ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 757, 2017-07-10 12:30

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: הסעיף האחרון בסדר היום הוא הצעה לסדר היום בנושא: חשש מסגירת מפעל מיחזור בקבוקי הפלסטיק היחיד בארץ ופיטורי עשרות עובדים בנגב כתוצאה מכך.

משה גפני: זאת הצעה לסדר שעברה ממליאת הכנסת, של חברי הכנסת מיקי לוי, דב חנין, יעל כהן-פארן ואורי מקלב.

משה גפני: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: דע לך שאני במצב לא פשוט.

משה גפני: זה תמונת המצב.

משה גפני: אני אמנם יושב-ראש ועדת הכספים אבל- - -

מיקי לוי: לאור ההתנהלות פה- - -

משה גפני: משהו לא תקין.

משה גפני: אתה מכיר אותי, אני עושה את מה שאני יכול לעשות ואני לא מתכוון להרים ידיים או לוותר.

מיקי לוי: נזעקתי בשל ידיעה קטנה בעיתון, שמצביעה על כך שהמפעל היחיד בארץ שממחזר בקבוקי פלסטיק עומד להיסגר.

מיקי לוי: אני כבר מדגיש ואומר, אכן מדובר במפעל פרטי, ומייד אני אומר: אז מה?

מיקי לוי: עם סימן שאלה גדול.

מיקי לוי: המפעל מעסיק כ-70 עובדים.

מיקי לוי: אם המפעל היחיד הזה לא יהיה בארץ אז יאספו את בקבוקי הפלסטיק, יארזו אותם, ישלחו אותם לטורקיה, ישנעו אותם, ישלמו כסף על השינוע, ישלמו כסף לטורקיה על המיחזור ואולי יחזירו את זה אם כדאי יהיה בסוף לקנות כאן חומר מוכן.

מיקי לוי: במפעל מועסקים 70 עובדים.

מיקי לוי: הוועדה הזאת, שנזעקת חדשות לבקרים להגן על עובדים, ראוי כי בעניין הזה תתערב.

מיקי לוי: המשותף לכל המפעלים האלה שטיפלנו בהם פה ונסגרו הוא היותם בפריפריה.

מיקי לוי: אני שונא את המילה הזאת אבל כרגע אין לי מילה אחרת.

מיקי לוי: ממפעל המתכת בשתולה ועד המפעל הזה ועד "סוגת", ששם יהיה אולי פתרון, וכולי.

אומר המפעל: אדוני, אנחנו נזעקים לכאן בגלל 70 עובדים, נקודה.

אומר המפעל: 70 עובדים זה 70 משפחות, ואם אכפיל בממוצע כפול 4, זה סדר גודל של 250-280 נפשות שיישארו ללא פרנסה מחר בבוקר.

אומר המפעל: אדוני, כולנו זוכרים איך בחוק ההסדרים האחרון ניסו באגף התקציבים במשרד האוצר להשתמש בקרן הניקיון, בה מצויים היום כחצי מיליארד שקלים, וכאן אתה מנעת את העניין הזה.

אומר המפעל: אני יכול להמשיך ולדבר אבל אני רוצה להפסיק כדי שנספיק לדון בעניין.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

משה גפני: רגע, מי זה מנהל המפעל?

מיקי לוי: ירון מזרחי יושב כאן.

מיקי לוי: הוא עֵדי שהיום לראשונה אמרתי לו שלום.

מיקי לוי: אני לא מכיר אותו.

משה גפני: מי נמצא ממשרד הכלכלה?

<צבי דש: אני ממינהל הסביבה במשרד הכלכלה.

<צבי דש: ביקשו שאני אגיע.

משה גפני: תדע לענות תשובות?

<צבי דש: רק באופן חלקי, אבל אוכל להעביר את הדברים.

מיקי רוזנטל: זה מוציא אותי מדעתי.

מיקי רוזנטל: רק מידע חלקי.

מיקי רוזנטל: אז בשביל מה אתם מגיעים?

מיקי רוזנטל: מזלזלים בנו.

משה גפני: אם תוכל להתקשר למשרד ולבקש שיבוא מישהו מוסמך שיודע לענות.

משה גפני: אם לא, אעצור את הדיון.

משה גפני: אני מבקש שיבוא מישהו מוסמך שיודע לענות על כל השאלות.

משה גפני: מי נמצא ממשרד האוצר?

משה גפני: עידו סופר.

משה גפני: אתה תדע לענות?

<עידו סופר: אני יודע לענות על כל שאלה.

מיקי לוי: עידו סופר, באחריות מי נמצאת קרן הניקיון?

<עידו סופר: המשרד להגנת הסביבה.

מיקי לוי: יש מישהו מן המשרד להגנת הסביבה?

מיקי לוי: ברוך השם.

מיקי לוי: באתם עם תשובות?

מיקי לוי: תביאו כסף, השאר לא חשוב.

משה גפני: אנחנו ממשיכים את הדיון.

משה גפני: אני מבקש שממשרד הכלכלה יבוא מישהו שיידע לענות על שאלות מכיוון שמשרד הכלכלה הוא משרד מרכזי.

מיקי רוזנטל: הוא המפתח פה.

משה גפני: הוא לא המפתח, אבל הוא משרד מרכזי.

משה גפני: אם אפשר להתקשר, שיבוא מישהו, ולא לזלזל בוועדה.

משה גפני: אנחנו רוצים תשובות.

משה גפני: בבקשה, דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מצטרף לכל מילה שאמר חברי חבר הכנסת מיקי לוי.

דב חנין: אני רוצה לומר שהסיפור הזה צריך להדאיג אותנו מכמה בחינות.

דב חנין: בחינה ראשונה, סגירת מפעלים.

דב חנין: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, בחודשיים האחרונים בכל שבוע במליאת הכנסת אנחנו מעלים סיפור של מפעל שנסגר.

דב חנין: יש מכנה משותף בין המפעלים האלה – אנחנו מדברים על מפעלים שהם בדרך כלל בפריפריה ובדרך כלל בדרום.

דב חנין: זו תמונה מדאיגה, כשאתה רואה פה 70 ופה 80 ופה 150 ופה 450 אנשים שהמפעל שלהם נסגר.

דב חנין: משהו לא טוב קורה במערכת.

דב חנין: אני יודע שיש אווירה של שאננות ואומרים שיש תעסוקה מלאה, אבל לא לעולם חוסן.

דב חנין: אנחנו רואים סדקים רציניים בעולם התעסוקה המלאה שהתרגלנו אליו בשנים האחרונות, והסדקים האלה בולטים במיוחד בנגב ובפריפריה.

דב חנין: לכן הייתי מציע, אדוני היושב-ראש, מעבר להזמנת נציג משרד הכלכלה, להזמין לכאן גם את שר הכלכלה כדי שישמע את דאגתנו.

דב חנין: אלה הנתונים שמגיעים אלינו לכנסת.

דב חנין: נקודה שנייה, אנחנו מדברים על סגירת מפעל מיחזור.

דב חנין: זה תחום שיש בו הישג בחברה הישראלית.

דב חנין: אתה זוכר, אדוני היושב-ראש, אילו ויכוחים קשים היו פה בכנסת על חוק המיחזור, והנה העברנו חוק מיחזור, וחוק המיחזור עובד והמערכת עובדת.

