ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 515, 2017-05-16 13:47

מירב בן ארי: אני מתנצלת על האיחור.

מירב בן ארי: חשבתי שאלי אלאלוף ינהל את הוועדה.

מירב בן ארי: אני פותחת את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: היום ה-16 במאי 2017, כ' באייר התשע"ז.

מירב בן ארי: הוועדה תעסוק בפתרונות ומענים לבוגרי כפרי הנוער, הפנימיות והאומנה במסגרת התכנית הלאומית לקידום צעירות וצעירים במצבי סיכון (תכנית יתד).

מירב בן ארי: אני אומר מילה ואז משרד הרווחה יתייחס.

מירב בן ארי: בירכתי את תכנית יתד גם בשדולה של כפרי הנוער והפנימיות בראשה אני עומדת.

מירב בן ארי: בשבוע שעבר הייתי באירוע השקה של התכנית.

מירב בן ארי: מעבר לכך שהתכנית היא תכנית טובה, היא תכנית היסטורית, תכנית שפעם ראשונה המדינה, משרד הרווחה בעלות תקציבית של מאה מיליון שקלים שנפרסים על פני שנתיים, באה ושמה את הצעירים במדינת ישראל על המפה.

מירב בן ארי: ההבנה היא שהתופעות הסיכוניות לא נגמרות בגיל 18 אלא ממשיכות כמה שנים קדימה ולכן יש כאן אחריות של המדינה.

מירב בן ארי: אני מכירה את התכנית מצוין.

מירב בן ארי: ליוויתי אותה גם עם אליעזר יבלון זכרונו לברכה שצריך לומר שזה היה בנפשו.

מירב בן ארי: אני שנתיים בכנסת ומהיום שנפגשנו, הוא אמר לי כמה חשובים לו הצעירים.

מירב בן ארי: בכובע השני שלי אני יושבת ראש ועדת המשנה לצעירים חסרי בית ולכן הכרתי את הנושא.

מירב בן ארי: חשוב גם לומר על אליעזר יבלון מילה.

מירב בן ארי: באמת איש משכמו ומעלה שקידם את הנושא ואני בטוחה שזה יצליח.

מירב בן ארי: מעבר לכך שזה חשוב, זה באמת משהו היסטורי.

מירב בן ארי: בעיני הדבר הכי חשוב הוא לראות שתכל'ס בשטח זה פועל והדבר החשוב הוא שאותם ארגונים חברתיים שקיימים ופועלים בתחום, יהיה ממשק בינם לבין המשרד.

מירב בן ארי: מה שאמרתי בכנס של יתד בשבוע שעבר זה שהצלחת התכנית תלויה בשני דברים.

מירב בן ארי: ראשית, שאותם עובדים סוציאליים בתוך הרשויות שיהיו אמונים על התכנית האת יבינו את גודל השעה ויבינו כמה חשוב לקדם את הצעירים בתוך הרשויות, והדבר השני שחשוב הוא שיתוף הפעולה עם הארגונים, עם החברה האזרחית, עם הארגונים החברתיים.

מירב בן ארי: אני מכירה עמותות רבות שכבר עוסקות בתחום וביקרתי אצל רובן.

מירב בן ארי: הייתי כמעט בכל הדיוריות, דירת מעבר, הייתי ב-למרחב, הייתי ב-הלל, הייתי ב-אותות וב-עלם.

מירב בן ארי: כל אותם ארגונים חברתיים, אני די שוחה בחומר.

מירב בן ארי: השיתוף ביניהם לבין העובד הסוציאלי חשוב.

מירב בן ארי: זאת אומרת, אותו צעיר שלצורך העניין סיים את הצבא או אותה צעירה שהייתה חיילת בודדת, יכולה אחר כך לבוא לאותה עובדת סוציאלית ברווחה כי שלחו אותה מהדיורית של אותות.

מירב בן ארי: זה מבחינתי אותה סינרגיה ובאמת עבודה טובה ביחד.

מירב בן ארי: גם עבודה טובה של העובדים הסוציאליים שאני בטוחה שהם מבינים את החשיבות וגם עבודה עם הארגונים החברתיים שעושים עבודה מצוינת.

מירב בן ארי: נתחיל עם משרד הרווחה.

<גילה רונן: שלום לכולם.

<גילה רונן: אני מתנצלת בשמה של ציפי נחשון גליק.

מירב בן ארי: אני מתנצלת בשם ציפי נחשון גליק, חברה שלי, שותפה שלי שנמצאת בחוץ לארץ.

מירב בן ארי: מגיע לה.

מירב בן ארי: גם זכתה בתואר עובדת מצטיינת.

מירב בן ארי: נברך אותה גם לפרוטוקול.

מירב בן ארי: אני יודעת כמה היא מסורה.

מירב בן ארי: כשבאנו לכנס של יתד, היא לבשה שמלה לבנה והיא אמרה לי שהיום זאת החתונה שלה.

מירב בן ארי: נברך אותה, היא שותפה אמיתית.

<גילה רונן: אני רוצה לומר שדברי הפתיחה שלך מייתרים את דברי הפתיחה שלי כי אני חושבת שבאמת הדגשת את הנושא של השותפות גם בין משרדי הממשלה וגם את הנושא של המגזר השלישי, החברה האזרחית, פילנתרופיה, אקדמיה, כל השותפים בתוך השדה החברתי שעוסק בצעירים וצעירות בסיכון.

<גילה רונן: זה הרגע ההיסטורי ולכן זאת נקודת המוצא לדיון, הנושא של השותפות וההכרה וההבנה בצרכים השונים שיש לקבוצות השונות.

<גילה רונן: נתונים באופן מאוד מאוד גס.

<גילה רונן: אנחנו מדברים על מיליון צעירים במדינת ישראל שמהמיפוי שנערך על ידי פרופסור קטן זכרונו לברכה מדובר בהערכה מאוד מאוד גסה על עשרים אחוזים צעירים וצעירות על רצף מצבי הסיכון, וחשוב לי להדגיש את זה.

<גילה רונן: ארבעת תחומי החיים המרכזיים שהגדרנו בתכנית הלאומית הם הנושא של השכלה, תעסוקה ופיתוח מיומנויות, קיום פיזי, בריאות ומוגנות, רווחה ובריאות רגשית, השתייכות משפחתית וחברתית.

<גילה רונן: אנחנו רואים לנגד עינינו כמה וכמה אתגרים ואני חושבת שזה אולי גם מתייחס למה שייאמר כאן מאוחר יותר בדיון.

<גילה רונן: אני חושבת שהאתגר הראשון הוא להגיע לאוכלוסיות רחבות ומגוונות ככל האפשר.

