ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 406, 2017-05-16 09:10

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה במסגרת יום השוויון ליוצאי אתיופיה.

דוד אמסלם: זה היום שהכנסת מציינת את היום הזה וכך גם כל הוועדות.

דוד אמסלם: שלחתם אלי שני נושאים לדיון אבל בסופו של דבר התכנסנו סביב הנושא של מעמדם של הקייסים והמנהיגות הרוחנית של הקהילה.

דוד אמסלם: זה אחד הנושאים ששלחתם אלינו לדיון והחלטנו להתמקד בו.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לחברי חבר הכנסת אברהם נגוסה שהוא גם יותר בקיא ממני בנושא הספציפי הזה.

דוד אמסלם: אחרי כן נשמע את משרד ראש הממשלה, את המועצות הדתיות וכמובן את הקייסים ושאר המשתתפים.

אברהם נגוסה: תודה אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: אני מאוד מברך על החלטתך לקיים הדיון הזה בנושא החשוב הזה.

אברהם נגוסה: אני מברך גם את הכנסת שמציינת היום את נושא יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: הנושא בו נדון עכשיו בוועדה הוא נושא חשוב וחשוב לקהילה.

אברהם נגוסה: אני אתן את הרקע ואומר היכן הנושא נמצא היום והיכן הוא תקוע.

אברהם נגוסה: נציגי משרדי הממשלה יתייחסו ויאמרו איך אנחנו מתקדמים הלאה.

אברהם נגוסה: היום יש 15 קייסים.

אברהם נגוסה: יש קייסים שמכהנים במשרה מלאה ולא על התקנים האלה אנחנו כרגע מדברים.

אברהם נגוסה: כאמור, יש 15 קייסים שקיבלו הכרה במשרד הדתות והשתלבו במועצות הדתיות על מנת לשרת את הקהילה.

אברהם נגוסה: הצורך של הקייסים לשרת את הקהילה הוא צורך חשוב מאוד מכיוון שאלה המנהיגים הרוחניים שהובילו את הקהילה בגולה והביאו אותה למדינת ישראל, בהנהגתם.

אברהם נגוסה: השירותים שהקייסים נותנים היום בכל הארץ, הוא שירות חיוני לקהילה, בכל התחומים, בעיקר בתחום הרוחני-חברתי.

אברהם נגוסה: זה חשוב.

אברהם נגוסה: לצורך הזה הממשלה החליטה להכיר ב-15 קייסים צעירים שקיבלו את ההסמכה כאן בישראל והם הוכרו בחצי משרה.

אברהם נגוסה: חצי המשרה הזאת - בפעם הקודמת מישהו הראה לי את תלוש המשכורת שלו, 1,900 שקלים, מקסימום אלפיים שקלים.

אברהם נגוסה: אם אני טועה, הם יתקנו אותי.

<קריאה: עד היום זה הסכום.

אברהם נגוסה: בסכום הזה אי אפשר לכלכל משפחה ולכולם יש משפחות ויש להם משכנתאות.

אברהם נגוסה: הם לא יכולים לכלכל את חייהם והם תקועים.

אברהם נגוסה: הם לא יכולים לעזוב את העבודה שלהם, את האחריות הקהילתית שלהם ולחפש עבודה, ומה שהם מקבלים, זה לא מספיק.

אברהם נגוסה: ישבתי עם הרב יוסף הדנה ועם שר הדתות ושר הדתות הסכים להשלים ל-15 קייסים כך שיועסקו במשרה מלאה והסכים למנות רבנים מבני הקהילה.

אברהם נגוסה: במצב הזה הנושא היה צריך לבוא לוועדת השרים בראשות ראש הממשלה.

אברהם נגוסה: נמצא כאן אודי והוא ירחיב יותר מאוחר.

אברהם נגוסה: הנושא תקוע.

אברהם נגוסה: אני חייב לציין שבנוסף ל-15 קייסים יש 13 קייסים שלא קיבלו הכרה במשרד הדתות ואין להם את חצי המשרה.

אברהם נגוסה: הם משרתים את הקהילה בהתנדבות.

אברהם נגוסה: הדרישה של הקייסים היום היא להשלים ל-15 קייסים למשרה מלאה ולהכיר ולקבל במשרד הדתות את 13 הקייסים החדשים.

אברהם נגוסה: כאן הנושא תקוע בין משרד הדתות לבין משרד ראש הממשלה, דהיינו ועדת השרים, ואין פתרון.

אברהם נגוסה: היו תכניות שאושרו והוגשו עם תקציבים אבל לנושא הזה עדיין אין פתרון.

אברהם נגוסה: לכן אני מאוד שמח שאתה מקיים את הדיון הזה.

אברהם נגוסה: אני אשמח לדעת איך אנחנו יוצאים מהמלכודת בה אנחנו נמצאים.

אברהם נגוסה: אני מקווה שאודי אולי ייתן לנו כיוון כי הוא מרכז את הנושא של יוצאי אתיופיה בוועדת השרים.

אברהם נגוסה: נמצא כאן כבוד הרב הראשי של יהודי אתיופיה שמייצג גם את משרד הדתות.

אברהם נגוסה: תודה.

דוד אמסלם: תודה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

דוד אמסלם: אני מעביר את זכות הדיבור לחבר הכנסת דב חנין שלדעתי גם יזם את היום הזה בכנסת.

דב חנין: אכן כן.

דב חנין: תודה אדוני.

דוד אמסלם: הפנטזיה שלי היא שלא יהיה יום כזה בכנסת.

דוד אמסלם: שלא תצטרכו בכלל לקיים יום כזה.

דב חנין: תודה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: האמת היא שפעמיים תודה לך.

דב חנין: תודה לך קודם על המחויבות העמוקה שלך לנושאים של יוצאי אתיופיה.

דב חנין: זו מחויבות שלא התחילה ביום הזה אלא היא מהרגע הראשון שנכנסת לכנסת.

דב חנין: תודה לך על קיום הדיון כי עם כל הלחץ הגדול בדיוני ועדת הפנים, הצלחת למצוא יחד עם צוות הוועדה את הזמן ואני מאוד מאוד מעריך את זה.

דב חנין: כמו שאמר חברי חבר הכנסת נגוסה, מדובר בנושא מאוד מאוד חשוב.

דב חנין: אדוני היושב ראש, מה שקורה בנושא הזה, ואני חושב שהיטיב לסכם אותו חבר הכנסת נגוסה, אני חושב שזה מסכם את המצב שלנו בנושא של יוצאי אתיופיה בישראל.

דב חנין: ברמת העיקרון אנחנו כולנו מבינים שמדובר בציבור גדול שסובל מאפליה והאפליה הזו דורשת תיקון, תיקון גדול, ברור וחזק.

דב חנין: הדיבורים הם טובים.

דב חנין: בסך הכול אנחנו שומעים דיבורים טובים.

דב חנין: הייתה גם ועדה במשרד המשפטים, ועדת פלמור, שעשתה עבודה רצינית.

דב חנין: הבעיה הגדולה שלנו היא שעד היום יש פער מאוד גדול בין הדיבורים היפים, החגיגיים, הנכונים לבין המציאות.

דב חנין: מה שתיאר חבר הכנסת נגוסה, זאת הרי מציאות בלתי נסבלת.

דב חנין: האם יתואר שבמדינת ישראל בן אדם שהוא בעצם עוסק במשרה רבנית, גם מנהיג ציבור, מנהיג רוחני של ציבור, וגם נותן שירותי דת, האם יתואר שבן אדם כזה יחיה משכר של 1,900 שקלים?

דב חנין: באמת מישהו מעלה על דעתו דבר כזה?

דב חנין: חוץ מבאמת באותו ציבור ספציפי של יוצאי אתיופיה בישראל.

דב חנין: האם יעלה על הדעת שאנחנו נצפה כחברה שאנשים ייתנו שירות לציבור או ייתנו שירותי דת לציבור ויעשו את זה בהתנדבות?

איתן ברושי: כמה כאלה צריך לפי דעתך?

דב חנין: המספרים שכרגע מדובר בהם הם מאוד מאוד קטנים.

דב חנין: אנחנו מדברים על 15 אנשים שהם בחצי משרה ועל עוד 13 אנשים שעובדים בהתנדבות.

דב חנין: לפי דעתי המספרים האלה הם נמוכים מדי כי אנחנו מדברים על ציבור מאוד גדול שצריך להיעזר בשירותי דת.

<אהוד פרוור: יש רבנים, יש רבנות, העולם לא נעלם.

דב חנין: בסדר.

דב חנין: אני לא אומר שרק הם.

<אהוד פרוור: זה לא שאין שירותי דת.

דב חנין: נכון, זה לא שאין שירותי דת, אבל כשאנחנו מדברים על שירותי דת מכוונים לקהילה ומותאמים לקהילה, אנחנו צריכים להכיר תודה על כך שזו קהילה שהצמיחה בתוכה הנהגה רוחנית ודתית כזאת.

דב חנין: זה בעצם סוג של נכס.

דב חנין: במקום שהמדינה תבוא ותגיד תודה, תודה שיש את האנשים האלה, אנחנו לא צריכים להתחיל מהתחלה לייצר, יש את האנשים, יש את היכולות, יש את המסורות, אנחנו מתעלמים מהדבר הזה או לפחות לא נותנים לו את המשקל המתאים.

דב חנין: אדוני היושב ראש, יש לנו היום ברמת העיקרון עם מי לעבוד.

דב חנין: אני חושב ששר הדתות השר אזולאי מאוד פתוח לנושא הזה.

דב חנין: אני גם שוחחתי אתו בזמנו.

דב חנין: אודי, אתה איש מעשה ואני מכיר אותך לא רק מהעניין הזה אלא גם מתחומים אחרים, אבל הדרישה שלנו צריכה להיות לראות מאתכם איזושהי תכנית עבודה עם לוחות זמנים שמראה איך אנחנו מביאים לשינוי וליישור קו כדי שהמצב של הקייסים ישתנה, כדי שהם יוכלו לעבוד בצורה מכובדת ומכבדת וכדי שהקהילה של יוצאי אתיופיה בישראל תוכל לקבל את שירותי הדת ואת ההנהגה הרוחנית הנדרשת.

דב חנין: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

דוד אמסלם: אני אענה לך בקצרה לגבי ההערה של אודי.

דוד אמסלם: בני עדות המזרח, כשהם עלו לארץ, רובם היו אנשים דתיים.

דוד אמסלם: סבא שלי עלה לארץ, אבא שלי, והם היו אנשים דתיים.

דוד אמסלם: הרבנים שם היו דמויות כאשר מעבר לקטע הדתי, הם היו מנהיגים.

דוד אמסלם: הם היו חלק מההנהגה שהנהיגה אותם.

דוד אמסלם: כמובן באו לארץ, חלק גדול מאוד אחר כך התרחק מקיום המצוות המלא אבל נשארו אנשים מסורתיים.

דוד אמסלם: ההנהגה הדתית היא הכבוד של העדה, היא הכבוד שלנו.

דוד אמסלם: זאת לא שאלה אם אתה דתי או לא דתי אלא זאת שאלה של כבוד.

דוד אמסלם: תמיד אנחנו מכבדים את מנהיגי הדת שלנו בלי קשר לכך אם אנחנו מקיימים את כל תרי"ג מצוות או לא.

דוד אמסלם: בוודאי שכאשר אתה מהעדה, זה הכבוד של העדה.

דוד אמסלם: זה לא הכבוד של הקייסים בלבד.

דוד אמסלם: אלה לא שלושים אנשים, זה לא הסיפור.

דוד אמסלם: זה כמו שאם מישהו בעולם פוגע בכבודו של ראש ממשלת ישראל, אני באופן אישי נפגע וזה לא קשור אם הצבעתי בשבילו או לא.

דוד אמסלם: הוא פגע במדינה.

דוד אמסלם: כשאני שומע את הנתונים, ועוד מעט ניכנס אליהם, אני לא מצליח להבין איך רב במדינת ישראל, קייס, מקבל אלפיים שקלים לחודש.

דוד אמסלם: אין לי מושג למה, אבל עוד מעט ניכנס לפרטים.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה לא בא להחליף את הנושא של הרבנות.

דוד אמסלם: יש כאן הנהגה רוחנית, יש כאן מסורת שהרבנות הראשית לא מביאה אותה לידי ביטוי, וזה בסדר, אבל העדה רוצה לשמור עליה ואני שמח על כך וחושב שצריך לעודד את זה כך שזה לא ייעלם.

דוד אמסלם: יש לנו כאן רב תרבותיות וזה מה שכל אחד מאחד את מדינת ישראל כאשר כל אחד שומר על המסורת, כך שאנחנו חוגגים גם מימונה וגם סהרנה.

דוד אמסלם: הכול ביחד.

דוד אמסלם: זה עם ישראל.

<אהוד פרוור: יש כאן מסורת שאנחנו מתווכחים אבל במה שאמרת כרגע, אני לגמרי מסכים.