דב חנין: החוליה האחרונה, השורה התחתונה היא בסוף מפעל שממחזר.

דב חנין: אם החוליה הזאת לא עובדת כל הפעולה הציבורית האדירה שנעשה בכלובים והאנשים ששמים בקבוקים וחוק הפיקדון וכל המנגנונים האחרים, הוולונטריים והלא וולונטריים, הכול לא יעבוד.

דב חנין: הסיפור הזה, לייצא בקבוקים לטורקיה, לגמרי לגמרי לא מעשי.

דב חנין: קודם כול, זה עולה הרבה כסף, וזה גם כרוך במחירים סביבתיים: לך תארוז, תסיע, מכוניות, שינוע.

דב חנין: זה הופך את העסק הזה ללא הגיוני.

דב חנין: נראה לי שמשהו במערכת לא עובד נכון.

דב חנין: הרי מה הייתה הנחת היסוד שלנו בחוק המיחזור?

דב חנין: שאנחנו מייצרים מנגנון שיכול לעבוד כלכלית.

דב חנין: פה יש משהו שצריך לבדוק אותו – למה זה לא עובד?

דב חנין: מה לא עובד כאן?

דב חנין: אם הנחת היסוד הזו לא נכונה אז נצטרך למצוא מנגנונים אחרים, אבל הנחת היסוד שלנו הייתה שבסופו של דבר מיחזור הוא דבר שיכול לעבוד, שיכול להיות כדאי.

דב חנין: נקודה אחרונה נוגעת למשרד להגנת הסביבה.

דב חנין: יש כסף, הרבה כסף.

דב חנין: בקרן הניקיון, שבסופו של דבר נשענת על הבקבוקים האלה, הצטבר הרבה מאוד כסף.

דב חנין: לא התנגדתי לרצון של המשרד להגנת הסביבה להגמיש שימושים, לאפשר לו להשתמש גם למטרות אחרות, אבל קודם כול אנחנו צריכים להבטיח שהמטרה הבסיסית הזאת, של מערכת המיחזור, תעבוד היטב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

מיקי רוזנטל: לא השארת לי מה לטעון, הוא אמר את כל מה שרציתי.

יעל כהן-פארן: קודם כול, אני רוצה להצטרף לדברים החשובים שאמרו חבריי חברי הכנסת לוי וחנין.

יעל כהן-פארן: נושא העובדים בפריפריה – ובואו נגיד את האמת, מקומות התעסוקה ומקורות הפרנסה לא רבים שם – קודם כול עומד לנגד עינינו בכנסת, לדאוג לכך שלא בהינף יד ילכו הביתה 70 או 100 או 400 עובדים בלא שניתן על כך את דעתנו.

יעל כהן-פארן: נעשה כל שביכולתנו כדי לדאוג שזה לא יקרה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר על תעשיית המיחזור.

יעל כהן-פארן: אני חייבת להגיד שאת "אביב תעשיות מיחזור" אני מכירה כבר לפני שנים.

יעל כהן-פארן: הם היו החלוצים בארץ במיחזור פלסטיק.

יעל כהן-פארן: אם אני זוכרת נכון, ויתקן אותי המנכ"ל, שאני לא מכירה אותו אישית, הם התחילו עוד לפני חוק הפיקדון, הם הציבו את הכלובים הראשונים.

יעל כהן-פארן: עוד לפני שגרמו לאנשים להחזיר בקבוקים קטנים בתמריץ כלכלי, כבר הם הציבו את הפחים הגדולים ומחזרו.

יעל כהן-פארן: הם יצרו פה תעשיית יש מאין, עוד לפני קרן הניקיון, לפני הכול.

יעל כהן-פארן: כל הכבוד להם, באמת להצדיע להם.

יעל כהן-פארן: אם נסגור פה תעשיית מיחזור, מה עתיד המיחזור בישראל?

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים להסתכל על זה גם בראייה הזאת.

יעל כהן-פארן: הרי הקימו קרן ניקיון עם 2.5 מיליארד שקלים, כדי להביא לכך שישפרו את כל הטיפול בפסולת בישראל: המיחזור וטיפול אחר.

יעל כהן-פארן: המיחזור הוא החלק הראשון.

יעל כהן-פארן: מטרת המיליארדים היא להקים מתקני קצה.

יעל כהן-פארן: יש כבר מתקן קצה מטפל והוא הולך הביתה בגלל סיבות שתיכף אגע בהן, שכאשר אני מנתחת אותן הן יותר גלובליות.

יעל כהן-פארן: לא יכול להיות שנותנים לזה יד.

יעל כהן-פארן: הרי רוצים שתהיה פה תעשיית מיחזור.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אם אני מבינה נכון, יש כאן בעיה עולמית של מחירי הנפט, שמוזילים את הפלסטיק הלא ממוחזר ונהיה לא כלכלי למחזר פלסטיק.

יעל כהן-פארן: יש פה איזה איזון שהמדינה צריכה לתת.

יעל כהן-פארן: אני לא נביאה, זה מצב שאיני יודעת עד כמה הוא ארוך-טווח, אבל זה המצב הנקודתי שאנחנו נמצאים בו היום.

יעל כהן-פארן: לדעתי יש מקום לתת גב כלכלי, לומר אמירה, לבוא עם אמירה שצריכה להיות פה תעשיית מיחזור.

יעל כהן-פארן: אם יש עכשיו איזה שקע בכלכליוּת אז צריך לתת לזה גב כדי שתהיה המשכיות.

יעל כהן-פארן: אם במשך 20 שנים מחירי הנפט יהיו כאלה אז נראה בעוד כמה שנים שזה לא כלכלי ואז אפשר יהיה לקבל החלטות אחרות, אבל צריך לתת סיוע לתקופת מעבר כדי שתהיה המשכיות.

יעל כהן-פארן: בנוסף לכול, הנקודה האחרונה שלי, למיחזור פלסטיק יש גם ערך סביבתי, הרי משם אנחנו מגיעים.

יעל כהן-פארן: לייצא את הפלסטיק זה לא סביבתי.

יעל כהן-פארן: בואו נשים את זה על השולחן.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לדאוג שנטפל כאן

יעל כהן-פארן: בפלסטיק שלנו וגם נעשה בו שימוש כפלסטיק ממוחזר.

יעל כהן-פארן: אם נייצא את הפלסטיק – לא יהיה פה שום פלסטיק ממוחזר בישראל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אתה כחבר הכנסת הכי ותיק בבית, וגם אנחנו כבר גם לומדים את הסיטואציה הזאת- - -

משה גפני: גם חבר הכנסת עמיר פרץ ותיק כמוני.

אורי מקלב: בכל אופן, בוודאי אתה מכיר את הסיטואציה הזאת.

אורי מקלב: אני רוצה להחמיא לך: אחרי שדנו בהצעות לסדר וכל אחד דיבר את דבריו, לא היה ויכוח לאיזו ועדה נעביר.

אורי מקלב: כולם אמרו: ועדת הכספים.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: כי אנחנו יודעים כמה אתה משקיע וגם את הניסיון המוכח שלך.