<גילה רונן: אנחנו יודעים שיש לנו צעירים וצעירות גם על הרצף כולו של מצבי הסיכון אבל גם עם מאפיינים שונים שקשורים להשתייכות למגזרים, לקהילות.

<גילה רונן: אנחנו מדברים על המגזר הערבי, על המגזר החרדי, על יוצאים בשאלה, קהילת להט"ב ועוד.

<גילה רונן: אנחנו מדברים גם על מאפייני סיכון שונים.

<גילה רונן: אנחנו מדברים גם על צעירים וצעירות עוברי חוק, גם בוגרי מסגרות, גם של אגף תקון, גם של ילד ונוער וביניהם בוודאי גם בוגרי הפנימיות שיוצגו כאן.

<גילה רונן: זה האתגר הראשון.

<גילה רונן: האתגר השני שאנחנו מדברים עליו הוא באמת להגיע לכל אותם הצעירים והצעירות השקופים, כפי שאנחנו קוראים להם.

<גילה רונן: הרבה מאוד בני נוער שהיו מטופלים גם במסגרות אבל גם בקהילה וכאשר בגרו, בעצם נעלמו מעיני הזרקורים ועיקר תשומת הלב הייתה ונשארה, ואנחנו מקווים שלא עוד, בטיפול בילדים ובני נוער ואנחנו חושבים שיש כאן אתגר מאוד מאוד גדול להגיע לאוכלוסייה שהייתה אוכלוסייה זנוחה, אפשר לומר כך, גם במובן של התשומות המקצועיות וגם הכספיות והמענים שפותחו למען האוכלוסייה הזאת.

<גילה רונן: יש לנו אתגר נוסף ואני אומרת אותו דווקא כנציגת משרד הרווחה ואני חושבת שהוא לפתחנו והוא מאתגר אותנו מאוד.

<גילה רונן: ברור לנו שיש חסמים מאוד מאוד גדולים לחלק מהצעירים והצעירות האלה לפנות למערכת הרווחה, לבקש עזרה ולקבל מענים שמשרד הרווחה מציע.

<גילה רונן: אני חושבת שיש לנו כאן הזדמנות מאוד מאוד משמעותית גם בשביל חלקם לעשות סוג של תיקון על חוויות שהיו להם, שלפעמים הן חוויות לא נעימות עד קשות.

<גילה רונן: אחד הדברים שניסינו להתייחס אליו כמענה לסוגיה הזאת הוא בכמה אופנים.

<גילה רונן: האחד, ההשתייכות של העובדים הסוציאליים שיהיו ברשויות כמובן תהיה השתייכות לאגף הרווחה.

<גילה רונן: אנחנו לא מתכחשים לעניין הזה אלא מאוד גאים בהישג הזה וחושבים שצעירים וצעירות במצבי סיכון צריכים לקבל מענה ממשרד הרווחה.

<גילה רונן: אחד העקרונות עליהם דיברנו הוא הנושא של הרלוונטיות והזמינות לצעירים וצעירות במצבי סיכון ולכן אפשרנו לרשויות לקבל החלטה עם כל הגורמים הרשותיים, גם עמותות וגם משרדי ממשלה שונים שהם בעצם חופשיים לקבל את ההחלטה היכן עובד הצעירים והצעירות ישב ויפעל כדי להגיע אליהם.

<גילה רונן: זה יכול להיות בשירותים אוניברסליים כמו במרכזי הצעירים, זה יכול להיות בתוך אגף הרווחה , אם זה מקום שמאפשר את המענה ההולם, וזה יכול להיות בכל מקום אחר ברשות.

מירב בן ארי: איך בעצם הארגונים החברתיים ידעו שיש להם ברשות את גילה רונן שהיא עובדת סוציאלית?

מירב בן ארי: איך זה עובד?

מירב בן ארי: אני חייבת לומר שהכנס היה מאוד יפה כי בכנס באמת ראיתי את כל הדברים.

מירב בן ארי: השאלה איך תכל'ס בשטח אותה מדריכה יודעת.

מירב בן ארי: הפלונטר אצל כפרי הנוער הוא שהם על-מרחבי.

מירב בן ארי: זאת אומרת, מי שמגיע לכפר נוער מסוים, הוא משויך לאזור.

מירב בן ארי: אני יודעת שדינה מסיימת בכפר נוער מסוימת והשאלה היא איך יש לה קשר.

מירב בן ארי: המדריכה שלה אומרת לה שכשהיא חוזרת הביתה או לצורך העניין כשהיא ממשיכה בבית החייל בתל אביב, שהיא תדע.

מירב בן ארי: זאת הרשות המקומית?

<אברהם לוי: אנחנו, משרד החינוך, נתייחס לזה.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: אני שואלת איך הממשק.

<גילה רונן: אחד הוא באופן שבו הגדרנו את התפקיד של העובד הסוציאלי ולא סתם אמרנו עו"ס מלווה צעירים.

<גילה רונן: חשבנו שהגיע הזמן להפסיק את הספליט הזה שיש בין העובדים הסוציאליים לבין המלווים האחרים ואנחנו רואים את זה כחלק מתפקידי הטיפול והליווי של העובד הסוציאלי.

<גילה רונן: הוא ישב ברשות.

<גילה רונן: חלק אחד של העבודה שלו הוא העניין של הליווי הפרטני של הצעירים והצעירות שנמצאים ברשות והחלק האחר הוא כל המרכיב המערכתי קהילתי כפי שקראנו לו.

<גילה רונן: הוא אמור לתכלל את כל העבודה הרשותית שנעשית בתוך הרשויות ולהיות בקשר.

<גילה רונן: דרך אגב, הם אמורים לשבת בוועדה היישובית.

<גילה רונן: יש ועדה יישובית, יש ועדה מחוזית ויש ועדה ארצית.

<גילה רונן: בכל הוועדות האלה יושבים נציגים.

<גילה רונן: יושב כאן ירון, יושב כאן אברהם, יושבים כאן שותפים שלנו גם ממשרדי ממשלה אחרים וגם מהמגזר השלישי.

<גילה רונן: הם יושבים כשותפים מן המניין בוועדה הארצית וישבו בוועדה המחוזית וישבו גם בוועדה המקומית ברשויות.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: דליה, את רוצה להוסיף משהו?

<דליה לב שדה: כן.

<דליה לב שדה: מנהלת שירות ילד ונוער במשרד הרווחה.

<דליה לב שדה: אני רוצה להוסיף רק לחלק של הפנימיות, כיצד הוא מתממשק עם תכנית יתד.

