ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 450, 2017-07-12 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 12 ביולי 2017, י"ח בתמוז ה'תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושאים על סדר-היום: הצעת חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, תשע"ז–2017, של חבר הכנסת עודד פורר וחברי הכנסת רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; והשנייה, הצעה לסדר-היום בנושא ציון יום הניצחון והגבורה על גרמניה הנאצית, של חברי הכנסת – חברי הכנסת המציעים לא נמצאים פה – בעצם עודד נמצא בשניהם.

עודד פורר: לדעתי טלי גם.

יעקב מרגי: נעשה מה שנהגנו אתמול.

יעקב מרגי: גם אתמול, ביום השפה הערבית, הייתה לנו גם חקיקה וגם ציון יום.

יעקב מרגי: אז תחילת הדיון, עודד, תהיה בסוגיית יום הניצחון הצעה לסדר, נקדיש לזה רבע שעה 20 דקות, ולאחר מכן נתחיל בחקיקה, או שתחליטו שהכול עובר ביחד.

עודד פורר: אני כמציע חושב שהחוק זה הדיון המשמעותי.

יעקב מרגי: את החקיקה, ותוך כדי.

טלי פלוסקוב: תוך כדי.

עודד פורר: ותוך כדי אני חושב שאולי בהתייחסויות – תראה, הגיעו לפה גם כל מיני נציגים אחרים, אז הם יוכלו להתייחס גם לנושאים אחרים במהלך הדיון.

יעקב מרגי: אם המציע מקבל זאת, בשמחה רבה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מסכימים ותומכים.

יעקב מרגי: אני חושב שאין דבר יותר מתאים, גם לציין את היום הזה כהצעה לסדר ובכלל בחקיקה מאוד ספציפית.

יעקב מרגי: אני חושב שהגיע הזמן שהמדינה – ותאמין לי, כשראיתי את זה אמרתי שזה לא עניינם רק של יוצאי חבר העמים.

טלי פלוסקוב: בטח.

יעקב מרגי: זה עניינו של העם היהודי ושל העולם כולו.

טלי פלוסקוב: נכון.

יעקב מרגי: ואני חושב שזה נכון, וטוב שגם ועדת שרים וגם נשיאות הכנסת קיבלו החלטות נכונות, וזה כאן על סדר-היום.

יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור קודם כול למציע.

יעקב מרגי: למציעים.

יעקב מרגי: תתייחסו התייחסות קצרה, וניכנס לחקיקה.

עודד פורר: אני אתן התייחסות קצרה.

עודד פורר: אני קודם כול רוצה לברך - - -

יעקב מרגי: סלח לי, רק אקדם כאן בברכה את השר לשעבר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת לשעבר מר יאיר צבן, ברוך הבא.

עודד פורר: ראשית, אני אברך גם את השר לשעבר, שר הקליטה לשעבר יאיר צבן, וכמובן את ותיקי מלחמת העולם השנייה שבאו לכאן, ואת שאר האורחים.

עודד פורר: אבל אני כן אקשור אולי בין ההצעה לסדר לחקיקה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך גם אותך ואת הוועדה.

עודד פורר: כי ההצעה הזו, לפני שהיא עלתה לוועדת שרים, דנו בעניין בוועדת החינוך, ובין הסיכומים ועדת החינוך קראה לוועדת השרים לתמוך בחוק הזה, מתוך הבנה שהגיעה השעה שכדי שהעניין הזה יצוין צריך להיות הליך של חקיקה.

עודד פורר: היה לי משא-ומתן לא פשוט מול ועדת השרים, גם מול משרד החינוך והאוצר, כדי להגיע להסכמות.

עודד פורר: בסוף רק אני אגיד את המטרות ועם מה אנחנו רוצים לצאת מכאן.

עודד פורר: אנחנו רוצים לצאת מכאן עם זה שהיום לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית לא יהיה הביזנס הפרטי של איזה משרד הקליטה או משרד אחר, ושזה יהיה תלוי רק בחבר'ה האלה, בנציגים שלהם, באברהם גרינזייד ואחרים שיושבים כאן.

עודד פורר: זה משהו שאנחנו צריכים בשביל הילדים שלנו ובשביל הנכדים שלנו ובשביל הנינים שלנו.

עודד פורר: כדי שהנכדים שלהם יוכלו ללמוד על זה בבית-ספר וכדי שהילדים שלנו ילמדו על זה בבית-ספר, זה קריטי.

עודד פורר: זה קריטי מבחינת התפיסה, מבחינת תפיסת העולם, מבחינת ההבנה של מה קרה בסוף ב-1945.

עודד פורר: לא הגיעו לאיזה הסכם של שטחים תמורת זה או כל מיני הסכמים כאלה – אף על-פי, אגב, שהגרמנים רצו, ובסוף המלחמה הם כבר באו עם כל מיני בקשות כאלה ואחרות לגנרל האמריקני ולרוסים, וניצחו אותם.