דוד אמסלם: בסוף הוויכוח אתכם הוא תמיד בכסף.

דוד אמסלם: כשמגיעים לכסף, מה קורה?

דוד אמסלם: פתאום זה לא חשוב וזה לא חשוב.

<אהוד פרוור: הצעתי לך להחליף אותי עם אגף התקציבים.

דוד אמסלם: אני לא אשאל אותך את השאלה כי אם אברהם נגוסה פנה אליך, אני לא רוצה להיכנס לזה.

דוד אמסלם: אני מקיים כאן במשך השבוע עשרות דיונים ויאמרו לך את זה דב חנין, גם אברהם וברושי שמשתתפים הרבה בדיונים שלי וחלקם דיונים על הרבה מאוד כסף.

דוד אמסלם: אני לא פוגש אותך אף פעם, בטח לא על 500 אלף שקלים.

דוד אמסלם: זה מתחת לרדאר.

דוד אמסלם: אני כאן מדבר על חוקים של עשרות מיליונים ומאות מיליונים ואני לא פוגש אותך כאן.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין למה כל קייס הוא החלטת ממשלה.

דוד אמסלם: אין לי מושג למה זה כך אבל לזה אני לא נכנס.

דוד אמסלם: למדתי שאם כבר פתחו את הנתיב, בוא נישאר בו, גם אם הוא עקום.

דוד אמסלם: נישאר בו בגלל שאחרת, כדי לפתוח נתיב חדש, אני צריך עוד ארבע שנים.

דוד אמסלם: לכן, בוא נישאר כך.

דוד אמסלם: חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת.

איתן ברושי: בעיני הסיפור של העלייה האתיופית הוא מהסיפורים היפים ביותר.

איתן ברושי: כמי שגדל כאן בארץ, אני חושב שמראשית העלייה הזאת אני עוקב ומלווה ומשתתף היכן שאפשר.

איתן ברושי: בעיני זה סיפור מופלא.

איתן ברושי: לכן המשימה העיקרית – ובזמנו עסקו בזה גם יושב ראש הוועדה וגם נגוסה – היא להשלים את העלייה מאתיופיה ולקדם את מה שצריך לקדם כדי להביא לכאן עוד עולים.

איתן ברושי: כל עלייה היא שונה וישראל בנויה מדורות של עולים.

איתן ברושי: צריך לומר שישראל חזקה היא ישראל שיש בה יותר יהודים ויש בה עלייה יותר גדולה.

איתן ברושי: לכן עלייה בלי קליטה לא יכולה להיות.

איתן ברושי: קליטת העלייה, עלייה וקליטה, נשארה יעד לאומי של כל הממשלות בכל התקופות.

איתן ברושי: הקהילה היהודית הגדולה בעולם היא בישראל אבל רוב היהודים לא חיים בישראל.

איתן ברושי: לכן המשימה הזאת נשארה משימה שמוטלת גם עלינו.

איתן ברושי: היא לא הסתיימה ואנחנו עוד מעט שבעים שנות מדינה.

איתן ברושי: השאלה היא, אודי, מה התנאים שיאפשרו כאן קליטה אמיתית של יוצאי אתיופיה, כמו גם קהילות אחרות אבל אנחנו עכשיו עוסקים ביוצאי אתיופיה.

איתן ברושי: אני חושב שמה שצריך להנחות אותנו בדיונים – והיום הזה מוקדש לנושא של קליטה, שוויון בקליטה ויצירת הזדמנות שווה – מה הם התנאים שאם נאפשר אותם, זאת תהיה עלייה שתהיה לה תרומה למדינת ישראל.

איתן ברושי: לכן הסיפור הזה הוא סיפור מיוחד.

איתן ברושי: הוא לא יכול היה לקרות בלי החלטות של ממשלות ישראל לדורותיהן.

איתן ברושי: אתם יודעים את הסיפור ואני לא רוצה להאריך.

איתן ברושי: לכן השאלה של כמה קייסים יהיו כאן, שאלתי מה הכללים, היא שאלה שולית.

איתן ברושי: כפי שאמר היושב ראש, השאלה היא מה ישראל השקיעה בעלייה הזאת כדי להביא אותה.

איתן ברושי: עכשיו אנחנו לא יכולים להיתקע על שוליים של שוליים.

איתן ברושי: אני מסכים שזה מתאים לפקידי האוצר.

איתן ברושי: הם בדרך כלל רואים ראייה מאוד צרה, הם פחות רואים את התמונה כולה, הם בקושי גזברים קטנים.

איתן ברושי: לדעתי מה שצריך לעשות זה קודם כל להגדיר מה היקף הפעילות הנדרשת ואם אתם שואלים אותי, עדיף פחות קייסים עם משכורת מלאה מאשר הרבה קייסים רעבים.

איתן ברושי: בסופו של דבר התפקיד שלנו כאן, כפי שאמר היושב ראש, אנחנו לא מנהלים כל פרט, אבל אם היקף העלייה הוא כזה ואם צפויים להגיע עוד עולים, ויש התחייבות להביא עוד עולים ואני בעד זה, ולא לוותר, אז מה התשתית הדתית הנדרשת כאשר אנחנו מצד אחד רוצים שכולנו נהיה עם אחד ומצד שני אנחנו רוצים לשמר את הייחוד של כל קבוצה ואת הזכות להיות שונה.

איתן ברושי: אנחנו עם אחד וגורל אחד אבל יש לנו את הזכות להיות שונה, כל אחד על פי מוצאו ועדתו והיכולת שלו לשמר את הדברים גם לדורות הבאים.

איתן ברושי: לכן הראייה של כמה קייסים היא ראייה של תנאים שצריך לאפשר אותם והעלות והשכר הם תנאי לקיום.

איתן ברושי: אלה שני דברים שצריך להפריד ביניהם.

איתן ברושי: קודם כל, מה אני רוצה ומה אני יכול.

איתן ברושי: מה התנאים להצלחת הקליטה, כולל המשך העלייה משם, ומה התנאים כאן שצריך לאפשר אותם כך שאפשר להיות אנשים גאים גם אם אתה עוסק בשליחות ציבורית.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אם אפשר עוד משפט.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אני מברך את כל המשתתפים בישיבה הזאת.

דב חנין: אני רק רוצה לומר לכם שאנחנו במקביל מנהלים דיונים בעשר ועדות של הכנסת.

דב חנין: אני גם מתנצל שאני אצא לרוץ לוועדות אחרות.

דב חנין: כולכם כמובן מוזמנים למליאת הכנסת בשעה 4:00 אחר הצהרים, שם נדבר גם על הנושאים האלה, וגם לכנס הגדול שנקיים באולם שפרינצק בכנסת בשעה 2:00 בצהרים.

דב חנין: תודה לכם על הגעתכם לכאן.

דוד אמסלם: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני דווקא רוצה לשמוע את הקייסים עצמם.

<שמאי אליאס: אני מראשון לציון.

<שמאי אליאס: תודה נתונה לחבר הכנסת דב חנין על היוזמה של היום הזה ועל הדיון הזה.

<שמאי אליאס: נכון אמר חבר הכנסת אמסלם שאנחנו רוצים שהיום הזה בכלל לא יתקיים ואולי נגיע ליום הזה אבל בינתיים יש צורך לקיים אותו.

<שמאי אליאס: אני מברך על קביעת הדיון בוועדה, שמתקיים למרות הקשיים כי הנושא בו אנחנו דנים הוא חשוב מאוד.

<שמאי אליאס: דיברתם על השכר העלוב, דיברתם על הדבר הקשה, על התקנים, ואני חושב שכל זה מצביע על היחס המזלזל שיש כלפי המנהיגות הרוחנית של הקהילה.

<שמאי אליאס: אף אחד לא רוצה להתעסק בנושא הזה של הקייסים.

<שמאי אליאס: גם בוועדות, למעט ועדת העלייה והקליטה, כאשר גם בוועדת הכלכלה בזכות חברינו שיושב לידי, ביוזמתו התקיים דיון פעם אחת.

<שמאי אליאס: כל השאר, אין דיונים.

<שמאי אליאס: אני כקייס כבר 14 שנים בתפקיד הזה, בכל 14 השנים אנחנו נאבקים על העניין הזה.

<שמאי אליאס: כבר לפני כן התחילו המאבקים.

<שמאי אליאס: אין ועדה שעסקה בנושא הזה.

<שמאי אליאס: דיונים, ועדות, החלטות, קביעות היו רק בנושא תעסוקה, רווחה וחינוך.

<שמאי אליאס: נושא המסורת, נושא המנהיגות הרוחנית הוא בעצם בחצר האחורית של כולם וזה כואב.

<שמאי אליאס: לכן אני חושב שכבר נמאס לנו ונעבור למאבק הרבה יותר רציני כדי שממשלת ישראל, בראשה עומד בנימין נתניהו, תדון בצורה רצינית ותשים סוף למאבק הזה ולתת מעמד והכרה בכוהני הדת, בקייסים, כסמכות רוחנית במדינת ישראל.

<שמאי אליאס: אם זה לא יהיה ואם זה לא תקן קבוע, כל פעם משלמים אלפיים שקלים.

<שמאי אליאס: באלפיים שקלים אנשים צריכים להתקיים ולתת שירות לקהילה במשרה מלאה.

<שמאי אליאס: היום כולם מזדעזעים כששומעים את הדבר הזה אבל אנחנו לא באנו בגלל הכסף.

<שמאי אליאס: אני רוצה לומר לכם שהקייסים לא חיים מאלפיים שקלים.

<שמאי אליאס: אתם יודעים שאלפיים השקלים זה לשתי קניות בסופר.

<שמאי אליאס: הקייסים ברוך השם מתפרנסים ועובדים, הציבור מחזיק אותם אבל את הציבור אף אחד לא רואה.

<שמאי אליאס: את העבודה שלהם אף אחד לא רואה.

<שמאי אליאס: מה הם עושים, את אף אחד זה לא מעניין.

<שמאי אליאס: על זה אנחנו מדברים.

<שמאי אליאס: ברשותכם, אולי הוועדה הזאת תגרום לכך שסוף סוף ידונו בצורה רצינית על מעמדם הרוחני של יהודי אתיופיה/הקייסים.

<שמאי אליאס: אם זה לא יהיה כך, כל פעם אנחנו נדון מחדש, נבקש עוד כמה גרושים, נבקש להוסיף עוד עשרה או 15 קייסים שיקבלו אלפיים שקלים, להוסיף עוד חצי משרה, עוד רבע משרה, אבל זה לא זה.

<שמאי אליאס: בהזדמנות הזאת אני מבקש מכל הנוכחים היושבים כאן, כולל נציגי משרד ראש הממשלה, ובמיוחד מהבית הזה שכל פעם אתם מזדעזעים כשאתם שומעים, לקחת אחריות.

<שמאי אליאס: המלים היפות, זה יפה.

<שמאי אליאס: אתם עדה טובה, אתם אנשים כאלה ואחרים וכולי, אבל שבענו לשמוע את הדברים האלה.

<שמאי אליאס: אנחנו רוצים לעבור למעשים.

<שמאי אליאס: תודה רבה על היוזמה.

<ראובן מנשה: אני קייס 32 שנים.

<ראובן מנשה: כאן מספרים על העלייה, על המלים הטובות.

<ראובן מנשה: די, מספיק עם המלים הטובות.

<ראובן מנשה: הילדים שלנו נלחמים במדינת ישראל במלחמת לבנון השנייה ובצוק איתן.

<ראובן מנשה: אני אבא ל-12 ילדים, הילדים שלי נמצאים בתפקידים שונים אבל למה אנחנו כאן?

<ראובן מנשה: לא בזכות אף אחד אלא בזכות של הקדוש ברוך הוא.

<ראובן מנשה: אנחנו לא צריכים את אלפיים השקלים ממשרד הדתות.

<ראובן מנשה: השפילו אותנו שלושים שנים וזה עדיין קיים.

<ראובן מנשה: הרב הדנה, אתה יודע בעצמך, 32 ימים ישבנו בשביתה.

<ראובן מנשה: אבא שלי יבדל לחיים, בזמנו של הרב עובדיה שתמך ביהודי אתיופיה וקבע שיהודי אתיופיה הם יהודים לכל דבר.

<ראובן מנשה: אדוני, אדון פרוור, אלפיים שקלים.

<ראובן מנשה: אנחנו צריכים את הזכות.

<ראובן מנשה: אנחנו לא נגד המדינה אלא אוהבים אותה ומשרתים.

<ראובן מנשה: אני מוכן ללכת למלחמות עם הכובע והתלבושת שלי, אבל הבעיה עליה אתם אחראים היא שאתם משפילים את הקהילה.

<ראובן מנשה: ברוך השם אז לא היה מתורגמן, לא הייתה בינינו שפה, ההורים שבתו בשקט בלי אלימות.