<דליה לב שדה: יש לציין שכשבעים אחוזים מבוגרי האומנה בדרך כלל חוזרים למשפחה בה הם גדלו, למשפחת האומנה, וממשיכים שם.

<דליה לב שדה: אז יש להם בית ויש להם ליווי לחיים.

<דליה לב שדה: בתוך המערך הפנימייתי זה כמובן לא קיים, כאשר גם שם ניתן להבדיל בין חסרי עורף משפחתי, על הרצף של חסרי עורף משפחתי כי אנחנו יודעים שחסר עורף משפחתי זה לא רק מי שאין לו הורים אלא גם כאשר אין לו בדיוק לאן לחזור גם אם יש לו הורים.

<דליה לב שדה: אם עד היום עבדנו באמצעות גשר לעצמאות, שזאת תכנית מצוינת אבל היא מאוד מצומצמת, מה שבנינו – ציפי ואני – זה את הקונספט של כיצד אנחנו הולכים להמשיך עם הנושא של הבוגרים של הפנימיות.

<דליה לב שדה: תכננו שנתחיל את הליווי של הבוגרים כבר בכיתה י"א-י"ב, מהלך של שנתיים, כשהם עדיין בתוך הפנימייה.

<דליה לב שדה: יהיה רכז של בוגרים שילווה אותם ויכין אותם לחיים העצמאיים ולאחר מכן אנחנו נעשה את הממשקים עם תכנית יתד שלאחר גיל 18 הם יעברו לליווי של העו"ס מלווה צעירים שהוא יוכל להמשיך אתם את מספר השנים כפי שעקרונות התכנית קובעים.

<קריאה: מי יממן את מלווה הצעירים?

<דליה לב שדה: לגבי המימון, זה עוד לא סגור עד הסוף.

<דליה לב שדה: זה עדיין נמצא בתהליך התכנון.

<דליה לב שדה: מה שעשינו כרגע זה לבנות את הקונספט ואת המדיניות.

<דליה לב שדה: בשלב הבא שלנו יחד עם אשלים אנחנו הולכים על תהליך של תכנון אסטרטגי של מערך הפנימיות ואז התכנית עצמה תיבנה.

<דליה לב שדה: ברגע שהתכנית עצמה תיבנה, גם המימון שלה, נחליט מהיכן הוא מגיע, האם הוא מגיע ממימון נוסף עבור הבוגרים בתוך מערך הפנימיות או האם הוא מגיע מתכנית יתד שתממן את כל התהליך.

מירב בן ארי: מה לוחות הזמנים?

<דליה לב שדה: התכנון כבר התחיל.

<דליה לב שדה: לגבי התכנית עם אשלים, גם כבר יש הסכמות.

<דליה לב שדה: אוטוטו.

מירב בן ארי: נעקוב אחרי זה.

מירב בן ארי: נעקוב בוועדה אחר התפתחות של תכנית יתד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: משרד החינוך, אברהם לוי, מנהל אגף תקציבים, מינהל חינוך התיישבותי.

<אברהם לוי: אני גם אחראי על תחום הבוגרים.

<אברהם לוי: נמצאת כאן מירב שלו שהיא רכזת בוגרים.

<אברהם לוי: אנחנו כבר התקדמנו הרבה יותר.

<אברהם לוי: במשרד אנחנו מטפלים במשהו כמו 23 אלף תלמידי פנימיות.

<אברהם לוי: יש לנו בערך 5,000 בוגרים בשנה.

<אברהם לוי: יש לנו תכנית ליווי בוגרים שנקראת "יש לך כתובת" בשיתוף עם אשלים.

<אברהם לוי: במסגרת התכנית יש לנו כשישים רכזי בוגרים בפנימיות הקשות, רובן בכפרי נוער.

<אברהם לוי: כרגע לצערי הם מועסקים רק בחצי משרה.

<אברהם לוי: זה הלב של ליווי הבוגרים כאשר מירב היא מפקדת על כל המערך הגדול להזה.

<אברהם לוי: יהיו לנו גם רכזים אזוריים שיעזרו לנו בתכלול.

מירב בן ארי: מה קורה עם החניך שהולך לצבא או לשירות לאומי?

<אברהם לוי: תכנית הבוגרים שלנו אומרת שאתה נכנס אצלנו בגיל 13 ואנחנו מכינים אותך ליציאה לצבא, מלווים אותך בצבא, מביאים אותך מיד אחרי הצבא ומכניסים אותך למסלול של ייעוץ ללימודים.

<אברהם לוי: מי שיוכל ללכת לאקדמיה, ילך לאקדמיה, מי שלא יכול, ילך להכשרה מקצועית.

<אברהם לוי: אנחנו מלווים אותו עד גיל 25-26 כדי להכניס אותו לשוק העבודה.

<אברהם לוי: מירב רוצה גם לחתן אותם, אבל אנחנו עוד לא שם.

<אברהם לוי: זה בעצם המסר של התכנית.

<אברהם לוי: אתה נכנס אלינו, אנחנו מלווים אותך עד גיל 25.

<אברהם לוי: איך מתממשקים עם תכנית יתד.

<אברהם לוי: בעצם הקונספט שלנו אומר שאנחנו רוצים ללוות את הבוגרים שלנו בעצמנו דרך רכזי הבוגרים שלנו.

<אברהם לוי: אנחנו לא רוצים לשלוח אותם לרשות או לרכז שיהיה ברשות כי אין בזה הגיון.

<אברהם לוי: עדיף שאותו רכז שמכיר את הבוגר וליווה אותו במשך שש-שבע שנים, ימשיך ללוות אותו.

<אברהם לוי: בתכנית יתד יש שני מרכיבים גדולים כאשר יש את הרכז ברשות ויש את סל המענים שאנחנו כרגע בונים אותו.

<אברהם לוי: אנחנו בעצם אומרים שאנחנו נמשיך ללוות את הצעיר באמצעות רכזי הבוגרים, את סל המענים אנחנו ניתן לו.

<אברהם לוי: זאת אומרת, מה שהוחלט שיהיה סל המענים לכולם, אנחנו נפעיל את אותו סל מענים לגבי הבוגרים שלנו.

<אברהם לוי: בזה בעצם חסכנו ממשרד הרווחה לטפל באותם 23 אלף בוגרים שאנחנו ממילא מלווים אותם.

<אברהם לוי: יש להם עדיין 170 אלף אחרים ללוות אותם וזה בסדר.

<אברהם לוי: לכן החלוקה כאן היא יותר הגיונית והיא נותנת רצף של ליווי וכך נוכל לתת את הפתרון האופטימלי לבוגרים של מערכת החינוך בישראל.