אורי מקלב: כששואלים מה התפקיד של ועדת הכספים אתה מניף כדגל הראשון את המאבק בסגירת מפעלים, ויש לך גם ניסיון מוכח, שהצלחת למנוע סגירת מפעלים בצפון ובדרום, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני מבקש מחבר הכנסת מיקי רוזנטל להחליף אותי לכמה דקות.

אורי מקלב: אחרי הדברים של חבריי אתייחס, אדוני ממלא מקום היושב-ראש, רק בקצרה.

אורי מקלב: לא צריך להכביר במילים, שכל מפעל שנסגר זה כאב לבעל הבית וכאב גדול מאוד לעובדים שצריכים לעזוב, שמפוטרים ממקום העבודה.

אורי מקלב: כאן מדובר ב-70 עובדים.

אורי מקלב: צריך לציין שהמפעל לא כשל.

אורי מקלב: הוא לא נסגר בגלל שהוא כשל במשהו.

אורי מקלב: ההתנהלות שלו למופת.

אורי מקלב: הייתה כאן השפעה של גורם חיצוני, של שערי המטבע ובנוסף של הקטנת הכדאיות בשל ירידת מחירי הנפט.

אורי מקלב: אנחנו יודעים למצוא מנגנון שמגן על חקלאים, על יצואנים ויבואנים, יש לנו מנגנון כזה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להשתמש במנגנונים כאלה כאשר אנחנו רוצים בכך.

אורי מקלב: עכשיו עלינו להסתכל על המפעל הזה כחלק ממסר.

אורי מקלב: זה לא רק העניין שהוא מעסיק 70 עובדים.

אורי מקלב: היה כאן מסר לציבור בנושא המיחזור.

אורי מקלב: שילבנו את זה עם מה שאנחנו עושים, עם תעשייה ירוקה.

אורי מקלב: אם אנחנו סוגרים – אנחנו סוגרים גם את המסר הזה.

אורי מקלב: אני מייצג גם ציבור חרדי, שאולי יש לו דימוי לא נכון אבל הוא אחד מן הממחזרים הבולטים.

אורי מקלב: ערים חרדיות זוכות במקומות ראשונים ברמת המיחזור, ואם היו יותר כלובים ויותר נגישות היה מיחזור בהיקף עוד יותר גדול.

אורי מקלב: כמי שמייצג אותם אני אומר, אם אתה סוגר את המפעל אתה מעביר מסר לא טוב:

אורי מקלב: אם לך זה לא חשוב אז למה לנו זה יהיה חשוב?

אורי מקלב: יש כאן מקור, יש כאן קרן ניקיון, בהיקף של חצי מיליארד שקל, שאנחנו לא יודעים עד לרגע זה, לא קיבלנו הסבר למה הם מתנגדים ואם הם מתנגדים.

אורי מקלב: יש נגישות כל-כך גדולה והממשק כל-כך גבוה ואנחנו נותנים למפעל להיסגר.

מיקי רוזנטל: תיכף נשמע גם את המשרד.

מיקי רוזנטל: אין לנו הרבה זמן לדיון הזה ואנחנו רוצים להיות אפקטיביים כי חשוב לנו מאוד להשיג פתרונות ולא רק להשמיע טענות.

מיקי רוזנטל: ירון מזרחי, אתה מנכ"ל של החברה או בעלים?

<ירון מזרחי: גם בעלים, חלק מן הבעלים, אבל מנהל המפעל.

מיקי רוזנטל: אם אתה יכול להגיד לנו בקצרה, ראשית, למה נקלענו למצב הזה, ושנית, מה הפתרונות שאתה מייחל אליהם כרגע ושהם ריאליים ומה טווח הזמן שבו אתה צריך את הפתרונות הללו כדי שנמנע את סגירת המפעל חלילה.

<ירון מזרחי: אתחיל מסוף דבריך.

<ירון מזרחי: שאלת איך הגענו למצב הזה.

<ירון מזרחי: כפי שציינו כולם, מצב הסחורות בעולם, או נכון יותר הנפט שגרר את הפלסטיק אתו, וכמובן שבתנועת מלקחיים יש את עניין שערי המטבע שגם כן ציינו פה.

<ירון מזרחי: אני יכול להוסיף עוד זרוע שלישית שהיא בעיקרון טובה, של עליית שכר המינימום.

<ירון מזרחי: עליית שכר המינימום בארץ אולי מבורכת.

מיקי רוזנטל: לא אולי.

מיקי רוזנטל: היא מבורכת.

מיקי רוזנטל: זה מקשה עליך אבל זה מבורך.

<ירון מזרחי: תן לי לסיים את דבריי ואז תבין.

<ירון מזרחי: היא מבורכת.

<ירון מזרחי: אני חושב שבארץ לא מבינים שהיום שכר המינימום תואם למערב אירופה.

<ירון מזרחי: אני לא מדבר על מזרח אירופה, שם השכר נמוך בהרבה מאשר אצלנו, אבל תואם למערב אירופה.

מיקי רוזנטל: אני מציע שתיטוש את הטיעון הזה.

מיקי רוזנטל: תגיד ששכר העבודה שלך יחסית לעולם הוא בעייתי.

מיקי רוזנטל: עזוב את שכר המינימום.

אורי מקלב: זה פגע, כמו בהרבה דברים, ברווחיות, אבל זה בסדר.

<ירון מזרחי: אנחנו רוצים להיות דומים לאירופה.

<ירון מזרחי: באירופה יש תמיכה במפעלים וזה מגיע מכל הכיוונים – זה יכול להגיע בחשמל מוזל לתעשייה, זה יכול להגיע בארנונה מוזלת, זה יכול להגיע בעזרה לקליטת עובדים, זה יכול להגיע בייצור של מוצרים: באירופה מקובל מאוד תשלום בגין קליטה של חומר למיחזור ואילו בארץ זה לא מקובל בכלל.

<ירון מזרחי: המצב נכון להיום הוא שאנחנו עובדים בסך הכול שלושה ימי עבודה בשבוע, וכמובן העובדים ממורמרים מאוד וקשה להם מאוד.

<ירון מזרחי: אני לא מכיר מישהו בארץ שהיה יכול לחיות ממשכורת ולהרגיש טוב כשהוא יודע שהוא עובד רק 3 ימי עבודה בשבוע ומזה הוא צריך לכלכל את ביתו.

מיקי לוי: וזה למה?

יעל כהן-פארן: כמה זמן אתם כבר עובדים 3 ימים בשבוע?

<ירון מזרחי: כ-3 חודשים.

מיקי רוזנטל: גם בהפעלה במשך 3 ימי עבודה בשבוע אתם מפסידים?

<ירון מזרחי: בהפעלה של 3 ימי עבודה בשבוע אנחנו מאוזנים, אפשר היה להמשיך כך, אבל לא ריאלי לצפות שעובדים יישארו במקום עבודה במצב כזה.

מיקי רוזנטל: גם לא ריאלי שאתה תעבוד ולא תרוויח.

מיקי רוזנטל: המפעל צריך להרוויח.

<ירון מזרחי: המשפחה השקיעה הרבה מאוד מיליוני שקלים במפעל והיא לא מצפה לקבל אותם בחזרה.

<ירון מזרחי: זה משהו ארוך-טווח.

