי אנקורי: מספיק.

<אבי אנקורי: צאו לדרך.

<אבי אנקורי: מה עוד?

<אבי אנקורי: מה אתה עוד רוצה?

<אבי אנקורי: צאו לדרך.

<דוד פייביש: אני רק אומר שהסכסוך במערך לא ישפיע על בית הספר כי אני יודע מה יהיה מחר.

<דוד פייביש: אני יודע שאנחנו נפתח - - -

<אבי אנקורי: דוד, אתה הולך לכיוונים.

<אבי אנקורי: בוא תכבד אותי.

<דוד פייביש: אני מכבד אותך.

<אבי אנקורי: לא.

<אבי אנקורי: אתה לא מכבד אותי.

<דוד פייביש: אבי, אתה יודע שגם הנציב רוצה שבית הספר יהיה פתוח.

<דוד פייביש: אחד ממאווייו הוא שבית הספר יהיה מחוץ לכל דיון.

<אבי אנקורי: אני אכבד אותך ולא אגיב.

נאוה בוקר: הוא נתן לך אור ירוק.

נאוה בוקר: פתח את בית הספר.

נאוה בוקר: אני רק לא מבינה למה הגיוסים מתעכבים כל כך.

נאוה בוקר: אני יודעת שיש תקציב וכסף לא חסר.

נאוה בוקר: אפשר להניע את התהליך בצורה קצת יותר זריזה.

נאוה בוקר: מדובר כאן בחיי אדם.

נאוה בוקר: אנחנו לא רוצים שיקרה אסון נוסף כמו שקרה לפני שש וחצי שנים.

נאוה בוקר: היה שם מחסור אדיר בכוח אדם.

נאוה בוקר: מצבת כוח האדם השתפרה אבל זה עדיין לא מספיק וכולנו יודעים שזה עדיין לא מספיק.

<דוד פייביש: אני אדאג שתקבלי עדכון לגבי הנושא של הגיוס.

נאוה בוקר: אני אשמח מאוד.

נאוה בוקר: זה חשוב מאוד.

נאוה בוקר: אני רוצה שנצא מכאן עם החלטה.

נאוה בוקר: קודם כל, אנחנו נקיים דיון נוסף כי אני חושבת שהזמן אוזל.

נאוה בוקר: הקיץ מתקרב ותוך שבועיים-שלושה נקיים דיון בנושא הזה.

נאוה בוקר: אני רוצה לשמוע על התקדמות.

נאוה בוקר: הדיון יתקיים בהשתתפות הנציב.

<אבי אנקורי: משאבי אנוש.

נאוה בוקר: כל הגופים הרלוונטיים.

נאוה בוקר: אני רוצה את היועץ המשפטי של המשרד לביטחון פנים.

נאוה בוקר: לא יתכן שכספי ציבור ייזרקו לפח.

נאוה בוקר: שמונה חודשים בית ספר לא מתפקד.

נאוה בוקר: לא פועל.

נאוה בוקר: לשם מה בניתם אותו?

נאוה בוקר: הקמתם אותו בתקציבים אדירים.

<קובי לוי: תראי כמה שמים שם היום.

<קובי לוי: מה משקיעים שם היום.

נאוה בוקר: על מה ולמה?

<אבי אנקורי: במקום לשפץ תחנות לכבאים, הם בונים בניינים.

<אבי אנקורי: בטונים.

נאוה בוקר: מספיק.

נאוה בוקר: יש גבול.

<דוד פייביש: אתה יודע לבד איפה החניכים שמגיעים לבית הספר נשארו עד היום ואיפה הם הולכים לשהות בעתיד.

<דוד פייביש: המבט שלנו הוא קדימה.

<דוד פייביש: לראות את מערך ההדרכה, לראות את הכבאות בעוד כמה שנים.

<דוד פייביש: ולכן אנחנו בונים היום את הסימולטור הכי מתקדם בעולם.

נאוה בוקר: אני יודעת.

<דוד פייביש: בונים פנימייה לקורסים.

נאוה בוקר: אתם לא מקיימים שם קורסים.

נאוה בוקר: אז תבנו ותבנו, ומה?

<דוד פייביש: אני אומר שאנחנו עם הפנים קדימה.

<דוד פייביש: עד שיסיימו את הבנייה, אנחנו כבר נהיה.

נאוה בוקר: יש לנו כאן אורח.

נאוה בוקר: אביאל קובייסי.

<אביאל קובייסי: אני רואה שיש לנו כאן מחלוקת קשה בין הוועד לבין הנציבות.

נאוה בוקר: מה תפקידך?

<אביאל קובייסי: אני מתעסק בייעוץ בנושאי ביטחון, נכי צה"ל וביטחון וכולי.

<אביאל קובייסי: אני כאן נכנסתי ומקשיב לתהליך שמתנהל כאן ולדיאלוג שמתנהל בין הנציבות לבין הוועד.

<אביאל קובייסי: נראה לי שזה יותר עניין של מחלוקת אישית יותר מאשר עניינית.

<אביאל קובייסי: לא שמעתי כאן לוחות זמנים, לא שמעתי תכנית מובנית של בית הספר, לא שמעתי על קורסים מתוכננים, על תכנית עבודה.

<אביאל קובייסי: חוץ מזה, איפה הנציב באמת?

<אביאל קובייסי: הוא האוטוריטה היחידה שייתן את המענה ואת התשובות לעניינים האלה.