<ראובן מנשה: מתי יש אלימות?

<ראובן מנשה: יש דוקטורים מבני העדה, משפטנים מבני העדה, ראיתם את ההפגנה הגדולה שהייתה.

<ראובן מנשה: האם ראש הממשלה מודע לדבר הזה?

<ראובן מנשה: איזה שינוי אתם תעשו?

<ראובן מנשה: אולי אני אומר מילה קשה, אולי אתם סופרים אותנו כמו את הערבים.

<ראובן מנשה: למה אני צריך לצעוק שלושים שנים כדי לקבל אלפיים שקלים?

<ראובן מנשה: זאת אפליה.

<ראובן מנשה: אני מבקש מכולכם, תשימו לב שכל נער ונערה יורדים מהארץ ולא רוצים להיות כאן בגלל הגזענות.

<ראובן מנשה: אנחנו רוצים לשמור על הכוהנות שלנו.

<ראובן מנשה: 2,500 שנים היינו באתיופיה נגד הנוצרים, נגד המוסלמים, ושמרנו את הדת.

<ראובן מנשה: יש לנו חברי כנסת ודווקא בארץ ישראל אנחנו מושפלים.

<ראובן מנשה: על מה?

<ראובן מנשה: כל אחד בוועדות אומר שאתם האתיופים יפים, חמודים, אוי הנה דוקטור אתיופי שהצליח, אבל אנחנו לא צריכים את המלים האלו.

<ראובן מנשה: תראו אותנו בשוויון.

<ראובן מנשה: למה אני צריך לקבל 1,900 שקלים?

<ראובן מנשה: על מה?

<ראובן מנשה: איזה חוקים?

<ראובן מנשה: 14 שנים אתם דנים בנו.

<ראובן מנשה: אתם אומרים לנו איך להיות בן אדם, אבל אנחנו נגיד לכם שאנחנו בני אדם בעלי סבלנות, בעלי תרבות, בעלי דת.

<ראובן מנשה: אין קייס אחד שיגיד שאם הוא יחלל את השבת, הוא יקבל יותר כסף.

<ראובן מנשה: הוא יאבד את עצמו ולא יחלל את השבת.

<ראובן מנשה: אבל כאן הדת כוללת את הכסף.

<ראובן מנשה: אני מבקש שתתייחסו אלינו.

<ראובן מנשה: תנו לנו את האפשרות להחזיר את הצעירים למסורת.

<ראובן מנשה: ברוך השם היום יש עידן חדש ויש אינטרנט ורואים את העלייה שלנו.

<ראובן מנשה: איך ישבנו ביום כיפור בשביל הדת.

<ראובן מנשה: אמרו לנו שאנחנו לא יהודים אבל היום יהודי, מגיירים אותו בפקס.

<ראובן מנשה: יש לו כסף, מגיירים אותו.

<ראובן מנשה: אנחנו לא צריכים את הכסף.

<ראובן מנשה: תבינו כמה גזענות יש כאן.

<ראובן מנשה: מה זה רב?

<ראובן מנשה: רב צריך להשפיל את עצמו?

<ראובן מנשה: לרב עבריין משרד הדתות משלם שלושים אלף שקלים.

<ראובן מנשה: אדוני עוזר ראש הממשלה, זה אכפת לך? זה כואב לך?

<ראובן מנשה: אם הנכד שלך היה מתעלל בו איזה רב, מה היית עושה?

<ראובן מנשה: הופך את המדינה.

<ראובן מנשה: אלה כל הפנים היפות, תמחקו מכם, תהיו בני אדם, תתייחסו אלינו, יש לנו מסורת טובה.

<ראובן מנשה: בלי אינטרנט.

<ראובן מנשה: מקריית שמונה עד אילת משרתים, אם זה בהלוויית, אם זה בחתונות, הולכים.

<ראובן מנשה: לא צריך כסף.

<ראובן מנשה: הציבור שלנו מחונך ועוזר לנו, מה שלא עושה משרד הדתות ומשרד ראש הממשלה.

<ראובן מנשה: ראש הממשלה אומר אתם האתיופים, אני אוהב אתכם.

<ראובן מנשה: איזה אהבה יש לו? אין לו אהבה.

<ראובן מנשה: תמסור לי את הדברים.

<ראובן מנשה: אנחנו מאוד מבקשים להתייחס אלינו, אם זה בתקציב, אם זה במיגור האפליה, אם זה ביהדות.

<ראובן מנשה: ראש הממשלה מעביר מיליונים, ולמה לא יקציב לנו על מנת לחנך את הדור הצעיר ולהחזיר אותו למסורת?

<ראובן מנשה: אנחנו לא פוגעים באף אחד.

<ראובן מנשה: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה הקייס ראובן.

דוד אמסלם: אמרת מלים כדורבנות.

דוד אמסלם: היה לי קשה לשמוע אותן, אבל הן באו מהבטן.

דוד אמסלם: אני רואה יותר את רוח הדברים.

<אביהו עזריה: אני מברך על היוזמה ואת הוועדה.

<אביהו עזריה: שלושים שנים אנחנו דנים בוועדת העלייה והקליטה ועכשיו עברנו לוועדת הפנים דבר שמהווה התקדמות.

דוד אמסלם: זה אותו דבר.

דוד אמסלם: אברהם ואני, אותו הדבר.

<אביהו עזריה: אני לא מוריד מהתפקיד.

<אביהו עזריה: כל הוועדות דנות בנושא הקהילה וזה מרגש.

<אביהו עזריה: ידידי קייס ראובן דיבר מתוך התרגשות ומתוך כעס פנימי.

<אביהו עזריה: אנחנו לא באנו לבקש כסף או שכר.

<אביהו עזריה: מי שיודע, בשנת 1993 הקייסים עשו שביתה מול משרד ראש הממשלה ואז הוחלט לתת משכורת לקייסים.

<אביהו עזריה: הקייסים באופן משמעותי אמרו שהם לא צריכים כסף אלא הם רוצים את הכבוד שלהם.

<אביהו עזריה: אנחנו רוצים את הזכות שלנו.

<אביהו עזריה: אז היינו צעירים.

<אביהו עזריה: אני הייתי קייס צעיר.

<אביהו עזריה: היה ויכוח בינינו לבין הזקנים.

<אביהו עזריה: אמרו שאם אתם צעירים, לכו לעבוד בבניין ובעבודות אחרות כי עדיף לקבל את המשכורת.

<אביהו עזריה: אמרו, לא, אם אתם נותנים לנו משכורת, אתם מכשילים אותנו.

<אביהו עזריה: אני חושב לעצמי עכשיו שהם היו חכמים.

<אביהו עזריה: מאז, עשרים שנים, אותה בקשה.

<אביהו עזריה: אנחנו אומרים שאם בזכויות של הדת לא יתקנו, הבעיה לא תיפתר.

<אביהו עזריה: הכול בא מהדת.

<אביהו עזריה: ידידי קייס ראובן דיבר על ערבים.

<אביהו עזריה: יש בכנסת 13 חברי כנסת ערבים.

<אביהו עזריה: אנחנו מרגישים שאנחנו חלק מעם ישראל.

<אביהו עזריה: אמנם יש לנו הרגשה פנימית שאנחנו מנודים כי מנדים אותנו אבל אנחנו מרגישים שאנחנו עם ישראל.

<אביהו עזריה: הילדים שלנו אמנם עוברים תלאות קשות כשהם באים להתחתן ועוברים טרטורים קשים, תנאים על גבי תנאים, אבל עדיין הם מתחתנים ברבנות.

<אביהו עזריה: אנחנו מרגישים חלק מעם ישראל.

<אביהו עזריה: הילדים מתגייסים.

<אביהו עזריה: יש לנו נוכחות מכובדת בצבא.

<אביהו עזריה: יש לנו הרבה עבודה.

<אביהו עזריה: המדינה משקיעה במניעת שתייה וסמים ברחוב.

<אביהו עזריה: אבל מי נלחם על הדברים האלה אם לא אנחנו?

<אביהו עזריה: אנחנו נלחמים.

<אביהו עזריה: גם ברווחה יש כל מיני סכסוכים ומי נלחם עבור האנשים?

<אביהו עזריה: אנחנו.

<אביהו עזריה: שלום בית וכל הדברים האלה, מי נלחם למענם?

<אביהו עזריה: אנחנו אלה שנלחמים בשפה שלנו ובכלים שלנו.

<אביהו עזריה: מרמס כבוד הקייסים.

<אביהו עזריה: אנחנו גדלנו באותו מקום, אנחנו היינו באותו מקום, אנחנו יהודים, ומי זכאי לעלות לכאן?

<אביהו עזריה: לנו יש מסר.

<אביהו עזריה: אנחנו מבקשים תקן.

<אביהו עזריה: אנחנו רוצים שקהילת יהודי אתיופיה תהיה מקובלת לכל דבר, אם בנושא דת, אם בנושא חינוך וכולי.

<אביהו עזריה: יש כל מיני דברים שאתם רואים.

<אביהו עזריה: כל הזמן אומרים שהמדינה גזענית בגלל הדת.

<אביהו עזריה: אם הדת לא תסתדר, היא תמשיך.

<אביהו עזריה: אנחנו מבקשים מאדוני היושב ראש שיהיה שוויון זכויות.

<אביהו עזריה: לנו אין שום דבר שאנחנו לא יכולים לעשות.

<אביהו עזריה: האתיופי רוצה להינשא, הוא צריך לחפש לו רב אתיופי.

<אביהו עזריה: במועצה הדתית יש מחלקות לעדה האתיופית וזה דבר שאין לעדה אחרת.

<אביהו עזריה: אומרים שיש רבנים, יש מחתנים, אבל לא מרגישים כי הקהילה נמצאת בספק.

<אביהו עזריה: לא משנה מתי הבן אדם עלה.

<אביהו עזריה: אנחנו מדברים על ביתא ישראל, כל העדה שעלתה לפני חמישים שנים, כולה בספק.

<אביהו עזריה: כל אחד לא יכול להכניס לנצח ישראל, לבית הספר, את הילדים שלו, אפילו אם הוא דתי.

<אביהו עזריה: אני לא יכול להכניס את הילדים שלי לבית הספר.

<אביהו עזריה: הבן שלי לא הולך להיות חרדי או דתי, הוא חייב לעבור איזשהו תהליך כדי להיכנס לבית הספר.

<אביהו עזריה: תחשבו טוב.

<אביהו עזריה: אנחנו לא מבקשים להשמיץ או להאשים אבל זה דבר נקודתי.

<אביהו עזריה: אפילו הפרשת חלה, הנשים שלנו לא יכולות לעשות הפרשת חלה, עד כדי כך אנחנו טמאים.

<אביהו עזריה: רבותיי, תחשבו טוב.

<אביהו עזריה: אתם יודעים מה זאת הפרשת חלה?

<אביהו עזריה: דתי אחד אמר שאתה לא יכול לעשות הפרשת חלה.

<אביהו עזריה: אדם דתי.

<אביהו עזריה: עד כדי כך אנחנו טמאים?

<אביהו עזריה: אל תתקוף.

<אביהו עזריה: אם לא היה בלגן, לא היו מתגלים הדברים האלה.

<אביהו עזריה: כל דבר שעושים כבלגן על הקהילה, אנחנו מצדיקים אותו.

<אביהו עזריה: הבעיה נמצאת למעלה ולא למטה.

<אביהו עזריה: הבעיה נמצאת אצל הרבנות הראשית וכאן צריך לתקן.

<אביהו עזריה: אנחנו מדברים על שוויון.

<אביהו עזריה: אנחנו רוצים להיות אזרחים כמו אזרחי ישראל, כמו שאנחנו מרגישים בו.

<אביהו עזריה: אנחנו קברנו הרבה אנשים בדרך לכאן כדי להגיע לארץ.

<אביהו עזריה: את זה אנחנו מבקשים.

<אביהו עזריה: אנחנו רוצים לעזור אחד לשני, אם הוא עולה או לא עולה כי כולנו עולים.

<אביהו עזריה: אנחנו עוזרים.

<אביהו עזריה: דברו ותראו איזה שירות אנחנו נותנים.

<אביהו עזריה: אנחנו יותר קרובים לקהילה מאשר המועצה הדתית והרווחה והמשטרה.

<אביהו עזריה: אנחנו לא מקבלים משכורת כי אנחנו בכיפה אחרת, בכובע אחר.

<אביהו עזריה: המדינה לחצי שנעבוד תחת שירותי הדת אבל שם אומרים שאין להם שום אחריות עלינו.

<אביהו עזריה: אנחנו מקבלים משכורת וכן עובדים בקהילה אבל אנחנו צריכים להגיד במה אנחנו עובדים ולפתור את הבעיה.

<אביהו עזריה: אני רוצה בחגים להזמין את הרב הראשי כדי שהוא יברך אבל אוי ואבוי אם נעשה דברים כאלה.

<אביהו עזריה: אנחנו פעילים.