<ירון מזרחי: זה לא הראייה בכלל.

<ירון מזרחי: אבל לא ייתכן שהמפעל יפסיד תפעולית ויצטרך להמשיך לממן את זה.

מיקי רוזנטל: מה הפתרונות מבחינתכם?

מיקי לוי: מה מונע מכם אפשרות לעבוד 5 ימים בשבוע?

מיקי לוי: חומרי הגלם?

מיקי לוי: האיסוף?

<ירון מזרחי: פה העניין.

<ירון מזרחי: כאשר אני רוצה לרכוש עוד חומרי גלם בארץ – וכפי שכולם אמרו, אלה סחורות שנסחרות בעולם ומייצאים אותן לחוץ לארץ – אני צריך לשלם כסף כדי לקנות את הבקבוקים.

<ירון מזרחי: נשמע כאילו אני מקבל את הבקבוקים אבל אני לא מקבל אותם, אני קונה אותם בכסף, ואין לי כסף.

<ירון מזרחי: אם אני צריך להכניס יד לכיס לרכישת בקבוקים אני נמצא במצב טוב.

<ירון מזרחי: אני יכול לרכוש עוד 50 טון, עוד 100 טון, זהו, מעבר למה שאנחנו אוספים בעצמנו.

<ירון מזרחי: גם את האיסוף שלי בעצמי יותר כלכלי לי לייצא לחוץ לארץ אבל זה החלטה עקרונית, שלא הגיוני כמובן לסגור את המפעל.

<ירון מזרחי: אז אנחנו אומרים: בסדר, אז ייקבר בפנים.

<ירון מזרחי: כרגע אין כסף.

<ירון מזרחי: אם היה לי חומר גלם – יש לי עבודה.

מיקי לוי: בכמה מדובר?

<ירון מזרחי: נעשתה עבודה של התאחדות התעשיינים עבור המשרד להגנת הסביבה וביחד אתו, על-ידי כלכלן שבדק את הדברים ואכן אישר את מה שאנחנו אומרים.

<ירון מזרחי: ואז יצא מנגנון, אמרו: במקום לתת כסף על "פילים לבנים":

<ירון מזרחי: תקנה מכונה חדשה ולך תדע מה יהיה, אם כן או לא, יתקבל כסף עבור תוצרת.

מיקי רוזנטל: בגלל שהזמן שלנו קצר, תאמר לנו מה הפתרונות שאתם מייחלים להם.

מיקי רוזנטל: כולנו קראנו את הניירות והבנו את המצב ואנחנו רוצים לסייע.

מיקי רוזנטל: בואו נלך לפתרונות.

<ירון מזרחי: אנחנו מדברים על תמיכה בסדר גודל של 2-2.5 מיליון שקלים בשנה, כאשר כמובן אנחנו מדברים על תמיכה בגין תוצרת, כלומר משהו שמיוצר, שאפשר להוכיח אותו.

<ירון מזרחי: זה לא שהכסף יילקח וייבלע במחסנים כלשהם.

<ירון מזרחי: זה הרעיון.

מיקי רוזנטל: באיזה אופן הייתם רוצים תמיכה?

מיקי רוזנטל: תמיכה כלכלית?

מיקי רוזנטל: חומר גלם חינם?

מיקי רוזנטל: איך הייתם רוצים לקדם את הפתרון?

<ירון מזרחי: אם היה איסור גורף על ייצוא אז מן הסתם היה צריך לדבר עם המפעלים הרלוונטיים ואז היו מגיעים לקביעת העלות הכלכלית, ואז היו אומרים לי: אתה המפעל היחיד שנשאר – היה עוד מפעל אחד שנסגר לפני כ-4 שנים – אז אתה תופס את כולם.

<ירון מזרחי: קיים ייצוא במקביל.

<ירון מזרחי: כדי שאוכל להתחרות ולרכוש חומרים אני צריך כסף, אני צריך עוד אקסטרה כסף כדי לקנות חומר גלם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, המפעל עובד רק 3 ימים בשבוע והוא באפס רווח.

מיקי רוזנטל: אם הוא מפעיל את המפעל 5 ימים בשבוע – הוא מפסיד, אז הוא עבר ל-3 ימי עבודה בשבוע.

מיקי לוי: כדי להיות מאוזן.

משה גפני: הממשלה לא העבירה לך כסף כל הזמן?

<ירון מזרחי: לא.

מיקי רוזנטל: להיפך, הוא משלם עבור הבקבוקים הריקים.

<ירון מזרחי: גם כאשר המפעל המקורי קם, הוא לא הוקם במסלול מענקים.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: עכשיו כשרוצים לייצא בקבוקים לטורקיה אתה בעצם תיסגר.

<ירון מזרחי: כן.

יעל כהן-פארן: בעצם הפתרון הוא לא לייצא.

משה גפני: המשרד להגנת הסביבה, איך אתה עוזר לנו בעניין הזה?

<גיא סמט: אני סמנכ"ל במשרד להגנת הסביבה, אחראי על תחום הפסולת, חבר בהנהלת קרן הניקיון.

<גיא סמט: בקרן הניקיון הצטברו סכומים.

<גיא סמט: חשבנו שראוי לתמוך במפעל.

<גיא סמט: ביחד עם התאחדות התעשיינים בדקנו את המפעל.

<גיא סמט: הגענו למתווה שסברנו שהוא ראוי.

<גיא סמט: יש אכן ירידה במחירי הנפט העולמיים.

<גיא סמט: הפלסטיק הזה נקרא Pet.

<גיא סמט: יש שוק ל-Pet ממוחזר.

<גיא סמט: קראנו מאמרים שמתייחסים להפרש הנכון בין החומר הבתולי לבין החומר הממוחזר.

<גיא סמט: הבאנו הצעה בפני הנהלת הקרן וההצעה נדחתה על-ידי נציגי משרד האוצר, שחשבו, ביחד עם השלטון המקומי, שאין לתמוך בזה כי מדובר בתמיכה ביזמים פרטיים וכן כי אין לזה תכלית, כלומר עכשיו יתמכו במשהו שלא יודעים מתי הוא ייעצר ומתי הערך יעלה שוב ואז מייצרים פה לדיראון עולם מפעל שנתמך על-ידי המדינה.

<גיא סמט: אנחנו חשבנו שזה לתקופת ביניים, שבה צריך לנסות לבנות הגנות.

<גיא סמט: הייתה לכך התנגדות.

<גיא סמט: לאחרונה הוצע על-ידי אגף התקציבים במשרד האוצר לחזור ולשוב לדיונים משותפים, כאשר הקרן לשמירת הניקיון מוכנה להשקיע במפעל השקעות נוספות, ככל שהן יעזרו למפעל לשרוד ולהמשיך את הפעילות שלו.

<גיא סמט: זה מותנה כמובן, אל"ף, בכך שבעל המפעל ימשיך את הפעילות שלו, ובי"ת, שבעל המפעל ישקיע כנגד ההשקעות של הקרן.

<גיא סמט: אנחנו מוכנים לתמוך ב-40%, שזה תמיכת מדינה גבוהה מאוד, לא הלוואה אלא תמיכה.

<גיא סמט: זו הייתה ההתכתבות האחרונה בין אגף התקציבים ובינינו.