מירב בן ארי: מירב, את רוצה להוסיף משהו?

<מירב שלו: לא כרגע.

מירב בן ארי: משרד העלייה והקליטה.

<שרה כהן: מנהלת שירות הרווחה במשרד הקליטה.

<שרה כהן: המשרד שלנו הוא אחד מבין 11 המשרדים הממשלתיים שכרגע הצטרפו לתכנית יתד.

<שרה כהן: אני עצמי נוטלת חלק בתהליך של הבניה של תפיסת העבודה של התכנית כולה כולל ההתייחסות לצרכים הייחודיים של אוכלוסיית הצעירים העולים.

<שרה כהן: מתוך חומרים שונים, שלפחות אנחנו יודעים עליהם או מחקרים שנעשו, חלק מתוך אוכלוסיית הצעירים העולים מצויים בסיכון שהוא גבוה יותר או במצבים של מצוקה גבוהה יותר, בעיקר בגלל היעדר עורף משפחתי בחלק מהמקרים וגם ממצוקה כלכלית של המשפחות עצמן.

<שרה כהן: אני חושבת שאנחנו נמצאים כרגע רק בתחילתה של הדרך.

<שרה כהן: חשוב לי לציין שהקונספט עצמו של ההבניה של התכנית הלאומית, מכיוון שאני גם שותפה לתהליך של תכנית 360 עוד מהשלב של הוועדה הציבורית בראשה עמד פרופסור שמידט, אני חושבת שחלק מתוך התובנות שלי לגבי ההבניה עצמה של תכנית 360, אני מנסה כרגע להביא לתוך הפיתוח של תכנית יתד.

<שרה כהן: אני חושבת שמה שהיה בתכנית שם, ואני מנסה גם לחדד בתכנית הזאת, זה הצורך בפיתוח של כשירות תרבותית בתוך תכנית אוניברסלית, איך נותנים את המקום ואת היכולת להתייחס למאפיינים או לצרכים שונים של אוכלוסיות שמגיעות מרקעים תרבותיים שונים ולתת באמת בהלימה לצרכים ולחסכים.

<שרה כהן: אם כן, זה ממש בתחילת הדרך.

<שרה כהן: אני מייצגת את המשרד כולו וחשוב לומר שבמשרד הקליטה יש אגף שהוקם לפני כשלוש שנים וזה אגף צעירים שכולל בתוכו את האחריות על מינהל הסטודנטים העולים.

<שרה כהן: הרבה מתוך המענים של המשרד שלנו ניתנים למה שנקרא צעירים נורמטיביים.

<שרה כהן: זאת אומרת, סטודנטים עולים, חיילים.

מירב בן ארי: אגף לצעירים בסיכון?

<שרה כהן: אין אגף לצעירים בסיכון.

<שרה כהן: האגף הוא אגף לצעירים עולים.

<שרה כהן: אני מחדדת או אני מוסיפה כחלק מתוך התכנית הלאומית את הפן שקשור לאוכלוסייה שנמצאת במצבי סיכון.

<שרה כהן: חשוב לי לומר את זה כי כרגע כל התכנית נמצאת בשלב של מיפוי מענים וראייה בין-משרדית, בין-שירותית, ואני חושבת שחלק לא מבוטל ממענים שהיום גם ניתנים באמצעות המשרד לצעירים באופן כללי, הם בהחלט מענים שיכולים גם לסייע במניעה ובהפחתה של מצבי סיכון וצריך להתייחס אליהם כחלק מתוך מה שקיים היום בתוך המערכת.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: המשרד לביטחון פנים כאן.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: משרד הבריאות.

מירב בן ארי: דוקטור זהר לביא סהר.

<זהר לביא סהר: שלום.

<זהר לביא סהר: אני בעיקרון מייצגת את מלכה פרגר שנמצאת בחוץ לארץ והיא בעצם שותפה בתכנית מטעם המשרד.

<זהר לביא סהר: בעיקרון מערכת הבריאות רואה את כל האוכלוסיות כאוכלוסיות יעד.

<זהר לביא סהר: אין תכניות ספציפיות שאנחנו נותנים.

<זהר לביא סהר: אני לא יודעת מי התנהל בשיח מול מלכה בנושא הזה, אבל אין ספק שכל רעיון לשיתופי פעולה זה משהו שאנחנו מאוד מברכים עליו.

מירב בן ארי: אתם הייתם שותפים?

מירב בן ארי: אתם בין 11 המשרדים.

<גילה רונן: משרד הבריאות, כן.

<גילה רונן: אתמול התפרסם קול קורא לכל משרדי הממשלה, לכל ארגוני המגזר השלישי.

מירב בן ארי: זכויות במשרד הבריאות של אותו צעיר שבא לעובדת סוציאלית.

<גילה רונן: למשל.

<גילה רונן: או תכניות אחרות שייבנו בהמשך.

<זהר לביא סהר: זה יכול להיות בנושאים רוחביים שאנחנו עוסקים בהם לגבי כל האוכלוסיות עם דגש.

<זהר לביא סהר: אם למשל אנחנו מדברים על אוכלוסיות בסיכון, אנחנו עושים הכשרות בכל מיני נושאים של פגיעות מיניות, התעללות וכולי.

<זהר לביא סהר: אני חושבת שהאוכלוסייה הזאת מבחינת התייחסות שלנו כאנשי מקצוע פחות נמצאת בפוקוס של למשל באיזה רמות סיכון היא נמצאת, חשיפה לכל מיני בעיות וכולי.

<זהר לביא סהר: כן יש יכולת להסתכל על אוכלוסיות מסוימות ולמקד למשל אנשי מקצוע סביב ידע מסוים שנרכש.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: ענת נחמיה לביא, מנכ"לית הפורום הציבורי לכפרי הנוער והפנימיות.

<ענת נחמיה לביא: שלום.

<ענת נחמיה לביא: היינו בבוקר בדיון אחר בוועדת החינוך, שם ראינו את האבסורד של חוסר שיתוף הפעולה בין שני משרדי ממשלה באותו נושא.

<ענת נחמיה לביא: כאן אני חייבת לומר שיש הזדמנות גדולה דווקא בגלל שאנחנו מדברים בתכנית שהיא רק בתחילתה ואפשר לבנות אותה כבר מהתחלה כמו שצריך, גם בין-משרדית, חינוך ורווחה ועוד 11 המשרדים שנמצאים אבל חינוך ורווחה הם המשמעותיים , בכל אופן בהקשר של הדיון של בוגרי מסגרות חוץ ביתיות אבל גם פנים משרדית.