<אביהו עזריה: תדעו לכם שאנחנו פעילים.

<אביהו עזריה: אנחנו מנסים לעשות את הדברים האלה.

<אביהו עזריה: אדוני היושב ראש, אני מבקש שיתייחסו לדברים הכואבים האלה.

<אביהו עזריה: אם באמת היינו מביאים את המבוגרים, הייתם רואים כמה כעס פנימי יש להם וכמה כאב פנימי יש להם בנושא הדת.

<אביהו עזריה: לנו יש כבוד עצמי, הון עצמי ולא כל אחד בוכה על הפרנסה, אבל כן נכון, וראינו, שהמדינה התחילה לגזול גזלה וממש להפסיק את המשך דור הקייסים.

<אביהו עזריה: אמרנו שלא יכול להיות.

<אביהו עזריה: איך יכול להיות שהנהגה כזאת ששמרה שנים רבות את הקהילה, איך יכול להיות שיפזרו את הקהילה ולהפסיק את דור ההמשך הזה, את ההנהגה המכובדת הזאת?

<אביהו עזריה: כן התגייסנו לקשר את הקייסים ואנחנו נמשיך לקשר אותם, ללמד אותם ומבקשים שלא יהיה דור הפסקה.

<אביהו עזריה: להפסיק את הדור זה כמו שאתה הורג בן אדם.

<אביהו עזריה: אנחנו רוצים שיהיה דור המשך.

<אביהו עזריה: יש קייסים שעולים לארץ, למדו, בגרו וקיבלו הסמכה.

<אביהו עזריה: אנחנו רוצים להמשיך בדרך שלנו ולהשתלב בצורה הכי יפה.

<אביהו עזריה: כל האקדמאים, הילדים שלנו, חזרו לשורשים.

<אביהו עזריה: למה?

<אביהו עזריה: אין להם לאן לצאת.

<אביהו עזריה: הכול חסום.

<אביהו עזריה: הם הלכו ללמוד אבל אתה רואה אותם עובדים כמאבטחים כי חוץ משמירה, אין להם עבודה אחרת.

<אביהו עזריה: כל אלה ששומרים כאן, הם בעלי תואר אקדמאי.

<אביהו עזריה: חוץ משמירה, אין להם עבודה אחרת.

דוד אמסלם: אתה מתכוון למאבטחים של הכנסת.

<אביהו עזריה: כן.

דוד אמסלם: הם לא שומרים.

דוד אמסלם: הם מכובדים מאוד.

<אביהו עזריה: כל המאבטחים הם מהקהילה.

<אביהו עזריה: כל התלמידים באוניברסיטת בר אילן ובאוניברסיטת תל אביב, מוצאים אותם בשמירה.

<אביהו עזריה: לא באתי להאשים.

דוד אמסלם: אני מתקן אותך.

דוד אמסלם: משמר הכנסת זה דבר מכובד.

דוד אמסלם: כמעט כולם אקדמאים שם.

דוד אמסלם: אני שמח מאוד שכולם משתלבים ודווקא כאן.

<אביהו עזריה: אני יודע שמשתלבים.

<אביהו עזריה: נתתי את הכנסת כדוגמה.

<אביהו עזריה: יש שומרים בכל המקומות.

<אביהו עזריה: החברה שמספקת, כמה שומרים יש לה?

דוד אמסלם: זאת לא חברה.

דוד אמסלם: הם עובדים של הכנסת.

דוד אמסלם: אני רק מתקן אותך לגבי הכנסת.

דוד אמסלם: הם עובדים של הכנסת.

<אביהו עזריה: אני מתקן.

<אביהו עזריה: תודה.

דוד אמסלם: אני יכול לא להיבחן לכאן אבל לו יש עבודה קבועה.

<אביהו עזריה: אדוני היושב ראש, אני צודק בדבריי ולא סתם אני אומר.

<אביהו עזריה: יכול להיות שלכנסת יש חוק אחר או מקומות אחרים שיש להם חוקים אחרים, אבל אני לא אומר סתם.

<אביהו עזריה: אני שוב מבקש מאדוני היושב ראש ומחברי הכנסת, גם מאודי, וסליחה שאני מדבר אליך, שיודע מה הבעיות של הקהילה.

<אביהו עזריה: ישבנו אתך כמה פעמים.

<אביהו עזריה: הוא מכיר את הבעיה של הקהילה.

<אביהו עזריה: אמרנו לו מה צריך להיות.

<אביהו עזריה: אני אומר לך אודי, תפתחו את השער שלהם.

<אביהו עזריה: ראש הממשלה ואתם העובדים.

<אביהו עזריה: ראש הממשלה הוא סמל.

<אביהו עזריה: אתה איש המקצוע.

<אביהו עזריה: פתח את השער שלך.

<אביהו עזריה: אם אתה פותח את השער כסמנכ"ל ממונה עלה קהילה, ממונה על התקצוב ואתה יכול לשנות הרבה דברים יותר מהוועדה, לא היינו יושבים כאן.

<אביהו עזריה: אנחנו יודעים מי מבצע את העבודה.

<אביהו עזריה: גם אם ראש הממשלה ישב ויקבל החלטה, אתה זה שעושה את העבודה.

<אביהו עזריה: המנכ"ל עושה את העבודה.

<אביהו עזריה: אתם עושים את העבודה ואתם עושים טובה גם לראש הממשלה וגם לנו.

<אביהו עזריה: אתם אנשי המקצוע.

<אביהו עזריה: אודי, תעזור ותעשה כי הכול בידיים שלך.

<אביהו עזריה: תאמין לי, היית יכול לפתור את הבעיה.

<אביהו עזריה: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה כבוד הקייס אביהו.

דוד אמסלם: באמת, התרגשתי לשמוע אותך.

דוד אמסלם: ברשותך, אני אחלק את הדברים לשני חלקים לפני שאני אעביר את זכות הדיבור גם לרב הדנה וגם לאודי פרוור.

דוד אמסלם: עם תחושות של בן אדם אני אף פעם לא מתווכח.

דוד אמסלם: כשבן אדם אומר לי שהוא נעלב, אני לא מתווכח אתו.

דוד אמסלם: אם הוא נעלב, הוא נעלב.

דוד אמסלם: אני מסכים אתו.

דוד אמסלם: קשה לי לשמוע שבמיוחד אתם הקייסים מדברים על כך שגם אנחנו יהודים.

דוד אמסלם: זה ברור.

דוד אמסלם: זה כבר לא על השולחן ולא צריך בכלל להעלות את זה.

דוד אמסלם: יש כל מיני עליות עלו ואם אני לא טועה בשנות ה-50 הייתה יהדות שעלתה מהודו וגם עליה היה אותו דבר.

דוד אמסלם: אבל אנחנו כבר לא שם.

דוד אמסלם: אתם מחזירים אותנו עכשיו שלושים שנים אחורה.

דוד אמסלם: עזבו.

דוד אמסלם: יש את הפסיקה של הרב עובדיה זכרונו לברכה והרב עמאר שייבדל לחיים ארוכים.

דוד אמסלם: אנחנו לא שם.

דוד אמסלם: לגבי מה שאמרת, אני אחלק את הדברים לשני חלקים.

דוד אמסלם: יש את הנושא של הממסד הדתי.

דוד אמסלם: כשאני אומר למישהו כבד מישהו, זה עניין אישי.

דוד אמסלם: הוא יכול לכבד או לא לכבד.

דוד אמסלם: אני לא יכול להכריח אותו לכבד.

דוד אמסלם: במלים.

דוד אמסלם: בדיבור.

דוד אמסלם: הממסד הדתי, הוא כרגע לא יושב אתנו כאן על השולחן.

דוד אמסלם: זה לא הנושא שלנו.

דוד אמסלם: זה הסיפור של הרבנות הראשית ובכלל כל הנושא של מובילי הדת במדינת ישראל וכולי.

דוד אמסלם: ברמה האישית, כמו שאמרתי קודם, ההורים שלי עלו ממרוקו והיה להם הרבה כבוד בארץ מבחינת העדה.

דוד אמסלם: גם אז לא כל כך חיבקו אותם, אבל גם זה יעבור.

דוד אמסלם: בסוף יחבקו את כולם כי זה כור ההיתוך כאן.

דוד אמסלם: זה לוקח אצלכם קצת יותר זמן, אבל זה יקרה.

דוד אמסלם: בן אדם שלא מכבד אותי, אם זה לא באופן מעשי, זה בסדר.

דוד אמסלם: אני לא מבקש ממנו בכוח שיכבד אותי.

דוד אמסלם: לא רוצה, לא צריך.

דוד אמסלם: אני בא בצד הפרקטי שהוא יותר מעניין אותי.

דוד אמסלם: כאן הסיפור הפרקטי הוא חשוב לי.

דוד אמסלם: סיפור של המשכורת, זה לא הרעיון.

דוד אמסלם: זה לא שאני בא מזווית, כמו שאמר קודם קייס ראובן.

דוד אמסלם: זה לא מהזווית של הכסף שאני צריך עוד אלפיים שקלים.

דוד אמסלם: אבל בעולמנו אנו, אנחנו גם לפעמים מעריכים עבודה על בסיס הכסף.

דוד אמסלם: זאת אומרת, זה לא שאני צריך את הכסף אבל לפעמים לפי כמה שאתה משלם לי, אני מבין גם כמה אתה מעריך אותי.

דוד אמסלם: זה מה שמפריע לי.

דוד אמסלם: לא הכסף.

דוד אמסלם: אני יכול לקחת את הכסף ולתרום אותו, אבל אתה לא יכול לשלם לי אלפיים שקלים כי אני לא שווה אלפיים שקלים.

דוד אמסלם: אם רב אחר שווה אלפיים שקלים, אין לי בעיה.

דוד אמסלם: אם זה מה שמקובל לשלם לכולם, אז גם אני כמו כולם.

דוד אמסלם: זה מה שמפריע לכם וזה מה שאני מבין וזה מה שמפריע לי בעניין הזה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר הרי מנהיגי הקהילה, כפי שאמרת כבוד הקייס אביהו, מעבר לקטע הדתי, יש כאן קטעים חברתיים.

דוד אמסלם: אמרת שאתם עושים שלום בית, אתם נמצאים כשאנשים רבים ביניהם וזה חלק מהתהליך שאתם עוברים אתם ביום יום.

דוד אמסלם: הם רואים אתכם כדמויות מפשרות, כדמויות שמכבדים אותן.

דוד אמסלם: כשילד משתולל, אומרים לו איזו מילה והוא חוזר בו.

דוד אמסלם: אני מבין את זה.

דוד אמסלם: אני כבן לעדות המזרח זה גם אצלי כך.

דוד אמסלם: אני זוכר את עצמי כילד, כך הייתי מתייחס לרב שלנו בבית הכנסת.

דוד אמסלם: לכן ברור לי שבמקרה של הקייסים זאת לא רק שאלה לכבוד הרב לגבי תרנגולת שנשחטה, האם היא כשרה או לא כשרה.

דוד אמסלם: יש כאן חיים שלמים בעיקר בנושא של החינוך של הילדים.

דוד אמסלם: יש להם איזושהי דמות שהם רואים אותה כדמות דתית, רוחנית, גם אם הם לא דתיים.

דוד אמסלם: גם אם הילד לא הולך כל יום לשלוש תפילות, הוא רואה את הרב.

דוד אמסלם: מספיק שהוא רואה אתכם חוצים את הרחוב, הוא בא לנשק לכם את היד.

דוד אמסלם: יש לו יראת כבוד.

דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר שהוא חשוב בוודאי בקהילה שנמצאת בארץ ועדיין נמצאת בתהליכי קליטה והיא מרגישה שהחברה לא קולטת אותה באופן הוגן, כפי שצריך או לא מטמיעה אותה כפי שהיה צריך.

דוד אמסלם: אני מסכים אתך שעברו הרבה מאוד שנים מאז שהגיעה העלייה הראשונה ובעצם היינו צריכים לסיים את התהליך הזה.

אברהם נגוסה: ברשותך, אני רוצה לומר משהו ולצאת.

אברהם נגוסה: אמרתי קודם ואני שוב אומר שזה נושא מאוד חשוב ותודה לך אדוני היושב ראש על שלקחת את הנושא הזה.

אברהם נגוסה: כמו שדב חנין אמר, מתקיימות ועדות שונות בנושא הקהילה.

אברהם נגוסה: יש היום בוועדת החוץ והביטחון דיון בנושא החיילים והם קוראים לי להגיע לשם.

אברהם נגוסה: לכן תסלחו לי אבל אני צריך להגיע לאותו דיון.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני אעביר את רשות הדיבור לרב הדנה.

דוד אמסלם: מבחינתי התוצאות של הדיון, חשוב לי, הרב הדנה, להבין.

דוד אמסלם: אני לא מבין ברבנות.