מיקי לוי: מדינת ישראל משלמת 800 מיליון שקל סובסידיה או תמיכה לתאגיד המיחזור אל"ה ולכל האספנים למיניהם.

<גיא סמט: לא, ככל שאני יודע, אבל אתם חברי ועדת הכספים, לא אני.

<גיא סמט: אני לא מכיר את זה שאני מעביר 800 מיליון שקל כתמיכה.

משה גפני: אתם אומרים שאתם מוכנים לתמוך ב-40%.

משה גפני: תודה.

משה גפני: עידו סופר ממשרד האוצר, למה בכל דבר אתם נגד?

<עידו סופר: אני רפרנט תעשייה באגף התקציבים.

<עידו סופר: האמת היא שאנחנו לא נגד.

<עידו סופר: בואו נפריד – כשאנחנו מסתכלים על תמיכה או מענקים למפעלים אנחנו מסתכלים תמיד על פעילות תוספתית.

<עידו סופר: במילים פשוטות יותר: מה יוצא למדינה מזה, כמובן לצד הערך הסביבתי וכולי.

<עידו סופר: אנחנו מדברים על הגדלת ייצוא, הגדלת תעסוקה, הגדלת פריון.

<עידו סופר: הצוות שדיבר עם המשרד להגנת הסביבה, זה לא היה אני אבל הם התייעצו אתי.

<עידו סופר: אני אמרתי להם את דעתי: תמיכה במפעל שיש לו בעיה של כדאיות לאורך זמן לדעתי היא לא הפתרון.

<עידו סופר: בסופו של דבר העלויות האלה יתגלגלו למפעלי התעשייה השונים וזה יוצר פה אפקט בעייתי.

<עידו סופר: מה כן?

<עידו סופר: הצעתי, ואני מבין שהם קיבלו את ההצעה שלי, ללכת על השקעות תומכות פריון, דבר שיעזור למפעל להתייעל, לייעל את שרשרת הערך ולהפוך להיות כדאי מבחינה כלכלית.

<עידו סופר: 40% הוא סכום חסר תקדים.

<עידו סופר: גם במענק נגב ובמענק צפון אנחנו מגיעים ל-30% מן ההשקעה.

<עידו סופר: 40% הוא הסכום הכי גבוה שאני מכיר במענקים מן הסוג הזה.

<עידו סופר: לכן זה יכול להיות פתרון טוב מאוד עבור המפעל, להשתפר, להתייעל ולראות איך הוא מעלה את הסטנדרט.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אנחנו לא הולכים לשום מקום, אנחנו אתך עכשיו.

משה גפני: משרד הכלכלה, מה יש לכם לומר בעניין?

<צבי דש: אני ממינהל הסביבה במשרד הכלכלה והתעשייה.

<צבי דש: משרד הכלכלה יעשה כל מאמץ שהמפעל הזה לא ייסגר.

<צבי דש: אם הוא ייאלץ להיסגר אז ינסו למצוא פתרונות לעובדים, כפי שנעשה בעבר.

משה גפני: אל תגיד את זה פה.

משה גפני: אין אופציה כזאת.

משה גפני: זה לא נושא הדיון.

יעל כהן-פארן: זה מילים.

משה גפני: מה משרד הכלכלה יעשה כדי שהמפעל לא ייסגר?

<צבי דש: בכלים של המשרד כרגע לא נמצא פתרון.

<צבי דש: לכן פנו למשרד להגנת הסביבה ובנו על פתרון של עזרה דרך קרן הניקיון.

מיקי רוזנטל: אין לכם מה להגיד לנו.

משה גפני: מנהל המפעל ירון מזרחי, יש הצעה, הם מציעים הצעה שנשמעת נדיבה, לתמוך תמיכה של 40% ואתם תתייעלו ותתמודדו עם העניין הזה.

משה גפני: אתם מפעל פרטי.

<ירון מזרחי: במהלך השנים השקענו במפעל כבר סדר גודל של 30 מיליון דולר.

<ירון מזרחי: קצת קשה להגיד כרגע שיש להוסיף עוד כסף על זה.

משה גפני: אבל הם עוזרים לכם בכסף.

משה גפני: מה אתה מבקש?

מיקי לוי: הוא משלם 150 דולר לטון פלסטיק.

מיקי לוי: שייתנו לו הנחה ל-75 דולר לטון.

<ירון מזרחי: בידיעה שמשרד האוצר חזר בו מן ההצעה לתת מענק מלא, אני מציע לחזור למנגנון של תמיכה לפי ייצור או קליטה של חומר.

<ירון מזרחי: או שכל טון שייקלט אצלנו יקבל תקציב מסוים מקרן הניקיון, או שעל כל תוצרת נקבל תקציב מסוים.

משה גפני: המשמעות של העניין, שהמפעל ייסגר ואז יצטרכו לייצא את החומר לטורקיה.

משה גפני: כל מערכת המיחזור שהייתה כאן במדינה, שבמשך השנים טיפחנו אותה, הכול ירד לטמיון.

משה גפני: אתה לא יכול להתבסס על האמירה הזאת שאתם אומרים מפעם לפעם: "אנחנו לא יכולים לעזור בדבר שאין לו עתיד של רווחים".

משה גפני: אז אין לו עתיד של רווחים.

משה גפני: אנחנו לא יודעים מה יהיה בהמשך, אבל לפחות בשלב הזה שיוכלו להתמודד.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להציע, ברשותך אדוני, הצעה פרקטית.

מיקי רוזנטל: המפעל קונה היום טון בקבוקים ב-150 דולר בממוצע.

מיקי רוזנטל: הוא משלם עבור זה כסף.

מיקי רוזנטל: המדינה לא צריכה לתת שום דבר.

מיקי רוזנטל: פשוט למכור לו את זה במחיר הרבה יותר נמוך.

מיקי רוזנטל: יהיו פחות הכנסות לתאגיד המיחזור אל"ה אבל המפעל ימשיך להתקיים.

משה גפני: אבל אל"ה זה גוף פרטי.

מיקי רוזנטל: בסדר, אבל מי קבע את המחיר הזה?

מיקי לוי: קרן הניקיון תשלם את 100 הדולרים הנוספים.

מיקי לוי: הרי מנקים את השטח.

מיקי לוי: על כל טון בקבוקים המפעל ישלם 50 דולר לטון.

מיקי רוזנטל: ואז גמרנו את העניין.

יעל כהן-פארן: יש לי הצעה אחרת.

יעל כהן-פארן: יש לי שאלה אחרת לגבי הייצוא.

יעל כהן-פארן: היום אתם לא מגבילים ייצוא?

יעל כהן-פארן: יש ייצוא לטורקיה?

<גיא סמט: יש הגבלה בחוק האריזות של ייצוא עד 20%.

<גיא סמט: אין הגבלה על הייצוא בחוק הפיקדון.

יעל כהן-פארן: אז מה הבעיה להגביל ייצוא?

יעל כהן-פארן: זה לא עולה לכם ולו שקל ופותר את הבעיה.

מיקי רוזנטל: או מגבילים את הייצוא או מורידים את המחיר, זה הכול.

<גיא סמט: בחוק יש כרגע הגדרה.