<ענת נחמיה לביא: בתוך משרד הרווחה, בין האוכלוסיות של צעירים בסיכון בקהילה לצעירים בסיכון שהם בוגרי מסגרות חוץ ביתיות שחשוב מאוד לבדוק את המאפיינים שלהם ואת הצרכים שלהם.

<ענת נחמיה לביא: אני כבוגרת פנימייה בעצמי, עת אני סיימתי את הפנימייה, הבית ממנו באתי, הרשות המקומית, לא הייתה כתובת לכלום מבחינתי כי לא הכרתי שם אף אחד.

<ענת נחמיה לביא: הכרתי את המדריכים, הכרתי את המסגרת בה גדלתי.

<ענת נחמיה לביא: לכן תכנית שלא תנסה לנתח את הצרכים הספציפיים של בוגרי מסגרות חוץ ביתיות ולא תיתן מענה ברמת הצעיר, לא ברמת המערכת, תהיה כאן בעיה.

<ענת נחמיה לביא: אבל שוב, אני רואה כאן הזדמנות כי יש כאן מהלך.

<ענת נחמיה לביא: עוד דבר שאני חייבת לציין ולפרגן.

<ענת נחמיה לביא: אין הרבה מהלכים ממשלתיים שמלווים על ידי גופי חברה אזרחית והשילוב הזה של משרד הרווחה, משרד החינוך ואשלים שמתכלל את זה, אני חושבת שלא סתם אנחנו רואים מה קורה.

<ענת נחמיה לביא: אין כאן ישיבת ביקורת אלא יש כאן ישיבה של בואו נראה ביחד איך בונים דבר וזה מאוד מאוד חשוב לי לציין.

<ענת נחמיה לביא: שוב, אנחנו בתחילת הדרך.

מירב בן ארי: האמת היא שזה ראוי לציון כי זה באמת היה בולט בכנס שהתקיים בשבוע שעבר.

<ענת נחמיה לביא: עוד הערה.

<ענת נחמיה לביא: בסוף יהיו אנשי מקצוע שיוכשרו ויעשו את העבודה.

<ענת נחמיה לביא: אני חושבת שצריך במקביל – ואני יודעת שעובדים על זה אבל אני שמה את זה כנושא – לייצר איזשהו מערך שהוא מרכז הידע.

<ענת נחמיה לביא: בסוף יש מקום אחד במדינה, באינטרנט, אני לא יודעת היכן, שמאגד את כל הזכויות של הצעיר, החל ממשרדי הממשלה השונים, עמותות, ארגונים, אקדמיה, מלגות.

<ענת נחמיה לביא: היום אין דבר כזה.

מירב בן ארי: זו הבעיה המרכזית שלנו.

<ענת נחמיה לביא: בדיוק.

<ענת נחמיה לביא: יש פתרונות אבל לא יודעים להגיע אליהם.

<ענת נחמיה לביא: זה גם משהו שצריך להיות חלק בלתי נפרד מהתכנית.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: ירון.

<ירון בראון: אני יושב כאן תחת שני כובעים כאשר האחד הוא כמנכ"ל עמותת ילדים בסיכוי שמפעילה את גשר לעצמאות שעוד מעט אני אספר עליה קצת.

<ירון בראון: בפועל אני בעצם משרת של אברהם לוי ושל דליה לב שדה.

<ירון בראון: לא תמיד משלמים על זה אבל אני משרת שלהם.

<ירון בראון: הכובע השני הוא כנציג המגזר השלישי שענבל מעלם ואני נבחרנו על ידי בערך ארבעים ארגונים שעובדים עם צעירים - היו בחירות - לייצג את המגזר השלישי.

<ירון בראון: בכובע הראשון, אני חייב להגיד שגם איריס שיושבת כאן מעמותת מקום מפעילה דירות.

<ירון בראון: יש לנו היום שלושים דירות בכל רחבי הארץ, רובן בקהילה.

<ירון בראון: ארבע דירות הן בתוך ניר העמק אבל השאר כולן בקהילה, עם כמעט מאתיים ומשהו צעירים ועוד 180 צעירים שאנחנו מלווים אקסטרנית, שהיו בוגרי הדירות.

<ירון בראון: ההרכב שלהם הוא כמעט ארבעים אחוזים מכפרי הנוער.

<ירון בראון: מעט מאוד מהאומנה, כמו שדליה ציינה.

<ירון בראון: רוב האומנה חוזרים הביתה אבל יש לנו שלוש דירות עם אור שלום, דירות חרדיות, שלוש דירות שומרות שבת, דירה במגזר הערבי במג'דל כרום לשש בנות.

<ירון בראון: זאת היום התכנית המובילה.

<ירון בראון: אני יכול להגיד שבכל רגע נתון יש לנו רשימות המתנה שנעות בין 180 ל-240 צעירים ואם אנחנו משכנים שישה צעירים בדירה, זה אומר בין שלושים ל-35 דירות נכון לרגע זה.

<ירון בראון: אני חייב לומר שאנחנו לא משווקים הרבה את התכנית כי אנחנו נמצאים בחוסר.

<ירון בראון: התכנית היום היא בשיתוף עם אגף התקון.

<ירון בראון: יש מיזם משותף.

<ירון בראון: התכנית היום עולה לנו סדר גודל של 6.5 וחצי מיליוני שקלים, מתוכם שני מיליון שקלים מאגף התקון ואת השאר, ארבעה וחצי מיליון שקלים, אנחנו מגייסים מפילנתרופיה או מכל מיני גורמים מסביב.

<ירון בראון: הגענו לרמה כזאת שאי אפשר למשוך יותר את המנוע והצורך הזה – לפחות נכון לרגע זה, ואני אומר את זה בכל רגע נתון – של שלושים דירות.

<ירון בראון: יש לנו צעירים עם כל מיני פתרונות.

<ירון בראון: פיתחנו את הנושא האקסטרני.

<ירון בראון: זה נכון לרגע זה ומשקף כפרי נוער, פנימיות ואומנה ממש כזרוע של המשרד.

<ירון בראון: נכון להיום, אני אומר את זה בכובע השני, לא ברור, לפחות לי, מה יהיה החיבור.

<ירון בראון: כמובן שלכולנו יש אינטרס ענק שתכנית יתד תצליח.

<ירון בראון: אתמול הייתה לנו ישיבה של ועדת ההיגוי הארצית ואני חושב שגם כנס הפתיחה הרים את זה לגבהים מאוד גבוהים ויצר ציפיות.