דוד אמסלם: באמת אני לא יודע כמה רבנים צריכים להיות במדינת ישראל, האם צריכים להיות מאה או 5,000 רבנים.

דוד אמסלם: אני לא יודע.

דוד אמסלם: זה לא המקצוע שלי.

דוד אמסלם: הייתי רוצה ברשותך לשמוע מה עמדתך לגבי הסוגיה של הקייסים ואיך אתה רואה את זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, נעשה הבחנה בין רבנים בני העדה האתיופית שנמצאים ברבנות הראשית, ושם אני לא עושה מספרים, לבין הקייסים.

דוד אמסלם: את התפקיד של הקייסים, אני רואה כתפקיד רוחני בתוך הקהילה.

דוד אמסלם: תפקיד חינוכי שיש לו משקל גדול בעניין הזה.

דוד אמסלם: כך אני רואה את זה.

דוד אמסלם: הייתי רוצה כבוד הרב לשמוע איך אתה רואה את הדברים ולאן לדעתך אנחנו צריכים ללכת מכאן.

<יוסף הדנה: כבוד היושב ראש, אני מכיר ומוקיר את הפעילות שלך בוועדה גם בנושא של העלייה וגם בנושא הקליטה של יוצאי אתיופיה.

<יוסף הדנה: אני מאוד מאוד מעריך ומוקיר את זה.

<יוסף הדנה: לנושא של הבנים והקייסים.

<יוסף הדנה: המשרד לשירותי דת, אנחנו למעשה מטפלים באופן מעשי ובפועל דרך המועצות הדתיות.

<יוסף הדנה: אנחנו מרגישים גם את הפעילות וגם את המצב של הקייסים והרבנים.

<יוסף הדנה: אנחנו מרגישים את זה כי יום יום אנחנו עובדים אתם.

<יוסף הדנה: המנהיגות הרוחנית, אני חושב שזאת הדמות של הקהילה במיוחד וכך זה בכל הקהילות הידועות.

<יוסף הדנה: המנהיגות הרוחנית היא הסמל של הקהילה, של ההיסטוריה של הקהילה.

<יוסף הדנה: המשרד לשירותי דת, האגף שאני עומד בראשו, כל מה שצריך, כמובן במסגרת שאנחנו יכולים לעשות, אנחנו עושים זאת.

<יוסף הדנה: גם ברבנות הראשית, אני רוצה לומר לכם שבכל העניין הזה של רישום נישואים ואירועי יהדות, כל מה שצריך, נתנו לנו את האחריות ושאנחנו נקבע.

<יוסף הדנה: למעשה יש לנו תמיכה גדולה מהרבנות הראשית ואנחנו פועלים ועובדים במסגרת הזאת.

<יוסף הדנה: כל הכוח שלנו הוא מהרבנות הראשית וגם מהמשרד לשירותי דת.

<יוסף הדנה: השר דוד אזולאי מוכן לעשות הכול וכבר מהיום הראשון ישבנו יחד עם חבר הכנסת אברהם נגוסה והשר בירך ואמר להשלים את השכר של 15 קייסים.

<יוסף הדנה: מצד אחד כמשרד רגולטור רוצים לראות פעילות ועשייה ומהצד השני נותנים חצי משרה.

<יוסף הדנה: מהי חצי משרה?

<יוסף הדנה: כשאומרים חצי משרה, זה נראה בסדר אבל כשרואים את זה על התלוש, זה בלתי אפשרי.

<יוסף הדנה: אי אפשר להשלים שאנשים עם משפחה, זאת המשכורת שלהם.

דוד אמסלם: כבוד הרב, מי החליט על חצי משרה?

<יוסף הדנה: זאת החלטת הממשלה.

<יצחק טיים: לא לשכוח שכשהוא אמר את האמת, ניסו לפטר אותו.

דוד אמסלם: רבותיי, תנו לי רגע.

דוד אמסלם: כאן מעמד מכובד יותר מאשר ברגיל.

דוד אמסלם: נמצאים כאן מנהיגים רוחניים ובואו לא נשתולל.

דוד אמסלם: איך התחילה החצי משרה?

דוד אמסלם: מאיפה זה בא?

דוד אמסלם: הרי במדינת ישראל בן אדם שהחליטו לגייס אותו לשירות, יש לו משרה.

דוד אמסלם: מאיפה באה חצי משרה ולכולם יש חצי משרה?

<יוסף הדנה: תודה רבה על השאלה.

<יוסף הדנה: קודם כל, ההחלטה כמה קייסים יתמנו ובאיזה שכר, מחליטים בממשלה, בוועדת השרים.

דוד אמסלם: זה רק לגבי הקייסים או לגבי כל אזרח במדינת ישראל?

<יוסף הדנה: רק לגבי הקייסים.

דוד אמסלם: למה?

<יוסף הדנה: זאת ההחלטה.

<יוסף הדנה: המינוי נעשה במשרד ראש הממשלה, בוועדת השרים.

<יוסף הדנה: אחר כך מעבירים את זה לטיפול במשרד לשירותי דת.

<יוסף הדנה: אנחנו מבצעים את ההחלטה של ועדת השרים.

<יוסף הדנה: גם שם בהתחלה קבעו 13 קייסים.

דוד אמסלם: מי?

דוד אמסלם: הממשלה קבעה?

<יוסף הדנה: כן.

דוד אמסלם: זאת אומרת, ראש הממשלה קובע כמה קייסים?

דוד אמסלם: איך זה עובד?

<יוסף הדנה: ועדת השרים.

דוד אמסלם: מי עומד בראשה?

<יוסף הדנה: ראש הממשלה.

<קריאה: מעולם זה לא היה שם.

<יוסף הדנה: רבותיי, יותר בריא אם תדברו בתור שלכם.

<יוסף הדנה: אחר כך העלו את המספר ל-15.

<יוסף הדנה: הייתי מעורב ומאוד פעיל מטעם המשרד במינוי של הקייסים ושילובם במועצות הדתיות.

<יוסף הדנה: את ההחלטה של הממשלה, אנחנו הוצאנו לפועל.

<יוסף הדנה: על התקציב מחליטים במשרד ראש הממשלה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר שבגדול ההחלטות הן אצל ראש הממשלה, גם בנושאים של הקייסים, גם המשכורת וגם המספר.

<יוסף הדנה: הכול שם.

<קריאה: במשרד ראש הממשלה.

דוד אמסלם: ודאי.

דוד אמסלם: אצלי משרד ראש הממשלה זה ראש הממשלה.

<יוסף הדנה: למשרד לשירותי דת יש מנדט לבצע את ההחלטות.

דוד אמסלם: את המדיניות שלהם.

<יוסף הדנה: כן.

<יוסף הדנה: גם לגבי חצי משרה, השר רוצה להשלים, אבל אין כסף להשלים.

<יוסף הדנה: זה לא הרבה כסף.

<יוסף הדנה: כדי להשלים למשרה מלאה, זה אולי שלושה מיליון ומשהו שקלים.

<יוסף הדנה: פניתי כמה וכמה פעמים.

דוד אמסלם: אתה פנית באופן אישי.

דוד אמסלם: למי פנית?

<יוסף הדנה: אני באופן אישי פניתי גם למשרד ראש הממשלה וגם דיברתי עם אודי.

<יוסף הדנה: אנחנו מדברים.

<יוסף הדנה: לעניות דעתי צריך להשלים את השכר.

<יוסף הדנה: צריך למנות גם רבנים.

דוד אמסלם: כמה רבנים יש לבני העדה במועצה הדתית?

דוד אמסלם: עזוב עכשיו את הקייסים.

<קריאה: כלום.

<יוסף הדנה: יש לנו 22 רבנים שעובדים בפועל אבל זה לא מספיק.

דוד אמסלם: כמה לדעתך צריך?

<יוסף הדנה: אני הגשתי רשימה של מקומות.

דוד אמסלם: עוד כמה מקומות צריך לדעתך?

<יוסף הדנה: למעשה הרצוי זה 21 רבנים.

דוד אמסלם: פעם אמרו לי מה ההבדל בין הרצוי למצוי.

דוד אמסלם: בגימטריה זה כסף.

דוד אמסלם: זה הפער.

דוד אמסלם: כמה עוד רבנים צריך?

<יוסף הדנה: כ-21 רבנים.

דוד אמסלם: היום יש 22 ואתה אומר שצריך עוד 21.

<יוסף הדנה: כן, ואני אגיד למה.

<יוסף הדנה: לפעמים אני הולך לבקר בבתי כלא.

<יוסף הדנה: תאמינו לי שבכלא אופק, לפני החגים אני הולך לשם, בני 12-13, ממש צעירים.

<יוסף הדנה: ממש רחמנות.

<יוסף הדנה: כך זה גם בשאר המקומות.

דוד אמסלם: אני הייתי שם.

<יוסף הדנה: אני מבקר כמה שאפשר.

<יוסף הדנה: היכן שיש בתי כנסת, היכן שיש פעילות דתית, צריך.

<יוסף הדנה: יש גם חזרה בתשובה.

<יוסף הדנה: רואים את הנוער.

<יוסף הדנה: היכן שאין רב, הילדים בבוקר הולכים לשתות והולכים למקומות אחרים.

<יוסף הדנה: זאת בעיה רצינית מאוד.

<יוסף הדנה: אני חושב שמינוי הרבנים והקייסים זה לא כדי שהם יקבלו משכורת או כבוד.

<יוסף הדנה: לא על זה אנחנו מדברים.

<יוסף הדנה: אנחנו רוצים להציל את הקהילה.

<יוסף הדנה: הנוער מידרדר.

<יוסף הדנה: אני מביע את הכאב שיש לי.

<יוסף הדנה: הנוער היום יורד מהארץ.

<יוסף הדנה: לא חשבתי שיהיה דבר כזה.

<יוסף הדנה: למה זה קורה לנו?

<יוסף הדנה: מה אנחנו מעבירים לנוער, לדור שלנו?

<יוסף הדנה: , איזה מסר?

<יוסף הדנה: כל הזמן מדברים על הגזענות ועל הדברים הלא טובים, אז אותם ילדים בפנימיות, מה הם יחשבו ומה הם יגידו?

<יוסף הדנה: אני אומר שזאת שעת הצורך.

<יוסף הדנה: לא כדי שהרבנים יקבלו משכורת או הקייסים יקבלו משכורת וכבוד.

<יוסף הדנה: לא על זה אנחנו מדברים.

<יוסף הדנה: אנחנו מדברים על כלל הקהילה, להציל את הקהילה שלנו.

<יוסף הדנה: לאט לאט הם ישתלבו בכל המסגרות ובעזרת השם גם זה יגיע.

דוד אמסלם: תודה כבוד הרב הדנה.

דוד אמסלם: אתה מרגש אותי בדברים שלך.

<גדי ורקין: ראש המכינה הצבאית בארי.

<גדי ורקין: אני כאן בכובע התנדבותי אחר, לבקשת הקייסים.

<גדי ורקין: מהדברים, אולי מבחינתך מרגשים אדוני היושב ראש, יש לי כבוד והערכה לרב הדנה, אבל אותי הדברים מבהילים ואני אומר למה.

<גדי ורקין: אני הייתי רוצה להתחיל בשאלה.

<גדי ורקין: כפי ששאלת את כבוד הרב כמה רבנים מבני הקהילה יש וכמה צריך, אדוני היושב ראש, אתה יכול להגיד לי כמה רבנים מרוקאים יש בישראל?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: זה לא מעניין אותי.

<גדי ורקין: אל תסתכל על הפשט.

<גדי ורקין: תסתכל על המהות.

<גדי ורקין: אדוני חבר הכנסת בגין, אתה יכול להגיד לי כמה רבנים אשכנזים יש?

<גדי ורקין: השאלה היא רטורית.

<גדי ורקין: רק סביב יוצאי אתיופיה המדינה, ממשרד ראש הממשלה, עד הרבנות ועד המועצה הדתית, יודעים לספור אותם אחד אחד.

<גדי ורקין: אני לרגע שם את הקייסים בצד, אבל נגיע אליהם.

<גדי ורקין: למה בכלל צריך רב אתיופי שיטפל באתיופים?

<גדי ורקין: אם עורך דין הלך ולמד משפטים וקיבל תעודה לעריכת דין, הוא לא הולך לבית משפט לייצג רק אתיופים.

<גדי ורקין: כאן הבעיה.

<גדי ורקין: לא הכסף.

<גדי ורקין: בהכרה, בסמכות, בספק יהדות.

<גדי ורקין: אני אקריא לך תגובה של משרד הדתות הרשמי, ולא מה שהרב אמר, שנשלחה כתגובה לתקשורת לפני יומיים.