<גיא סמט: אם אתם רוצים לשנות את החוק, אתם יכולים.

<גיא סמט: יש שני חוקים: חוק הפיקדון וחוק האריזות.

<גיא סמט: בחוק האריזות קיימת הגבלה של 20% ייצוא.

<גיא סמט: ההגבלה הזאת אפקטיבית.

<גיא סמט: אומרים: אם אתה ממחזר, מתוך אותם שיקולים שעלו פה, אתה ממחזר ואוסף והשקעת כל-כך הרבה, קבע הבית הזה שיש הגבלה של 20% ייצוא.

<גיא סמט: בחוק הפיקדון זה לא קיים.

<גיא סמט: אבל גם ה-20% לא אפקטיבי, לא נותן לו את התוצאה.

<גיא סמט: אם מישהו רוצה להחמיר את ההגבלה על הייצוא – בסדר.

יעל כהן-פארן: בחוק הפיקדון זה לא קיים.

יעל כהן-פארן: הכוונה שאין הגבלה על ייצוא?

יעל כהן-פארן: חוק הפיקדון הוא החוק הרלוונטי.

יעל כהן-פארן: אין הגבלה על ייצוא?

<גיא סמט: בחוק הפיקדון אין הגבלה על ייצוא.

יעל כהן-פארן: זה הבעיה, שם הבקבוקים.

אורי מקלב: ומה יקרה אם תהיה הגבלה?

אורי מקלב: מה יקרה עכשיו?

יעל כהן-פארן: אז הוא יקנה, אז הוא יוכל לקנות במחיר זול יותר.

אורי מקלב: אבל מישהו יצטרך להפסיד.

<כרמל פלדמן אבוטבול: אני מהתאחדות התעשיינים.

<כרמל פלדמן אבוטבול: מפעל "אביב תעשיות מיחזור" הוא חלק מאיגוד הכימיה ואיכות הסביבה אצלנו.

<כרמל פלדמן אבוטבול: אני באמת מקווה שבדיון הזה יימצא פתרון שיאפשר את המשך הקיום של המפעל הזה.

<כרמל פלדמן אבוטבול: חשוב לציין שאם הקרן לשמירת הניקיון הייתה בקונסטלציה שלה מאוזנת יותר והיה ייצוג של התעשיינים, שחלק ניכר מן התקציבים שלהם- - -

מיקי לוי: כבר נקבע בוועדת הפנים שיהיה לכם ייצוג.

מיקי לוי: למה אתם לא שם?

<כרמל פלדמן אבוטבול: אין ייצוג.

מיקי לוי: למה אין להם ייצוג?

<גיא סמט: חוק שמירת הניקיון קובע מי יהיו החברים ומסמיך את ועדת הפנים.

<גיא סמט: היא זו שממליצה לשר על מועמדים.

מיקי לוי: נגיש תיקון לחוק שמירת הניקיון.

מיקי לוי: אני אגיש.

מיקי לוי: שיהיה ייצוג לתעשיינים.

מיקי רוזנטל: אבל אנחנו צריכים עכשיו לפתור את הבעיה של המפעל הספציפי הזה.

<כרמל פלדמן אבוטבול: זה היה דבר אחד.

<כרמל פלדמן אבוטבול: המפעל הזה זקוק לעזרה.

<כרמל פלדמן אבוטבול: העבודה הכלכלית, שירון מזרחי דיבר עליה ונשלחה גם לחברי הוועדה, מסבירה שיש כמה אופנים לעזור גם לטווח הקצר.

<כרמל פלדמן אבוטבול: חשוב שיימצא פתרון.

משה גפני: תמונת המצב היא זו, המפעל הזה עוסק בשמירת הניקיון, הוא ממחזר, הוא עושה את הפעולות של ניקיון משמעותי, והוא גם מייצר עבודה לאנשים שנמצאים באזור הנגב.

משה גפני: כל אחד יכול להתבצר בעמדתו ולהגיד: "את זה אי אפשר לעשות, זה מפעל פרטי, זה רק חוק הפיקדון, זה מפעל שאיננו כלכלי בטווח הארוך".

משה גפני: הכול יכול להיות תירוצים.

משה גפני: אני לא רוצה להתבטא אבל זה פשוט לא בסדר, לא נסכים לדבר הזה.

משה גפני: עלו פה כמה הצעות.

משה גפני: אחת ההצעות, שהם יצטרכו לשלם פחות על בקבוקי הפלסטיק ואז ממילא יוכלו להתקיים לעוד פרק זמן, אולי אפילו ארוך, אבל בכל אופן זה ייתן טווח ראייה על מה קורה בכלל במשק, מה הולך עם כל הדבר הזה.

משה גפני: אני רוצה לבקש לקבל את ההצעה הזאת.

משה גפני: האם יש למישהו התנגדות להצעה הזאת?

מיקי רוזנטל: זו הצעה של חבר הכנסת מיקי לוי.

<עידן בנימין: אני אזרח פרטי.

<עידן בנימין: באתי לבקש מהוועדה, לפני שאתם מקבלים פה החלטות, לזכור שזה חברה פרטית.

<עידן בנימין: אני לא מייצג אף אחד.

<עידן בנימין: אין שום בעיה שתתמכו ותעזרו אבל חברה פרטית של "קופסה שחורה" – צריך לבקש את הדוחות הכספיים שלה.

<גיא סמט: אני קיבלתי אותם.

משה גפני: אמרת את עמדתך, אבל עם כל הכבוד עמדתי שונה.

משה גפני: 70 עובדים עומדים להיזרק לרחוב.

משה גפני: מבחינתי, בכל החיים הציבוריים שלי, זה פיקוח נפש.

משה גפני: עם כל הכבוד לדוחות הכספיים, שזה מפעל פרטי – זה לא רלוונטי.

משה גפני: מבחינתי שימסור דוחות כספיים למשרד להגנת הסביבה.

משה גפני: שיבוא לפה נציג המשרד להגנת הסביבה ויגיד: "הדוחות לא בסדר".

משה גפני: זה בסדר גמור, ואז אשאל אותו, ואני שואל אותו גם עכשיו: תבדוק את הדוחות הכספיים.

משה גפני: זה לא נושא הדיון.

משה גפני: אם יש בעיות בבקשה תמסור דיווח לוועדת הכספים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: פה עומד על הפרק דבר אחר לחלוטין.

משה גפני: אני גרתי באופקים.

משה גפני: הלכתי ביום שישי בצהרים למשפחה, אחרי שמפעל נסגר, והמקרר היה ריק בערב שבת.

משה גפני: זה לא מעניין את כל האנשים, זה לא מעניין את המשרדים, זה לא מעניין בכלל.

משה גפני: זה פיקוח נפש.

משה גפני: זה עובדים שייפלטו לרחוב ולא יהיה להם פתרון.

משה גפני: אני לא אומר שצריך לעוות את הכלכלה ואני לא אומר שצריך לעשות דברים לא הגיוניים.

משה גפני: יש כאן דבר הגיוני, הצעה שלפרק זמן שנחליט מה אורכו, שמשרד האוצר יחליט, שהמשרד להגנת הסביבה יחליט יפחיתו את המחירים שהם צריכים לשלם עבור בקבוקי הפלסטיק.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: ואז אנחנו נראה, יהיה פרק זמן מסוים שתחליטו עליו.