<ירון בראון: גם אתמול דיברנו על כך שלמרחק בין הציפיות לבין המציאות, המהירות, איך מיישמים את זה בשטח, מה קורה בשטח, יש כבר 10-12 עובדים סוציאליים, אין עדיין רכזים אזוריים, כל הנושא של ההטמעה, אפיונים, איך זה עובד, הנושא של הליווי לעומת מתכללים, איך זה יעבוד עם העמותות, איך יהיה מעבר הכספים.

<ירון בראון: הדברים האלה לא נמצאים עוד.

<ירון בראון: זאת אומרת, יש באז מאוד גדול שזה דבר נפלא, אבל אנחנו מהר מאוד צריכים להתאים את הדברים וזאת נקודת המצב נכון להיום.

מירב בן ארי: זה ברור לי.

מירב בן ארי: לכן אנחנו נעקוב אחר התפתחות התכנית.

<יואב בוקעי: ראש היחידה לילדים, נוער וצעירים באשלים ושותף לחלק גדול מהדברים שנאמרו כאן עד עכשיו.

<יואב בוקעי: אנחנו באמת נכנסנו לנושא של תכנית יתד במספר כובעים.

<יואב בוקעי: ראשית, אנחנו כארגון פיתוח מסייעים לפיתוח כל המהלך הזה.

<יואב בוקעי: אנחנו רואים את עצמנו גם כאיזשהו ארגון שמסייע ביישום של התכנית בפועל למשרד הרווחה ואולי זה התפקיד החדש שלנו.

<יואב בוקעי: נכנסנו אליו ואנחנו גם מרגישים שאנחנו יושבים על המקום של השותפויות המאוד מורכבות שיש כאן ואנחנו משקיעים בזה הרבה מאוד אנרגיות.

<יואב בוקעי: הסיטואציה שיש 11 משרדי ממשלה – צריך להגיד שלושה מוסדות ממלכתיים, אם זה צה"ל, השירות הלאומי וביטוח לאומי - וכפי שירון הזכיר, ארבעים ארגונים של חברה אזרחית, זאת משימה מאוד מורכבת לשים את כולם תחת שולחן אחד.

<יואב בוקעי: אני חייב לפרגן לכל השותפים שתהליך העבודה הוא תהליך מרתק בו שומעים את כולם, מדברים עם כולם, כולם תורמים ואני חייב גם לומר שהתוצרים שאנחנו רואים בשטח הם כתוצאה מתהליכי דיון משותפים.

<יואב בוקעי: אני חייב להחמיא כאן

<יואב בוקעי: גם לך חברת הכנסת בן ארי על התמיכה והרוח הגבית.

<יואב בוקעי: אני חושב שזה מאוד חשוב.

<יואב בוקעי: מוטי וינטר מורי ורבי בהרבה מאוד מהתהליכים אמר לי פעם בתחילת הדרך שחייב להיות לי גם גב פוליטי.

<יואב בוקעי: הגב הפוליטי הזה הוא מאוד מאוד חשוב כי ברגע שיש רוח גבית, היכולת להצליח במהלכים ממשלתיים לאומיים היא הרבה יותר רבה.

<יואב בוקעי: כפי שנאמר כאן אנחנו נמצאים בשלבים של הקמה ובשלבים של יציאה לדרך.

<יואב בוקעי: שרה הזכירה את 360, אז בואו נגיד את האמת.

<יואב בוקעי: ב-360 עברו ארבע שנים מהרגע שהחלטת הממשלה הראשונה התקבלה עד שנגעו בילד הראשון.

<יואב בוקעי: הרבה מאוד תהליכים של מחשבות, ועדות ודיונים.

<יואב בוקעי: כאן אנחנו מתכננים תוך כדי ריצה ואנחנו עושים את זה בקצב מאוד מאוד מהיר.

<יואב בוקעי: רק לפני חמישה חודשים התקבלה החלטת הממשלה.

<יואב בוקעי: דרך אגב, חלטת הממשלה פורצת דרך, היסטורית כפי שהגדרת אותה.

<יואב בוקעי: היסטורית בהרבה מאוד דברים כאשר אחד מהדברים הוא גם המעורבות של המגזר השלישי.

<יואב בוקעי: אין החלטות ממשלה שמכניסות את המגזר השלישי, את החברה האזרחית, בבסיס העבודה בצורה כזאת.

<יואב בוקעי: מילה על הסיפור של בוגרי מסגרות חוץ ביתיות.

<יואב בוקעי: אנחנו בדברי ההסבר של החלטת הממשלה, בעקבות הדיונים המשותפים, הכנסנו את הקבוצה הזאת של בוגרי מסגרות, בכלל בוגרי השמה חוץ ביתית, כקבוצה שהיא בעלת צרכים ומאפיינים שעומדים בפני עצמם.

<יואב בוקעי: אני מכיר את זה אישית דרך הרבה מאוד שנים של עבודה בשדה אבל זה גם עלה בכל הדיונים.

<יואב בוקעי: אין ספק שזאת קבוצה שאנחנו צריכים לתת לה את מירב ההתייחסות.

<יואב בוקעי: המאפיינים שלהם, לפעמים, לא תמיד, הם שונים ממאפיינים של צעירים שהיו במסגרות קהילתיות.

<יואב בוקעי: הגדרנו את זה בדברי ההסבר, וזה חשוב לומר את זה כאן, לא כמצב סיכון.

<יואב בוקעי: זה שמישהו הוא בוגר השמה חוץ ביתית, זה לא בהכרח צובע אותו בסיטואציה של סיכון.

<יואב בוקעי: יש הרבה מאוד – שמענו את זה גם הבוקר – בוגרי מסגרות חוץ ביתיות שהם כבר יצאו ממעגל הסיכון ועל כך שאפו לכל בעלי המסגרות.

<יואב בוקעי: אלה שעדיין נמצאים במצבי סיכון, עצם היותם במסגרת שהיא מסגרת חוץ ביתית, זה מה שאנחנו קוראים מצב שהוא מגביר סיכון ולא מגדיר סיכון.

<יואב בוקעי: זאת אומרת, צריכים איזושהי התייחסות נוספת אבל זה לא בהכרח אומר שזה המצב.

<יואב בוקעי: אנחנו עוסקים בזיהוי צרכים של בוגרי מסגרות חוץ ביתיות, מה הם הצרכים המיוחדים.

<יואב בוקעי: כפי שגילה הזכירה רק עכשיו פרסמנו קול קורא כדי לנסות לזהות גם איזה מענים קיימים בשטח שאנחנו לא מכירים אותם, מה שנמצא קצת הרחק מאתנו.

<יואב בוקעי: שוב, תודה לכולם.

<יואב בוקעי: אני בטוח שבכוחות משותפים גם נצליח לתת מענה לכלל האוכלוסיות.