<גדי ורקין: אני מקווה שסתם איזה יועץ תקשורת של משרד הדתות שלח את ההודעה הזאת בטעות ושהיא לא הודעה אמיתית, כי אם כן, כל מי שיושב בחדר צריך להתבייש שיש מוסד כזה בארץ, והנה התגובה של המשרד לשירותי דת שנשלחה לגלי צה"ל בראיון שהתקיים אתי בנושא הזה: "כל רב מתפוצות ישראל המעוניין לקבל הכרה בארץ, עליו לעשות את הפעולות הנדרשות מול הרבנות הראשית לישראל, כפי שאכן השכילו לעשות רוב הרבנים מבני העדה האתיופית המכהנים כיום גם בקהילתם".

<גדי ורקין: לא בחברה הישראלית אלה מכהנים בקהילתם.

<גדי ורקין: "בדומה לסקטורים נוספים, הם נדרשים לבצע השלמות מול הרגולטור על פי הדין המקומי בתמורה לקבלת רישיון.

<גדי ורקין: הליך זה חל על כל הרבנים מכלל המדינה ובעניין זה הקייסים אינם יוצאי דופן".

<גדי ורקין: למדינת ישראל אין זכות קיום אם יוצאת הודעה כזאת.

<גדי ורקין: "למרות הפולמוס ההלכתי והשאלות הרבות שבמנהגים, עשתה ועושה הרבנות הראשית לישראל כל אשר לאל ידה על מנת להכשיר את עליית קהילת יהודי אתיופיה".

<גדי ורקין: תגידו.

<גדי ורקין: זה לא הכסף.

<גדי ורקין: עכשיו הבנו את הסיפור האמיתי.

<גדי ורקין: מדינת ישראל, באמצעות הרבנות, לא מכירה ביהודי אתיופיה כיהודים.

<גדי ורקין: הכסף הוא סתם אמצעי.

<גדי ורקין: בית משפט מחוזי בבאר שבע, בית משפט של מדינת ישראל בפסק דין חסר תקדים אמר שמדינת ישראל, באמצעות הרבנות, הפלתה את הקייסים על פי צבע וגזע.

<גדי ורקין: בית משפט אמר את זה באוגוסט 2016.

<גדי ורקין: פיצוי של מיליונים לקייסים.

<גדי ורקין: אחד הקייסים המפוצים יושב כאן.

<גדי ורקין: במקום להגיד טעינו, פשענו, בואו נתקן, מה מדינת ישראל עשתה?

<גדי ורקין: ערערה לעליון.

<גדי ורקין: כל העניין הזה הוא לא כסף.

<גדי ורקין: הקייסים לא חיים מ-1,900 שקלים.

<גדי ורקין: אגב, כשעלו הקייסים, המדינה שאלה אותם אם הם יקבלו משכורת והם אמרו, מה פתאום, קייס לא מקבל שכר, קייס עובד ציבור ונותן שירות דת בחינם, אסור לנו לקבל.

<גדי ורקין: ציין את זה הקייס.

<גדי ורקין: אחד הקייסים האחרונים, אבא שלו לא רצה לקבל שכר והוא יודע שבשכנועים רבים, בסוף הוא לא ביקש אבל נתנו לו כי הוא לא האמין שקייס צריך לקבל כסף על שירותי דת.

<גדי ורקין: אדוני, הכסף הוא לא הבעיה.

<גדי ורקין: אל תשימו פלסטר על גוף שצריך ניתוח.

<גדי ורקין: הסיפור הוא בהכרה של יהודי אתיופיה כולם.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני מבין מצוין את התחושה אבל לפעמים הסגנון לא מתאים.

דוד אמסלם: לדעתי.

דוד אמסלם: זה לא פלסטר.

<גדי ורקין: הקראתי תגובה.

דוד אמסלם: אני אומר שאני יותר ממוקד ואני לא מכפיש את כל העולם ואשתו.

דוד אמסלם: אני אומר שבגדול אנחנו רוצים להתמקד ולקדם את העניין.

דוד אמסלם: אני מבין את התחושות, הבנתי אותן מהר מאוד אבל בעיקר אחרי מה שאמר קייס אביהו שדיבר גם יותר באריכות מאחרים אבל הוא נתן את התחושה הכללית והיא הייתה יותר ברורה.

דוד אמסלם: אודי פרוור, בבקשה.

<אהוד פרוור: כשהתחילה המדינה להבין שיש שאלה של קייסים, היא הלכה על דרך מאוד מסוימת.

<אהוד פרוור: הקייסים הם זכר לעבר, יש מבוגרים בעדה שרוצים את השירות שלהם, בואו ניתן כמה תקנים, וכשהדור יתחלף, הצורך בקייסים ירד.

<אהוד פרוור: ייעלם.

<אהוד פרוור: זאת הייתה הגישה.

<אהוד פרוור: החיים יותר חכמים מזה והסתבר שהדור הצעיר הוא זה שבוחר בקייסים, הוא זה שנושא אותם על כפיים, הוא זה שרוצה אותם.

<אהוד פרוור: המציאות שכאילו הקייס הוא זכר לעבר, הוא שמר עלינו באתיופיה ולא צריך אותו יותר רק בגלל המבוגרים, לא נכונה.

<אהוד פרוור: פשוט טעות.

<אהוד פרוור: המחאה לימדה אותנו את זה בצורה הכי חזקה.

<אהוד פרוור: הצעירים של המחאה הם אלה שכואבים את כאב הקייסים.

<אהוד פרוור: הם אלה שנלחמים.

<אהוד פרוור: לכן המערכת, כמה שאני מרכז את כל הטיפול בעניין הזה, כולה צריכה להבין את זה.

<אהוד פרוור: הקייסים הם עם הקהילה האתיופית לשנים.

<אהוד פרוור: זה שקייס נפטר, כנראה לא מביא לזה שלא יצטרך מישהו למלא את מקומו.

<אהוד פרוור: אני לא רוצה להיכנס לעניין המספרי.

<אהוד פרוור: אנחנו מגיעים כאן עם רבנים ועם איש דת לכל אלפיים אנשים.

<אהוד פרוור: זה אבסורד.

<אהוד פרוור: בסדר.

<אהוד פרוור: צריך להתעסק במספרים ברצינות כמו שחבר הכנסת ברושי אמר.

<אהוד פרוור: ברור לי שצריך קודם כל לפתור את בעיית הכבוד ובכלל להכיר.

<אהוד פרוור: חברים, עדה שלמה אומרת שהיא רוצה אותם.

<אהוד פרוור: לא פוסלים רבנים.

<אהוד פרוור: שירות דת תיתן הרבנות וכך צריך להיות.

<אהוד פרוור: הסיפור כרגע מסובך משום שמשרד הדתות תובע על כלל קייס רב.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

<אהוד פרוור: אנחנו מוכנים שתשלמו לקייסים יותר, אם בתמורה תתנו לנו תקנים לרבנים.

דוד אמסלם: מה זה קשור?

זאב בנימין בגין: אם בתמורה, מה?

<אהוד פרוור: אם בתמורה לכל קייס שתשלמו לו או שניתן לו יותר, ניתן תקן למועצה הדתית גם לרב יוצא אתיופיה.

<אהוד פרוור: הרב הדנה אמר את זה.

דוד אמסלם: אני הבנתי את זה אבל אני שואל מה הקשר.

<אהוד פרוור: הקשר הוא כנראה, אני יכול לעשות בספקולציות - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, למי הם אומרים את זה?

<אהוד פרוור: לי למשל.

<אהוד פרוור: לחבר הכנסת נגוסה.

<אהוד פרוור: למי לא?

דוד אמסלם: אז הם אמרו.

<אהוד פרוור: אני רק מסביר למה הסיפור הזה נעשה מורכב.

<אהוד פרוור: אני גם מבין את זה כי יש כאן שתי השקפות עולם.

<אהוד פרוור: השקפת עולם אחת אומרת בכל זאת האיש שבא מאתיופיה רוצה איש דת קרוב אליו ואנחנו רוצים שהוא יהיה רב, זה מה שהרב הדנה יגיד, והקייסים יגידו שירותי דת ברבנות, בסדר, אבל כשצריך לכל צורך של השראה רוחנית, אנחנו מייצגים את המסורת.

דוד אמסלם: האם לדעתך לא מדובר בכלל בשני סוגי שירות שונים?

<אהוד פרוור: אני חושב שיש כאן שתי שאלות.

<אהוד פרוור: שאלה אחת היא אם אתה רוצה לראות יותר רבנים יוצאי אתיופיה במערכת.

דוד אמסלם: לא קשור לקייסים.

<אהוד פרוור: שאלת – עניתי.

<אהוד פרוור: אני לא חושב שצריך להיות שירות דתי של המועצה הדתית על ידי רבנים יוצאי אתיופיה לעולים יוצאי אתיופיה.

<אהוד פרוור: זה לא נכון.

<אהוד פרוור: כמו שאני מקבל שירות מרב יוצא אתיופיה או איזה רב שיביאו, כך צריך להיות.

<אהוד פרוור: את העניין של הקייסים צריך לטפח ולשמר.

<אהוד פרוור: זה האתגר.

דוד אמסלם: אני לא נכנס למספרים.

דוד אמסלם: למה הוא מרוויח אלפיים שקלים?

<אהוד פרוור: אני יכול להסביר איך זה נולד.

דוד אמסלם: היה תקציב וכמה קייסים נכנסים בתקציב?

<אהוד פרוור: לא.

דוד אמסלם: היות ונכנסו קצת, בוא נחלק להם?

<אהוד פרוור: לא.

<אהוד פרוור: אני מעדיף לא לתת את ההסבר כאן.

<אהוד פרוור: אני חושב שזה עדיף.

<אהוד פרוור: ממש לא.

<אהוד פרוור: זה לא היה הסיפור.

דוד אמסלם: אני רוצה לשבת אתך על זה.

<אהוד פרוור: בשמחה.

<אהוד פרוור: אני אסביר לך איך זה קרה.

<אהוד פרוור: הייתה עכשיו פנייה של הקייסים לראש הממשלה.

<אהוד פרוור: קבענו לשבוע הבא פגישה עם אלי גרונר.

<אהוד פרוור: אם יהיה צורך, אני מעריך שיהיה, תהיה פגישה עם ראש הממשלה.

<אהוד פרוור: לי ברור דבר אחד והוא שאנחנו בעולם של שינוי תודעה וכולם צריכים לעכל אותו.

<אהוד פרוור: זה לא פשוט.

<אהוד פרוור: הייתה תקווה, היא לא הייתה מופרכת, שלא יהיה צריך, שייקלטו במערכת.

<אהוד פרוור: החיים היום הם שקבוצות, בוודאי הקבוצה האתיופית אומרת שהם רוצים לשמר את המסורת, את הזהות, את מה שהביא אותם לכאן.

<אהוד פרוור: אני חושב שתפקיד המדינה לתת לזה פתרון וזה מה שאנחנו מנסים לעשות.

<אהוד פרוור: אני לא רוצה לרמוז כרגע לאן נלך.

דוד אמסלם: אברהם נגוסה משתתף בפגישה עליה אתה מדבר?

<אהוד פרוור: לא.

דוד אמסלם: אתם דנים ביניכם לבין עצמכם?

<אהוד פרוור: זה לא אני.

<אהוד פרוור: הקייסים יהיו.

דוד אמסלם: עד היום דיברתם עם עצמכם.

דוד אמסלם: בגדול, אני מבקש שתערבו את חבר הכנסת נגוס בעניין.

<אהוד פרוור: קבענו.

דוד אמסלם: אני מבקש שתתייחסו לשני דברים בפגישה ואחר כך אני ארצה לקבל עדכון עליהם.

דוד אמסלם: לגבי השכר שלהם.

דוד אמסלם: אני לא מקבל את זה שקייס מרוויח 1,900 שקלים.

דוד אמסלם: עשית אותו קייס, כבד אותו.

דוד אמסלם: אין משכורת כזאת במדינת ישראל ולא שלושים שנים.

דוד אמסלם: אני בהלם כשהוא אומר לי שלושים שנים.

דוד אמסלם: מאיפה הוא מתפרנס?

דוד אמסלם: העדה נושאת אותו על כפיה.

דוד אמסלם: זאת לא עדה שמרוויחה מיליארדים.

דוד אמסלם: אלה לא כמה מיליארדים בעדה אלא כל אחד מהקצת שיש לו, בגלל שהוא מרגיש שזה הכבוד האישי שלו, נותן לו.

דוד אמסלם: הקייס כאן הוא הדמות, הוא לא בן אדם פרטי.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש שתסדירו את הנושא באופן מיידי.

דוד אמסלם: צודק הרב הדנה בדבריו שהוא מתבייש לספר אפילו כמה זה עולה.

דוד אמסלם: אני חושב שהעוגיות של הכנסת בוודאי עולות יותר.

דוד אמסלם: דבר שני.

דוד אמסלם: שבו אתם לגבי המספר.

דוד אמסלם: תבינו שבסך הכול אני מאמין בזה שהם עושים עבודה קהילתית.

דוד אמסלם: לא שאלתי סתם מה החלוקה.