מיקי רוזנטל: המדינה לא תפסיד מזה.

משה גפני: נעקוב אחרי זה.

משה גפני: אם נראה שאין אופק כלכלי ותמונת המצב היא כזאת – בסדר, אז נראה במשך הזמן.

משה גפני: אולי בדיוק להיפך.

משה גפני: ברור שאנחנו צריכים לפרנס את הטורקים, אין בכלל ספק... אני לא מבין את כל הגישה הזאת.

משה גפני: עניי עירך קודמים, עם כל הכבוד.

משה גפני: אז כל הזמן לפרנס את הטורקים?

משה גפני: כל רגע משהו אחר.

משה גפני: לא די שאנחנו מפרנסים את הסינים, עכשיו נפרנס גם את הטורקים?

משה גפני: אפשר לתת לארדואן את פרס ישראל גם.

מיקי לוי: הכבלים של הנחושת.

מיקי רוזנטל: אותו דבר היה פה בדיון על הנחושת ובדיון על הזכוכית של "פניציה".

מיקי רוזנטל: גם טורקיה.

משה גפני: אגב, תהיה ישיבה על "פניציה".

משה גפני: עידו סופר, תהיה "רך".

<עידו סופר: יש פה קצת בלבול.

<עידו סופר: הייצוא כאן, במידה ויגבילו אותו- - -

מיקי לוי: לא רוצים להגביל את הייצוא.

<עידו סופר: זה שונה מ"פניציה".

<עידו סופר: ב"פניציה" הייתה טענה שיש ייבוא שמחליף ייצור מקומי.

<עידו סופר: כאן אם תגבילו את הייצוא הנטל יתגלגל לתעשייה המקומית.

<עידו סופר: זה אפשרי.

<עידו סופר: זה כבר שיקול שלכם.

מיקי רוזנטל: אבל הצענו עכשיו פתרון אחר, לא הגבלת הייצוא.

משה גפני: עידו סופר, לפעמים אתה עונה תשובות- - -

<עידו סופר: אני לא עונה תשובות, אני רק מסביר.

<עידו סופר: לפי התחשיב של משרד האוצר כך משתמע כאן.

משה גפני: לפעמים אתה מסביר חזיתית לעניין ואנחנו מתרגזים עליך.

משה גפני: עכשיו אתה סתם מתחמק.

<עידו סופר: אני לא מתחמק.

<עידו סופר: הבנתי את ההצעה.

<עידו סופר: אני לא יודע על מי נופל הנטל.

משה גפני: עם כל הכבוד, אנשי אגף התקציבים באים לוועדה, אומרים שתומכים בחוק של הוראת שעה ואחרי כן הולכים לוועדת השרים לענייני חקיקה ואומרים: לא.

מיקי לוי: לא יודעים לחוקק פה.

מיקי לוי: ..

משה גפני: גם אני יודע לעבוד, קצת, לא הרבה, לא כמוכם.

משה גפני: הכול יהיה בסדר.

<גיא סמט: כמה הערות.

<גיא סמט: ראשית, מבחינת התגלגלות.

משה גפני: אני לא יודע אם אמרו לך לפני שבאת לוועדה, אבל אם לא אמרו לך אז אני אגיד – קשה לי בהבנה.

משה גפני: אם מתחילים לדבר אתי על הרבה דברים אני מתחיל להתבלבל.

<גיא סמט: גם אני לא מסוגל לדבר הרבה.

מיקי רוזנטל: תדבר לגוף הפתרון.

משה גפני: יש הצעה.

משה גפני: ההצעה היא שלפרק זמן – ונחליט מה הוא – יסובסדו הבקבוקים, או שיקבלו בחינם או שישלמו פחות.

משה גפני: המפעל יקבל אותם במחיר נמוך יותר ב-100 שקלים.

<גיא סמט: אני רוצה להתייחס להצעה הראשונה שהצעת באופן פרקטי.

<גיא סמט: אמרת שתאגיד אל"ה ימכור לו בחינם את המוצר.

משה גפני: בפחות כסף.

<גיא סמט: אפשר להחליט, אבל אין לי סמכות כזאת.

מיקי לוי: תוציא כסף מהקרן ותשלים את זה.

<גיא סמט: זה תשובה אחת.

<גיא סמט: תשובה שנייה, כסף מהקרן – הצעתי, אך הייתה התנגדות של משרד האוצר.

מיקי רוזנטל: אבל זה לגבי תמיכה ישירה.

מיקי רוזנטל: ההתנגדות של משרד האוצר הייתה לתת לו מענקים.

מיקי רוזנטל: עכשיו אנחנו מדברים על משהו אחר, משהו קונקרטי מאוד.

מיקי רוזנטל: הוא כן יכול.

מיקי רוזנטל: הוא יכול להעביר החלטה.

מיקי לוי: משרד האוצר צריך להסכים לשלם לאל"ה מהקרן, השלמה למחיר של טון פלסטיק.

יעל כהן-פארן: זה כמו הבקשה של המפעל, אין הבדל גדול.

<גיא סמט: זה אותו דבר כמו הגנה על המחיר.

<גיא סמט: משרד האוצר התנגד.

יעל כהן-פארן: עשיתם חשבון כמה דמי אבטלה תשלמו ל-70 האנשים האלה?

מיקי לוי: אם יפוטרו פה 70 אנשים לא אעביר שום בקשות תקציביות של משרד האוצר.

<עידו סופר: אין בעיה, אפשר לא להעביר בקשות תקציביות.

<עידו סופר: ההתייחסות שלי היא כדלהלן: לגבי תמיכה – אגב, זה עסק של הקרן.

<עידו סופר: לא הצוות הספציפי שלי יטפל בזה.

מיקי לוי: אז למה התנגדתם?

<עידו סופר: המלצתי להם, אמרתי שסובסידיה למונופול בתחומו, שאין לו כדאיות כלכלית, מהווה בעיה.

<עידו סופר: מענק להגדלת הפריון – בסוף אם אתם רוצים שלעובדים האלה בפריפריה יהיה שכר גבוה לאורך זמן, כי אנחנו רוצים שתהיה כאן רווחה ולא מפעל שנתמך על-ידי המדינה לאורך זמן, צריך להגדיל פריון, צריך לבצע השקעות.

<עידו סופר: מדובר פה במפעל פרטי.

<עידו סופר: 40% מן ההשקעה זה מענקים בסדר גודל שאף אחד לא מקבל ממשרד הכלכלה.

<עידו סופר: זה הצעה נדיבה מאוד.

<עידו סופר: גוף פרטי צריך לדעת להביא כסף מהבית.

יעל כהן-פארן: אתה מדבר ברמת התיאוריה.

יעל כהן-פארן: אלה דברים מן השטח.

<עידו סופר: זה לא רמת התיאוריה.

משה גפני: מה שאתה אומר הוא בסדר גמור.

משה גפני: אין אפשרות, המפעל לא יקום על הרגליים מן העניין הזה.

משה גפני: מדובר על פרק זמן מוגבל.

<עידו סופר: זה לא החלטה שלי.

<עידו סופר: אם אתם רוצים, אפשר להביא את הדיון לקרן והקרן תחליט.