<יואב בוקעי: ענת הזכירה את הסיפור של מרכז מידע.

<יואב בוקעי: אני חושב שאת צודקת לגמרי.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אני ראיתי גם בכנס הזה את המספר 118.

<יואב בוקעי: נכון.

<יואב בוקעי: אנחנו צריכים לעשות לו התאמות כי כרגע הוא לא מתאים ממש לצרכים.

<יואב בוקעי: אנחנו נעשה לו את ההתאמות.

מירב בן ארי: גם זאת אפשרות למיצוי זכויות שלא הייתה עד היום וחשוב לומר את זה.

מירב בן ארי: מוטי וינטר, המועצה לילד החוסה.

<מרדכי וינטר: בהמשך למה שיואב אמר, אני רוצה להוסיף משהו מהניסיון שלי.

<מרדכי וינטר: כאשר אנחנו בנינו את התכנית הלאומית, לא מספיק התייחסנו לחברה האזרחית.

<מרדכי וינטר: אני זוכר שהיה מפגש טראומתי של 42 ארגונים ולא הצלחנו במהלך השנים לשלב אותם בצורה ראויה.

<מרדכי וינטר: אני חושב שצריך לתקן את זה בתכנית הזאת.

<מרדכי וינטר: אם יש היום ארבעים ארגונים, אסור להשאיר את זה לתהליך של המכרוז הקיים היום במדינה.

<מרדכי וינטר: כלומר, אם מחר תהיה תכנית וכמו שדליה אמרה יתפתחו הקונספטים וכולי, יצאו לביצוע.

<מרדכי וינטר: איך החברה האזרחית תהיה מעורבת בזה?

<מרדכי וינטר: לפי הקונספט הקיים היום במדינה, החשב הכללי יוציא להם את הנשמה ובסופו של דבר הם לא יהיו בעניין הזה.

<מרדכי וינטר: אם אנחנו רוצים לעשות משהו אחר בשותפות, צריך למצוא לזה פתרון באיזשהו הסדר שהוא אחר, או פתרון חוקי או פתרון הסדרי כלשהו כי אני לא רואה איך ארבעים ארגונים משתלבים בתוך תכנית כזאת גדולה ומורכבת של 11 משרדי ממשלה.

מירב בן ארי: ארבעים הארגונים, אלה הארגונים שירון מייצג.

מירב בן ארי: העניין הוא שלא כל הארבעים – תקנו אותי אם אני טועה – עוסקים בצעירים בסיכון.

<ירון בראון: כולם.

<מרדכי וינטר: אם אנחנו רוצים שאותם ארגונים שיחפצו להיות מעורבים, לתת את השירותים שלהם, במציאות הנוכחית זה יהיה מאוד מאוד מסובך אם בכלל אפשרי.

<מרדכי וינטר: לכן צריך לחשוב על כך.

<מרדכי וינטר: בדרך הרגילה, אין סיכוי.

<ירון בראון: אם אפשר, אני רוצה להתייחס לשתי נקודות שיואב העלה.

<ירון בראון: היות שאנחנו עוסקים בבוגרי הוצאה חוץ ביתית, נכון שאפשר למצוא בוגרים שהם לכאורה סיימו בגרויות ומשרתים בצבא אבל אין שם בית.

<ירון בראון: לכאורה אתה יכול להגיד שצעיר כזה יצא מטווח הסכנה אבל הוא יכול בשנייה אחת לחזור למקום הזה.

<ירון בראון: על אחת כמה וכמה צעיר כזה שהמדינה השקיעה בו, זה שהוא עשה בגרויות ועשה צבא, זה לא אומר שהוא לא בסיכון.

מירב בן ארי: זה ברור.

מירב בן ארי: הוא חסר עורף.

<ירון בראון: על רצף הפרמטרים.

<ירון בראון: מעצם זה שהמדינה החליטה שהוא צריך לצאת מהבית, הוא בסיכון.

<ירון בראון: הנקודה השנייה, ואנחנו מודעים לה, היא שהצעירים של השמה חוץ ביתית, בעצם אין להם קהילה.

<ירון בראון: אלה יכולים להיות חבר'ה שגרים בעפולה אבל אלה לא צעירי קהילה.

<ירון בראון: לכן כל ההתייחסות לבוגרי השמה חוץ ביתית צריכה להיות לא רק פר קהילה כי אנחנו גם יודעים שלקהילה לא תמיד – ואני אגיד את זה באנדר סטייטמנט – יש אינטרס לגבי הצעירים של השמה חוץ ביתית כי עניי עירך קודמים ולכן ראש העיר יתייחס לצעיר בקהילה בעפולה ולא מעניין אותו שצעיר משדרות היה בפנימייה בעפולה ובאופן טבעי הוא נשאר שם כי הצעירים אוהבים להישאר אבל הוא יכול לעבור ברגע אחד למקום אחר.

<ירון בראון: לכן גם הראייה צריכה להיות אזורית.

מירב בן ארי: נכון.

<ירון בראון: כל הנושא של התייחסות אליהם צריכה להיות אחרת.

<אמונה דוידסון: אני מייצגת את החוט המשולש.

<אמונה דוידסון: אני מגיעה במקום יגאל שהוא מנכ"ל העמותה.

<אמונה דוידסון: אני עצמי מנהלת הוסטל לצעירים בסיכון בגילאי 18-25.

<אמונה דוידסון: אנחנו בעמותה מפעילים שני הוסטלים כאלה.

<אמונה דוידסון: שני בתים טיפוליים.

מירב בן ארי: מקסימים.

מירב בן ארי: הייתי שם.

<אמונה דוידסון: באמת מקסימים.

<אמונה דוידסון: אני יכולה לומר שאני אשת שטח ואני מאוד מאוד מברכת על התכנית הזאת.

<אמונה דוידסון: אני מאוד מתחברת למה שאת אומרת לגבי העבודה בשיתופים והחיבורים בין העמותות.

<אמונה דוידסון: זה יכול לחזק.

מירב בן ארי: זה נכון גם מה שאמר ירון.

מירב בן ארי: אותו צעיר שנמצא בדירה שלכם – דירה מקסימה – הוא יכול להיות מאשדוד אבל הוא גר בדירה בירושלים.

מירב בן ארי: אותה עובדת סוציאלית בירושלים צריכה להתייחס למקום בו נמצא אותו צעיר.

<אמונה דוידסון: כן קיימים ליוויים.

<אמונה דוידסון: זה לא שאין כלום.

<אמונה דוידסון: קיים ליווי של הגורמים המפנים לפרויקטים ארציים, כמו אלינו, ואנחנו עושים הרבה עבודה כדי לשמר את זה כי גם ברמה הטיפולית זה מאוד משמעותי.