דוד אמסלם: אני גם מסכים אתך שבסופו של דבר שכאשר אני מגיע למועצה הדתית, לא מעניין אותי איזה רב יקבל אותי, אם הוא מרוקאי או בן העדה האתיופית או בן העדה הפולנית.

דוד אמסלם: זה לא מעניין אותי.

דוד אמסלם: רב הוא רב.

דוד אמסלם: אני מעולם לא בדקתי מאיפה הוא מגיע וזה גם לא מעניין אותי.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש אנשים במדינת ישראל שזה כן מעניין אותם, דווקא החוגים היותר חרדים אבל זה לא רוב הציבור בארץ.

דוד אמסלם: את רוב הציבור בארץ זה לא כל כך מעניין.

דוד אמסלם: הוא מכבד את האנשים ולא חשוב מהיכן הגיעו.

דוד אמסלם: בוודאי שגם שם צריך לא לחסום אותם.

דוד אמסלם: אם יש חבר'ה טובים בני העדה, הם משתלבים כמו כולם.

דוד אמסלם: לקייסים יש תפקיד יותר קהילתי.

דוד אמסלם: כך אני רואה אותו.

דוד אמסלם: לכן החבר'ה הצעירים מבקשים את זה.

דוד אמסלם: אגב, החבר'ה הצעירים מבקשים את זה כי גם הם עצמם לא משולבים וזה חלק מהעניין שמבזה גם אותם.

דוד אמסלם: אני מניח שאם הם היו משתלבים בחברה הישראלית ולא היו מרגישים לא נעים, גם הקייסים שלהם היו מרגישים כך כי גם הם היו משתלבים.

דוד אמסלם: זה אחד כרוך בשני.

דוד אמסלם: לכן, שבו ותשמעו אותם.

דוד אמסלם: ראשית, תסדירו את המשכורות של אלה שקיימים.

דוד אמסלם: הם לא צריכים להתבזות.

דוד אמסלם: הוא צריך ללכת ולבקש צדקה?

דוד אמסלם: איפה נשמע דבר כזה?

דוד אמסלם: אין דברים כאלה.

דוד אמסלם: גם כך זאת עדה חלשה כלכלית וזה לא שהם כל כך עשירים שהם אומרים למדינה, עזבי, אנחנו מטפלים בקייסים.

דוד אמסלם: אני מניח שהם היו שמחים לעשות את זה.

דוד אמסלם: גם ביהדות מרוקו לא שילמו לרב כי הוא היה מנהיג.

דוד אמסלם: הוא לא ראה את זה כמשכורת וזה היה כבוד שלו מול הקהילה ולכן הקהילה אז כיבדה אותו.

דוד אמסלם: היום במדינת ישראל צריך להתפרנס ממשהו.

דוד אמסלם: יש לו 12 ילדים והוא צריך להביא להם משהו לאכול.

דוד אמסלם: את זה הוא יכול לעשות ב-1,900 שקלים?

דוד אמסלם: הוא אמר שזה מספיק לפעמיים קניות בסופר.

דוד אמסלם: אני לא יודע איך 12 ילדים אוכלים פעמיים בחודש באלפיים שקלים.

דוד אמסלם: אודי, קחו את זה ברצינות.

דוד אמסלם: אלה לא מספרים.

דוד אמסלם: זאת לא פוליטיקה.

דוד אמסלם: אלה אנשים שבאו לכאן.

דוד אמסלם: כשאני שומע את הקייס אביהו, אני תמיד ידעתי שזה כך אבל הוא הביא את זה לידי ביטוי בצורה כזאת שזה הרגיז אותי מאוד והפריע לי מאוד.

דוד אמסלם: הוא מרגיש מושפל.

דוד אמסלם: ראש הקייסים מרגיש מושפל.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לומר לך מה היה קורה עם דתות אחרות לא יהודיות, אם ראשיהן היו מושפלים ומה הייתם עושים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר שמדובר בכסף קטן וזה בכלל לא הנושא.

דוד אמסלם: אני בכלל לא רוצה לדבר על כסף.

דוד אמסלם: זה זוטות.

דוד אמסלם: אני חושב שצריך כאן רק קצת נשמה, קצת אכפתיות אנושית.

דוד אמסלם: האנשים האלה הם אנשים טובים ויקרים.

דוד אמסלם: הרי מה הם עושים?

דוד אמסלם: הם עוזרים לחבר'ה הצעירים, במקום שישתה בירה, שיבוא וישמע שיעור ויתחבר למסורת.

דוד אמסלם: הוא אומר לך שהילדים עוזבים את הארץ ואני בהלם.

דוד אמסלם: לא ציפיתי שבשלב הזה הם יעזבו את הארץ אבל זה מראה את עומק השבר כאן.

דוד אמסלם: לכן, אודי, קודם כל תנו להם חיבוק וחום, שהם ירגישו שאכפת לכם ובלי קשר לתוצאה.

דוד אמסלם: לפעמים המוזיקה יותר חשובה.

דוד אמסלם: שנית, תפתרו לקייסים הקיימים את המשכורת כי כך זה לא יכול להמשיך.

דוד אמסלם: לגבי המספרים העתידיים, שבו אתם.

דוד אמסלם: צריך להבין שהם סוג של עובד סוציאלי, רוחני.

דוד אמסלם: הילד הקטן שיוצא מהבית בגיל שמונה-תשע ורואה אותו, הוא בא ומנשק לו את היד.

דוד אמסלם: הוא מכבד אותו.

דוד אמסלם: אם הוא אומר לו משהו, סביר להניח שהילד מכבד את הרב והוא עושה בגלל שהרב ביקש.

דוד אמסלם: מעבר לקטע הדתי, יש להם כאן קטע רוחני קהילתי.

דוד אמסלם: עבודה קהילתית.

דוד אמסלם: כך אני רואה את זה.

דוד אמסלם: בואו, חבקו אותם ואם הם צריכים עוד כמה קייסים בגלל שבסך הכול הם מפוזרים בכל הארץ, הם קהילות קטנות בכל עיר ועיר והקייס לא יכול לנסוע ממקום למקום.

דוד אמסלם: הקייס צריך לחיות בתוך הקהילה שלו כדי שהם ירגישו מחוברים אליו והוא אליהם.

דוד אמסלם: תבדקו מה אפשר לעשות בעניין הזה כי אני באמת חושב שזה חשוב.

דוד אמסלם: זה נושא קטן שמקרין עליהם ואת גולת הכותרת של המשפחה שנקראת המשפחה האתיופית.

דוד אמסלם: אם אתה בסופו של דבר מרגיש שאתה מבזה אתת ראש המשפחה, כל המשפחה מרגישה כך.

דוד אמסלם: כך הם מרגישים ואני מתחבר אליהם כי גם אני מרגיש כך.

דוד אמסלם: אחרי הפגישה אני אעשה אתך פגישה אישית, בעוד כשלושה שבועות, ואני רוצה לשמוע מה עשיתם ולאן הלכתם.

דוד אמסלם: אם תרצה עזרה שלי, בשמחה.

<יוסף הדנה: אני רוצה לתקן משהו.

<יוסף הדנה: אני יושב עם השר כל הזמן והוא רוצה להשלים את שכר הקייסים.

<יוסף הדנה: כמה שאני יודע, אין שום קשר בין מינוי הרבנים להשלמת המשכורת לקייסים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: הרב הדנה, אני אוהב אותך, אתה איש צדיק, אתה איש עם לב גדול, אבל אם הוא אמר את זה, הוא עוסק בפוליטיקה הקטנה.

דוד אמסלם: אם הוא אמר את זה, זה מה שקרה.

דוד אמסלם: אתה אולי לא יודע, אבל אם הוא אמר שזה מה שהיה - זה מה שהיה.

<צגה מלקו: אני יותר מ-25 שנים בארץ.

<צגה מלקו: אני עיתונאית ברשות השידור ומאתמול אני בתאגיד.

<צגה מלקו: אני מלווה את הקייסים הרבה מאוד שנים.

<צגה מלקו: אני גדלתי בבית מאוד ציוני ויהודי ואבא שלו היה קייס הקייסים, אביו של קייס אביהו היה קייס הקייסים של הכפר של ההורים שלי, ואבא של קייס ראובן היה אחד הגדולים שהוביל את המאבק ב-1985.

<צגה מלקו: אני רוצה להגיד לכם שמה שאמר ידידי אודי, זאת הייתה התפיסה.

<צגה מלקו: בינתיים ניתן להם זמן, הקייסים המבוגרים ילכו לעולמם, נכשיר את הדור הצעיר, יהיו רבנים.

<צגה מלקו: אבל מה שקרה זאת טעות גדולה.

<צגה מלקו: ככל שדחו את הקהילה, ככל שלא כיבדו את הקייסים, תחשוב – כל אחד יחשוב – שהפגיעה בקייסים היא כאילו פוגעים באביו של כל אחד.

<צגה מלקו: זאת התפיסה שלנו, בני העדה.

<צגה מלקו: זה מה שקרה.

<צגה מלקו: לקחו כמה צעירים, התחילו ללמד אותם להיות רבנים ואחרי שלמדו, גם אותם זרקו לכל הרוחות.

<צגה מלקו: היו צריכים לבקש עבורם לבוא לוועדות כדי שייתנו להם משכורות.

<צגה מלקו: הממסד סכסך בין הקייסים לבין הדור הצעיר והרבנים אבל בסופו של דבר הדור הצעיר, הרבנים שלמדו כאן והתחנכו כאן, הבינו שלא רואים אותם אותו הדבר.

<צגה מלקו: הם לא שווים בין שווים.

<צגה מלקו: לכן הטעות הובנה והיום בכל פינה הם מדברים על המנהיגים הרוחניים המקוריים, הקייסים.

<צגה מלקו: אני רוצה להגיד לכל בן אדם, תקשיבו, יותר מאלפיים שנים שרדנו בזכות אבותינו, הקייסים, המנהיגים שלנו.

<צגה מלקו: תחשבו במדינת ישראל, בארץ ישראל, בירושלים עליה חלמנו, מישהו ימחק את זה?

<צגה מלקו: זאת טעות גדולה.

<צגה מלקו: זה לא יקרה.

<צגה מלקו: זאת טעות.

<צגה מלקו: מי שחושב על זה טעה.

<צגה מלקו: אנחנו לא באנו בשביל כסף.

<צגה מלקו: לכסף לא הייתה כל משמעות אלא הכול הייתה ירושלים.

<צגה מלקו: ההורים שלי הוכרו בישראל כאסירי ציון.

<צגה מלקו: כל הפעילות שלהם הם חשבו שכאן יש הכרה באסירי ציון ומה אלה אסירי ציון?

<צגה מלקו: לא.

<צגה מלקו: אני אומרת את זה לכל המכובדים, שזאת טעות גדולה.

<צגה מלקו: קרה עוד דבר.

<צגה מלקו: אני מופתעת.

<צגה מלקו: אני מגיל 16 כאן וכאן גדלתי, התחנכתי וקיבלתי השכלה גבוהה.

<צגה מלקו: הטעות הגדולה היא שעד היום בכל תחום לא משתפים אותנו אלא מחליטים עבורנו.

<צגה מלקו: את הדבר הזה צריך להפסיק.

<צגה מלקו: אני אתן לכם דוגמה, פרשת הדם שהיא דוגמה קלאסית שקרתה לפני עשרים שנים.

<צגה מלקו: אם היו משתפים פעולה, היו מדברים אתנו, מסבירים לנו, הייתה הבנה.

<צגה מלקו: הממסד רואה בנו כאילו אנחנו אובייקט של איש שמזיזים אותו מכאן ויחליטו בשבילו והוא לא יודע.

<צגה מלקו: זאת טעות גדולה.

<צגה מלקו: דווקא היום אני אגיד, תתפלאו לשמוע, בשידור שלי ברדיו שלי, הנה, כולם יעידו, כל הדור הצעיר בהתחלה רצה להיות כמו צבר יליד הארץ, כמו ישראלי מקורי, אבל כאשר נדחו, הדחייה החזירה אותם בגדול אחורה.

<צגה מלקו: היום רוב הקייסים, אתם רואים כאן צעירים, ההורים של רובם לא בחיים, יש קייסים שנולדו כאן, עברית שפת האם שלהם ואמהרית שפת התפילה.

<צגה מלקו: אני אומרת לכם שהממסד בכוונה מסכסך בין הקייסים והרבנים.

<צגה מלקו: המהות היא לא המשכורת שלהם.

<צגה מלקו: האנשים האלה ב-1,900 שקלים לא יהיו.

<צגה מלקו: קייס לא צריך לקבל משכורת, זה מה שנהוג, אבל הקהילה עדיין ממשיכה.

<צגה מלקו: מהות העניין, כמו שחברי גדי אמר, האם מכירים בנו כאן או לא.

<צגה מלקו: זאת הנקודה.

<צגה מלקו: מדינת ישראל עשתה מבצעים מפוארים.