משה גפני: אני יודע, אתם לא עושים שום דבר, אתם רק יושבים על הטריבונה ומסתכלים מה עושים האחרים, אני מכיר את זה.

מיקי רוזנטל: ישחקו הנערים לפנינו.

משה גפני: אני שם בטריבונה על-ידכם, כל הזמן אני מפסיד מולכם.

משה גפני: מוצע לא לתת את התמיכה אלא לתת לפרק זמן מוגבל סבסוד מהקרן לניקיון.

משה גפני: במקום לשלוח את החומר לטורקיה, שהמפעל כאן שנמצא ברמת חובב יעשה את הפעולה הזאת.

משה גפני: הוא יסבסד את אל"ה, הוא יסבסד את המחיר של הבקבוקים שעבורם עליהם לשלם, לפרק זמן מוגבל.

משה גפני: אני מבקש, אל תתנגדו לעניין הזה.

משה גפני: אני מבקש את זה מהם.

משה גפני: מה התשובה?

מיקי לוי: אני מבקש שזה יהיה לשנה וחצי לפחות.

<עידו סופר: ניתן לבחון את הסוגיות האלה.

<עידו סופר: אעביר את זה לנציג הרלוונטי בקרן הניקיון.

משה גפני: אל תעשה לי את זה, אתה יודע שאני לא יכול להבין כל-כך הרבה דברים ביחד...

משה גפני: תענה לי רק על מה שאני מדבר, אני לא מדבר על משהו אחר.

משה גפני: הבנתי את עניין התמיכות, הבנתי את מה שהוא אמר.

משה גפני: אם חפצי חיים אנחנו מבחינת המפעל, יש איזה פתרון שנראה כרגע הפתרון היחיד.

משה גפני: לו אין כסף להשקיע.

משה גפני: אתה נותן באופן נדיב 40% אך כל הדברים הללו לא פותרים את הבעיה.

משה גפני: לפרק זמן שתגדירו קרן הניקיון תסבסד את הבקבוקים הללו.

משה גפני: המפעל ישלם פחות והקרן תסבסד, מפני שהוא מנקה כאן את המקום מבקבוקי הפלסטיק.

משה גפני: אל תתנגדו לזה.

משה גפני: זאת הבקשה.

משה גפני: אני לא מבקש מעבר לזה.

<עידו סופר: ראשית, אני לא יודע להתחייב על כך.

<עידו סופר: שנית, אולי צריך לבחון את עניין המכסות לייצוא, זה גם יכול לאפשר מענה זמני, להקטין את המכסות הללו.

<עידו סופר: זה גם יכול לספק תעסוקה נוספת למפעל.

מיקי רוזנטל: לנו אין בעיה עם זה אבל תביאו את הפתרון.

יעל כהן-פארן: עשיתי עכשיו חישוב במחשבון.

יעל כהן-פארן: שכר מינימום ל-70 עובדים, שזה דמי האבטלה שתיתנו להם, יוצא כמעט 4 מיליון שקלים.

יעל כהן-פארן: תוציאו את סכום הכסף הזה.

יעל כהן-פארן: איפה הם יעבדו?

יעל כהן-פארן: תעשו את החשיבה הכוללת הזאת.

יעל כהן-פארן: כאן מדובר על משהו מצומצם מאוד.

מיקי לוי: יש שם גם 10 עובדים מן הפזורה, זה לא פחות חשוב.

משה גפני: אני מבקש לסכם את הדיון.

משה גפני: ועדת הכספים חרדה ממה שקורה במפעל "אביב תעשיות מיחזור", בשל העובדה שהולכים לייצא לטורקיה את בקבוקי הפלסטיק של המיחזור.

משה גפני: המציאות הזאת, של 70 עובדים שיישארו ללא תעסוקה, חמורה.

משה גפני: היות וגילינו נכונות מצד משרדי הממשלה, אנחנו מקבלים החלטה כדלהלן.

משה גפני: אני רוצה שבתוך שבוע תחזרו אליי ותדווחו האם קיבלתם את אחת ההחלטות הללו.

משה גפני: אחת, להגביל את מכסות הייצוא, שלא יתאפשר, כפי שהציע עידו סופר, לייצא בקבוקי פלסטיק למיחזור.

<עידו סופר: זה אחת האפשרויות לבחינה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מציעים לכם שתי אפשרויות לבחינה.

מיקי רוזנטל: אתם יכולים לבחור אחת משתי האפשרויות.

מיקי רוזנטל: גם אנחנו אומרים כך.

מיקי רוזנטל: תצטרכו להחליט.

משה גפני: הרבה פעמים אני אומר דברים ואחרי כן אני רוצה שלא ישייכו את השם שלי למה שאמרתי.

משה גפני: מה יש, מה קרה, אנחנו מדינה דמוקרטית, מותר לך להגיד, אתה איש מקצוע, ואנחנו מקבלים את זה כאחת האלטרנטיבות.

משה גפני: האלטרנטיבה הראשונה היא להגביל את מכסות הייצוא כדי שהמפעל יוכל להמשיך לפעול.

משה גפני: אני מציע את זה, חברי הוועדה מציעים את זה.

משה גפני: האלטרנטיבה השנייה היא שיהיה סבסוד לפרק זמן של שנה או שנה וחצי, שקרן הניקיון תסבסד את הבקבוקים למיחזור על מנת שמפעל "אביב תעשיות מיחזור" יוכל להמשיך לפעול.

משה גפני: נבחן את זה במשך השנה.

משה גפני: אלה שתי האלטרנטיבות.

משה גפני: אנחנו מבקשים תשובה במהלך השבוע הבא, מה האלטרנטיבה שתיבחר, ואם יש לכם אלטרנטיבה אחרת תגידו.

משה גפני: אני לא מצאתי, לא מצאנו פה אלטרנטיבה אחרת.

משה גפני: יש עניין גדול להציל את המפעל הזה, גם מההיבט של המפעל שפועל בישראל, גם מההיבט של העובדים בנגב וגם מההיבט של שמירת הניקיון, של המיחזור, כי אם המפעל הזה ייסגר נתחיל לייצא לטורקיה.

משה גפני: יש לי עוד כמה הצעות על ייצוא לטורקיה...

משה גפני: המשרד להגנת הסביבה, משרד האוצר ומשרד הכלכלה, אתם לא יכולים לעמוד מן הצד.

משה גפני: יש אצלכם קרן שעוזרת למפעלים במצוקה, גם מפעלים פרטיים.

משה גפני: אני מבקש גם מכם, תיכנסו לעניין.

משה גפני: תגיד לממונים עליך שלא יפה שדנים פה על מפעל ועל עובדים ולא בא מישהו שיודע להגיד תשובות.

<יוסי עדס: אני מהסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים ומן הקרן לעסקים במצוקה.

<יוסי עדס: צריך שהמפעל יגיש בקשה אך לא קיבלנו בקשה כזו ולכן אין לנו תשובות לנושא הזה.

משה גפני: למה לא ביקשתם?

<ירון מזרחי: אני לא מכיר את הקרן הזאת.

משה גפני: תדבר עם יוסי עדס.

<ירון מזרחי: לקבל עוד הלוואה?

<ירון מזרחי: לשם מה?

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.