<אמונה דוידסון: קודם גילה דיברה על הספליטים וברמה המהותית זה חשוב.

<אמונה דוידסון: אני אומר שני דברים.

<אמונה דוידסון: העליתם את הנקודה של מרכזי מידע ואני רוצה לומר שבירושלים קיימות כל מיני התארגנויות של מרכזי מידע.

<אמונה דוידסון: יכול להיות שחסרים החיבורים ואין נגישות לכולם, אבל יש דברים שקיימים ושווה לחשוב איך מחברים למשהו יותר מרכזי שכולם מכירים.

<אמונה דוידסון: אני הרבה שנים עובדת בחוט המשולש, הרבה שנים עם צעירים בסיכון, ואני באמת רואה עד כמה צריך לבנות עוד מקומות כאלה, עוד בתים טיפוליים כאלה, כי יש המון בוגרי מעונות נעולים, פנימיות, אומנה שמגיעים אלינו.

<אמונה דוידסון: מגיעים אלינו גם צעירים מחלופות מעצר.

<אמונה דוידסון: זאת אומרת, האוכלוסייה די הטרוגנית אבל המאפיין המשותף היא שהם בקצה הרצף וחסרים בתים כאלה.

<אמונה דוידסון: אני יכולה להגיד שתמיד הבית שלנו נמצא בתפוסה מלאה.

מירב בן ארי: נקודה חשובה מאוד שכולם מדברים עליה.

<גילה רונן: אני רוצה לחדד כמה דברים.

<גילה רונן: יש החלטה שהטיפול ייעשה ברשות בה נמצא הצעיר.

מירב בן ארי: פיזית, היכן שהוא נמצא.

<גילה רונן: היכן שהוא נמצא.

<גילה רונן: ברור לנו שיש מעברים רבים.

<קריאה: הרשויות מכירות את זה?

<גילה רונן: כן.

מירב בן ארי: היא תנחה אותן.

מירב בן ארי: הוועדה הזו תלווה את התכנית לכל אורך הדרך.

מירב בן ארי: בפעם הבאה יהיה גם נציג השלטון המקומי כדי לוודא שזאת ההנחיה.

<קריאה: ראש העיר לא נבחר על ידי החבר'ה האלה שלא מצביעים עבורו.

<גילה רונן: התכנית גם הוצגה בפני נציגי השלטון המקומי והם מיודעים לגבי זה.

<גילה רונן: אם צריך, אנחנו נעשה את זה עוד.

מירב בן ארי: יש גם אנשים בעיר שלא בחרו אותו וגם להם הוא נותן שירות.

<קריאה: יש סיכוי שהם יבחרו אותו.

<גילה רונן: ברור לנו שיש תלישות והרבה פעמים גם ניכור מהמקומות מהם הם מגיעים.

<גילה רונן: השאיפה שלנו כחלק מהגדרת התכנית ומתחומי הליבה בתכנית היא גם ליצור מעגלי השתייכות.

<גילה רונן: אני חושבת שחשוב לנו לתקן את העניין הזה ולכן חשוב לנו שהם כן יהיו קשורים לקהילה.

<גילה רונן: לכן גם הגדרנו שהשירות יינתן בהתאם לשירותים שהם השירותים שנגישים להם, שהם באמת יכולים להיות משמעותיים עבורם, גם כדי לעשות סוג של שייכות לקהילה.

<גילה רונן: אני רוצה לומר שעו"ס צעירים שנמצא ברשות יצטרך לעשות מיפוי של כל הצעירים והצעירות שנמצאים ברמת הרשות, גם כאלה שמטופלים, בין אם במסגרת ארצית כמו למשל החוט המשולש שזה מיזם משותף לנו ולחוט המשולש.

<גילה רונן: אבל חלק מהטיפול יינתן על ידי ארגונים שונים וחלק מהטיפול יינתן על ידי עו"ס מלווה צעירים אבל הוא אמור לעשות את המיפוי של כל הצעירים והצעירות שנמצאים ברשות ואיזה טיפול הם מקבלים כדי שבאמת ייבנה מענה ייחודי וחליפה אישית לכל צעיר וצעירה.

<גילה רונן: לגבי המענים, אנחנו שואפים ככל האפשר שיהיו גם מענים ברמת הרשות אבל גם מענים מחוזיים.

<גילה רונן: חלק ממה שנמצא אצלנו בשירות זה הנושא של פיתוח דירות מעבר נוספות ולא באמצעות הרשויות המקומיות.

<גילה רונן: חלק מדירות המעבר, ניסינו לבנות, זאת משוכה שקשה מאוד לעבור אותה.

<גילה רונן: אנחנו לא מתכוונים לשחרר את הרשויות מהאחריות שלהן כלפי הצעירים והצעירות שנמצאים ברשות כך שחלק מדירות המעבר ייפתחו על ידי הרשויות המקומיות אבל ברור לנו שגם צריך לתת מענים שהם ברמת המחוז ומענים ארציים.

מירב בן ארי: אני חייבת לסיים את הדיון.

מירב בן ארי: אל תדאגו.

מירב בן ארי: זאת תחילת הדרך.

מירב בן ארי: זה ממש בהבניה עכשיו.

מירב בן ארי: עוד במושב הזה נכנס דיון בתכנית יתד.

מירב בן ארי: בהתייעצות עם ציפי נחליט אם זה יהיה בחודש יוני או יולי.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע על התקדמות, אני רוצה לשמוע היכן יש חסמים, אני רוצה לשמוע היכן אנחנו תקועים.

מירב בן ארי: ועדת העבודה והרווחה תמשיך ללוות את תכנית יתד יחד עם משרד החינוך ומשרד הרווחה והארגונים החברתיים.

מירב בן ארי: לא לדאוג, המטרה היום היא בעצם לברך על התכנית ותחילתה אבל לבדוק – ואתם מכירים אותי – ונבדוק את תכנית יתד ונראה איך היא מתפתחת.

מירב בן ארי: אם יש חסמים מסוימים, אנחנו גם נטפל בהם.

מירב בן ארי: זה התפקיד שלנו כוועדה וזה התפקיד שלנו ככנסת.

מירב בן ארי: תהיו בטוחים שיש חברי כנסת רבים שמעורבים ורוצים בהצלחת התכנית ובטח גם יושב ראש הוועדה.

מירב בן ארי: אני מאוד מודה לכם על שהגעתם.

מירב בן ארי: היו בטוחים שמה שאמרתם כאן, אנחנו נמשיך ונקדם עוד במושב הזה כדי לראות שהתכנית מתפתחת.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.