<צגה מלקו: חבר הכנסת בגין, אני אומר לך, על אבא שלך כולנו יודעים, אני לאחרונה אפילו גיליתי איזשהו חוקר שכתב – דיוויד קסלר – ספר על הבאת יהודי אתיופיה דרך סודן וכדי להביא אותם דרך סודן, אבא שלך דיבר עם אנואר סאדאת.

<צגה מלקו: זה כתוב.

<צגה מלקו: מה פתאום אנחנו כאן היום?

<צגה מלקו: תחשבו על זה.

<צגה מלקו: אני התחתנתי בישראל.

<צגה מלקו: כשהתחתנתי ב-1993 רב אחד הסכים לחתן את יוצאי אתיופיה, רב זיכרונו לברכה מנתניה.

<צגה מלקו: לא השלמתי עם זה.

<צגה מלקו: אני עליתי ב-1984 והורי באו ב-1991.

<צגה מלקו: לא השלמתי עם זה שרק הרב הזה יעמוד.

<צגה מלקו: האבא של הרב יוסף הדנה, קייס הדנה, עמד בחופה.

<צגה מלקו: אני לא השלמתי עם זה.

<צגה מלקו: עד היום אני מרגישה חצי שלמה.

<צגה מלקו: זה לא אני, זה לא מה שגדלתי לתוכו.

<צגה מלקו: לכן אודי יקירי, זה לא עניין של כסף אלא זאת מהות העניין, אם מכירים בנו או לא.

<צגה מלקו: יחד עם זאת כולם צריכים להבין שאנחנו כאן בזכות, נהיה כאן, הילדים שלנו ימשיכו לשרת, אני אימא לשני בנים, הבן הגדול שלי סטודנט והבן הצעיר שלי עכשיו בצבא.

<צגה מלקו: אנחנו כאן.

<צגה מלקו: מי שחושב שבאנו לכאן לכמה חודשים, ושהקייסים ייעלמו ובמקומם יהיו רבנים – הוא טועה.

<צגה מלקו: אנחנו כאן.

<צגה מלקו: הבית שלנו, המקום שלנו הוא כאן.

<צגה מלקו: אנחנו כל כך מאושרים.

<צגה מלקו: אנחנו בירושלים.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

<יצחק טיים: תודה לכבוד היושב ראש, תודה לחברי הכנסת.

<יצחק טיים: יישר כוח לקייסים, המנהיגים הרוחניים של הקהילה.

<יצחק טיים: את הנושא הזה טוחנים בכנסת כבר כמה שנים, לפי דעתי כבר יותר מעשור.

<יצחק טיים: לפי מה שאני מבין, ובדקתי, יש כאן שיטה של הממסד החרדי ששולט ברבנות.

<יצחק טיים: הם רוצים לחסל את כל העניין הזה של הקייסים ורוצים למחוק כל זכר להם.

<יצחק טיים: אני אביא כמה דוגמאות שקרו בשנים האחרונות.

<יצחק טיים: היה את הסיפור הזה עם הרבנות בפתח תקווה, שכל שנה הוא צץ מחדש ולא נפתר.

<יצחק טיים: הרב אטיאס שהוא אח של השר אטיאס לשעבר – סליחה על המילה – מטרטר, לועס וטוחן את הקהילה האתיופית בפתח תקווה רק בגלל שהוא לא קיבל תנאים ומינוי של סמנכ"ל.

<יצחק טיים: את זה אומרים חברים במועצה הדתית בפתח תקווה וגם חברים מהעירייה, שזה אבסורד.

<יצחק טיים: זה הכול כסף.

<יצחק טיים: לגבי המועצות הדתיות, הכסף הועבר, הועבר המון כסף למועצות הדתיות, אבל מה שעשו עם הכסף, זאת כבר חקירה.

<יצחק טיים: לאן הוא נכנס, לאן הוא הלך, את זה צריך לבדוק.

<יצחק טיים: את זה אודי פרוור יודע מצוין.

<יצחק טיים: צריך לדעת לאיזה כיסים הכסף הגיע.

<יצחק טיים: כבוד הרב הדנה, אני מאוד מכבד את הרב הדנה ומאוד מכבד את אבא שלו שהיה קייס ועדיין קייס.

<יצחק טיים: הוא נצר למשפחה ושושלת.

<יצחק טיים: היה סיפור אתו.

<יצחק טיים: באותה תקופה רצו להדיח אותו כי הוא אמר את האמת לגבי כל נושא הגזענות.

<יצחק טיים: אני יזמתי עם עמר בר-לב ונפגשנו אתו והתקיים כאן דיון שדן בעניין שלו.

<יצחק טיים: בדיון הזה התברר לי – אז הייתי תמים ונאיבי – שכולם עושים יד אחת כדי למחוק את המורשת של הקהילה.

<יצחק טיים: רבנים, לובשי חליפות שחורים, יש להם חדר פינתי מוקצה בתוך המועצות הדתיות.

<יצחק טיים: אף אחד לא מסתכל לכיוון שלהם.

<יצחק טיים: בזים להם.

<יצחק טיים: אחותי ילידת הארץ, באה להתחתן, אמרו לה שתלך לרב האתיופי.

<יצחק טיים: למה היא צריכה ללכת לרב האתיופי?

<יצחק טיים: כי הוא מטפל בכם.

<יצחק טיים: זה באשקלון.

<יצחק טיים: זה ביזיון וזה עצוב וזה אבסורד.

<יצחק טיים: זאת שיטה לחסל את המסורת.

<יצחק טיים: אם הממשלה או מוסדות הדת בישראל רוצים להכריז עלינו מלחמה, הם לא יצליחו.

<יצחק טיים: מלחמת התשה כלפינו, הם לא יצליחו.

<יצחק טיים: הצעירים, רובם וכולם יתייצבו ואם נצטרך לצאת למאבק, נצא למאבק ולא נראה אף אחד כי זו הגאווה שלנו.

<יצחק טיים: הם האנשים שהחזיקו אלפי שנים את המסורת.

<יצחק טיים: אנחנו לא מתביישים, אנחנו גאים במה שאנחנו.

<יצחק טיים: זאת המדינה שלנו ולא של האנשים המסוימים שאוהבים לעשות קיטוב, שנאה, הפרד ומשול בתוך העם.

<יצחק טיים: זאת שיטה ידועה והוא יודע טוב מאוד מי הנפשות שם.

<יצחק טיים: אומרים לו ללכת להתוות דרך מסוימת, לפעול, זה מה שאנחנו רוצים – זה מה שהוא יעשה והוא עושה את זה בכל התחומים, אם זה בצה"ל, אם זה במשרד לביטחון פנים, אם זה בתעסוקה.

<יצחק טיים: ידו בכל ואת זה אסור להסתיר.

<שושנה בן דור: היום כשבאתי לכאן רשמתי שני כובעים, גם ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה וגם המרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית עם קשר לחוקרים בצרפת וזה היה בכוונה.

<שושנה בן דור: אני כרגע רוצה להגיד כמה דברים.

<שושנה בן דור: קודם כל, אני לומדת מהקייסים כמעט 37 שנים.

<שושנה בן דור: קייס ראובן, אני זוכרת אותו כילד במרכז הקליטה בעתלית.

<שושנה בן דור: חלק גדול מהמורים שלי כבר אינם בחיים, יש לי גם מורים שיושבים כאן היום.

<שושנה בן דור: הדיון הזה הוא על יהדות אתיופיה ועל הקייסים בקשר של הקהילה האתיופית.

<שושנה בן דור: אני חושבת שמאוד חשוב להרחיב את היריעה ולהגיד מה יכולה להיות התרומה המיוחדת של הקהילה על המסורת הדתית שלה לעם ישראל כולו.

<שושנה בן דור: יש לי דעות - שלא אכנס אליהן - מדוע הממסד הדתי דחה את היהדות של ביתא ישראל אבל העובדה היא שמאז שהקהילה הגיעה, הנטייה היא להגיד מקבלים את הגוף שלכם אבל לא את הנפש.

<שושנה בן דור: אם אתם רוצים להתקבל כיהודים, תיישרו קו, אנחנו נגיד לכם ואין דיאלוג ואין דו שיח.

<שושנה בן דור: זה ההפסד של כל עם ישראל.

<שושנה בן דור: כפי שאמרתי, אני לומדת 37 שנים ובשנים האחרונות אני מתמחה בלימוד התפילות בשפת הגיז.

<שושנה בן דור: אני רוצה להגיד לכולם, מי שלא למד ולא הגיע לאוהל הלימוד ולא מצא דרכים אחרות ללמוד, שגם המנהג, גם הסיפורים שסיפרו על ירושלים אבל מה שקרוב ללבי, התפילות – זה עולם מלא.

<שושנה בן דור: עולם עשיר על אמונה בה', על הערגה לה', אהבה לאבות האומה, אהבת תורה, העושר של התפילות בחגים, של לימוד מוסר ושל אהבת ירושלים.

<שושנה בן דור: כל אלה, יש בתפילות של הקהילה.

<שושנה בן דור: זאת אחת המתנות שאנחנו צריכים לבקש מהקהילה ולא לשלול ממנה לתת לנו.

<שושנה בן דור: מי שרעב ללחם, מי שעסוק בפרנסה שלו מבחינה יום יומית, מאוד קשה לו לא רק לשרת את הקהילה הקרובה שלו אלא להפיץ את מה שיש אצלו לכל עם ישראל ולהעשיר גם אותנו הפרנג'ות.

<שושנה בן דור: אני חושבת שצריכים להסדיר את הנושא גם לקייסים בהם הכירו באתיופיה והוסמכו רק אחרי מבחנים מאוד קפדניים שם, צריכים להכיר כאן בצעירים וצריכים גם לברך על הצעירים שלומדים את התפקידים ועוד ילמדו.

<שושנה בן דור: זה נושא של קיום, זה נושא גם של כבוד וזה נושא של מתן האפשרות שלהם להעשיר את כל העולם היהודי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<פנטהון אספה: אני מנכ"ל עמותת טבקה, צדק ושוויון ליוצאי אתיופיה.

<פנטהון אספה: אני אקצר ולא אחזור על דברים שנאמרו.

<פנטהון אספה: אני חושב מצד אחד יש את המעורבות הגסה של הממסד הרבני בקהילה שלמה, איך להתנהג ואיך להתנהל ולהתערב גם בחיי היום יום המסורתיים והחיים הדתיים של הקהילה.

<פנטהון אספה: מצד שני, התנערות סיסטמתית ומוחלטת של הממסד מקהילה שלמה.

<פנטהון אספה: לא מכירים בה ולא רוצים לדעת ולא רוצים להכיר.

<פנטהון אספה: אני מדבר עכשיו על קייסים ורבנים יוצאי אתיופיה כאחד.

<פנטהון אספה: גם רבנים יוצאי אתיופיה בממסד הרבני לא מוכרים כשווים בין שווים, אלה שלמדו כאן והתחנכו כאן.

<פנטהון אספה: זה אמור גם בשוויון של הסמכויות שלהם וגם בתנאים שלהם.

<פנטהון אספה: ידידי כבוד הרב יושב כאן, הרב הראשי של קהילת יוצאי אתיופיה - - -

<שמאי אליאס: מחילה שאני מפסיק אותך אבל מחכים לנו בדיון אחר.

<פנטהון אספה: אני מסיים.

<פנטהון אספה: הרב הראשי של קהילת יוצאי אתיופיה אבל התואר הרב הראשי לא בא לידי ביטוי לא בסמכות ולא בתנאים.

<פנטהון אספה: זה גם לא ממוסד ומה שאנחנו דורשים עכשיו זה להכיר ולמסד.

<פנטהון אספה: אם לא נעשה את זה עכשיו, כסף מאוד חשוב, משכורת מאוד חשובה, אבל זה קיום של הקייסים כדי להמשיך להתנהל בצורה נכונה, אבל כל עוד לא נמסד את הפונקציה הזאת שנקראת קייס ולהקציב לזה משאבים לאורך שנים, כל מי שיחפוץ לקבל את השירות מהקייסים, שיקבל אותו, שהם יהיו זמינים לו ולמה צריך לעשות את הכפייה הזאת?

<פנטהון אספה: בכך אני פונה אליך אדוני היושב ראש, אני מברך אותך על הדיון הזה ואני רוצה בפגישה הקרובה להעלות את הנושאים האלה.

<פנטהון אספה: המיסוד וההכרה מאוד חשובים, אפילו הכסף המיידי שמשולם להם.

<פנטהון אספה: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותיי, אני מודה לקייסים על שהגיעו לכאן.

דוד אמסלם: אני חושב שהנושא חשוב מאוד.

דוד אמסלם: הקייסים ממהרים כי יש להם פגישה נוספת.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי - אודי, אני רוצה לסכם את הדיון – אני אפגש אתך באופן אישי בעוד כשלושה שבועות, חודש, ותיתן לי עדכון לגבי הפגישה שלכם.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.