<אביאל קובייסי: סליחה, עם כל הכבוד לכל הנוכחים כאן.

<אביאל קובייסי: אני חושב שאת צריכה להוציא לו זימון חד משמעי שלא משתמע לשתי פנים.

נאוה בוקר: אני אוציא זימון אישי.

<אביאל קובייסי: הוא לא יכול להתנהל כפי שהוא רוצה.

<אביאל קובייסי: זאת כנסת ישראל, זאת ועדה שהיא גוף דומה לגוף משפטי.

<אביאל קובייסי: לכן הוא צריך לכבד את המעמד.

<אביאל קובייסי: לפי דעתי את צריכה לזמן דיון מיידי ולא לחכות שלושה שבועות ולא חודשיים כי כאן מדובר בדיני נפשות.

נאוה בוקר: ננסה לקיים דיון נוסף בתוך שבועיים.

נאוה בוקר: גם ועדת הפנים עמוסה בדיונים.

<אביאל קובייסי: אני אשמח מאוד לסייע, אם אפשר.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: זימון אישי כולל יועצים משפטיים.

נאוה בוקר: ליאור, אני רוצה שיהיה כאן יועץ משפטי של המשרד לביטחון פנים.

<ליאור חיימוביץ: אין בעיה.

נאוה בוקר: אם השר רוצה להגיע, אני יודעת שהוא מאוד עסוק אבל אני יודעת שאכפת לו ושהוא ער לכל מה שקורה כאן, בבקשה.

נאוה בוקר: אם הוא ירצה להשתתף בדיון, אני אשמח.

נאוה בוקר: אם לא, יועץ משפטי גם טוב.

<ליאור חיימוביץ: למרות שלא שמעתי נושאים משפטיים.

<ליאור חיימוביץ: לא עלו היום נושאים משפטיים כבדי משקל.

נאוה בוקר: היועצים המשפטיים מנהלים לנו את המדינה.

<ליאור חיימוביץ: אני מבטיח לך שאפשר גם בלעדיהם.

<ליאור חיימוביץ: זאת דעתי אבל אם תרצי שיבוא יועץ משפטי, הוא יבוא.

נאוה בוקר: אפשר להפוך גם את הקושי לטוב.

נאוה בוקר: כשיועץ משפטי יכול להגיד על פי חוק מותר לך "לכפות" או לחייב לפתוח את בית הספר או לעשות כך וכך, יש לנו איזושהי סמכות לעשות את הדברים וזה חשוב מאוד.

<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, הכפייה היא בעייתית.

<דוד פייביש: הידברות היא הרבה יותר טובה.

<אבי אנקורי: למה?

<אבי אנקורי: שיכפו על הנציב לפתוח קורס.

נאוה בוקר: חיכינו לכם שמונה חודשים, להידברות הזאת.

נאוה בוקר: לא מהיום.

נאוה בוקר: אני כל הזמן מנדנדת ושואלת מה קורה, למה אין גיוסים, למה בית הספר לא נפתח.

נאוה בוקר: מספיק.

נאוה בוקר: עד כאן.

נאוה בוקר: חיכינו מספיק.

<אבי אנקורי: הנציב לא אוהב שכופים עליו לעשות דברים, אז תיזהרו.

נאוה בוקר: אני לא אענה לך בשם הנציב.

נאוה בוקר: כשהוא יהיה כאן, הוא ישיב לדברים.

נאוה בוקר: אתה רוצה להגיד מילה לסיום?

<אבי אנקורי: אתה רוצה עוד התחייבות?

<אבי אנקורי: משהו?

<דוד פייביש: שמע, את ההתחייבות נשיג בהידברות.

<דוד פייביש: כולי תקווה שהדיון שהתכנסנו לשמו כאן הוא כדי להשיג את פתיחת בית הספר ללא הפרעות.

נאוה בוקר: פרקטית מה אנחנו עושים?

<דוד פייביש: חסל סדר שק חבטות.

<דוד פייביש: נשב ונדבר בנושא הזה ואיך אנחנו יכולים לפתוח את בית הספר בלי איומים ובלי מחלוקות.

נאוה בוקר: עוד שבועיים אני מכנסת דיון.

נאוה בוקר: זה יקרה עד אז?

<דוד פייביש: לא מבטיח, אבל נראה איך אנחנו יוצאים מכאן ואיך אנחנו ממשיכים.

<אבי אנקורי: אני יכול להבטיח שיפתחו קורסים?

<אבי אנקורי: מה אתה רוצה?

<אבי אנקורי: אתה לא מבטיח?

<אבי אנקורי: אם אתה לא מסוגל לעמוד בהתחייבויות, בסדר.

<דוד פייביש: אתה עושה את זה בצורה כזאת כאילו שאין מחלוקת כרגע.

<דוד פייביש: אין מחלוקת.

<דוד פייביש: אני אומר רק דבר אחד.

<דוד פייביש: לא התחייבות, אני חוזר בי מזה, אני אומר שצריכה להיות איזושהי הבנה מצדכם, מצדך, שבית הספר לא ישמש כשק חבטות.

<דוד פייביש: זה הכול.

<דוד פייביש: יכול להיות שאני משתמש במילה הזאת יותר מדי, אבל בוא נרד מזה, אבי.

<אבי אנקורי: בסדר.

<דוד פייביש: תודה.

נאוה בוקר: חברים, תודה רבה לכל מי שהשתתף בדיון הזה.

נאוה בוקר: הישיבה נעולה.