עודד פורר: והניצחון הזה, אני חושב שהוא מלווה אותנו ובזכותו אנחנו חיים כאן עד היום.

עודד פורר: וכשאני אומר כאן זה לא רק במקרה הזה כאן, זה כל העולם החופשי.

עודד פורר: קצת מצחיק שעם כל מה שעבר העם היהודי, בכל העולם מציינים את היום הזה, ודווקא פה זה כאילו הלך ונשכח.

עודד פורר: רק אגיד, החמור מכך הוא שחלק מהאנשים שדנו על החוק הזה אמרו: בשביל מה צריך, יש את יום השואה.

עודד פורר: וזה מראה עד כמה התפיסה מעוותת אצל חלק מהאנשים כאן, לא כתוצאה מרוע, אלא מבורות.

עודד פורר: אני חושב שתפקידו של החוק הזה לטפל בבורות, לכן ביקשנו שמשרד החינוך יהיה חלק מהחקיקה הזו, והנושא של הלימודים חשוב.

עודד פורר: נושא נוסף שמופיע כאן, וגם עליו נדבר, הוא נושא המוזיאונים וחדרי ההנצחה שיש ברשויות המקומיות.

עודד פורר: משרד הקליטה לאורך השנים הקים ותקצב כל מיני מוזיאונים כאלה שתוחזקו בידי ותיקי מלחמת העולם השנייה.

עודד פורר: השנים עושות את שלהן, מה שנקרא, אבל אנחנו לא רוצים שהחדרים האלה ילכו לאיבוד, ואני רוצה שבתוך החקיקה הזו גם זה יוזכר במסגרת הזו.

עודד פורר: כולל זה שיהיו פה נציגי משרד הקליטה, אולי הם לא יאהבו את מה שאני אומר, אבל יש תקציב שקיים לזה במשרד הקליטה, אז אם הוא יצטרך לעבור למקום אחר, הוא יעבור למקום אחר.

עודד פורר: אבל צריך לדאוג לעסק הזה שהוא יימשך לדורי דורות.

יעקב מרגי: טלי, כמה מילים?

טלי פלוסקוב: בהחלט.

טלי פלוסקוב: נתחיל מזה, כמובן, שגם אני רוצה לברך את היוזמים, את עודד, אני יודעת שזה היה מאוד חשוב לו, ואני ביקשתי להצטרף כיוזמת.

טלי פלוסקוב: וזה לא סוד שבתיאום עם היוזמים הגשתי הצעה במקביל, ואני מקווה מאוד שבראשונה אנחנו ניצמד ונעבוד כבר ביחד.

טלי פלוסקוב: אבל מה שחשוב כאן אלו באמת האנשים האלה, לדוגמה, אברהם גרינזייד שהוא יושב-ראש ארגון הווטרנים, הוא בן 92, רבותי.

יעקב מרגי: עד 120 כ-20.

טלי פלוסקוב: הוא נמצא היום אתנו.

<אברהם גרינזייד: 29.

עודד פורר: זה 29.

טלי פלוסקוב: נהפוך את המספרים, כן.

עודד פורר: לפי המרץ, תאמיני לי.

טלי פלוסקוב: והוא היום אתנו, ויש עוד הרבה כמוהו.

טלי פלוסקוב: והאנשים האלה מאוד דואגים לדבר אחד, שברגע שהם ילכו הדור הבא לא ידע את האמת ואת ההיסטוריה שקרתה לנו בשנות ה-40.

טלי פלוסקוב: הם דואגים מאוד, באמת, שהדור הצעיר ידע להעביר – קודם כול לדעת להעריך את האנשים האלה, את מה שהם עשו גם לטובת תקומת מדינת ישראל, בואו לא נשכח.

טלי פלוסקוב: הניצחון שהם הביאו הוא גם חלק מהסיבות של קיום מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: ובואו לא נשכח שהלוחמים האלה הם אלה שפתחו את השערים של אושוויץ.

טלי פלוסקוב: את כל הדברים האלה אנחנו צריכים לדעת.

טלי פלוסקוב: ואם אנחנו היום לא נדאג שמערכת החינוך והדור הצעיר ייחשף לדברים האלה וגם ידע – אתם יודעים, הייתי ראשת עיר, אני יודעת מהם חדרי הנצחה, ובאמת תודה רבה למשרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: עודד, היית אז מנכ"ל, ואני זוכרת כמה עשינו כדי שהנושא הזה ברמת הרשויות המקומיות – כשראש העיר מעוניין אז הכול עבד יפה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שגם אנחנו כשלטון מרכזי חייב להתערב כאן, וחייב להכתיב את הנושא הזה כמשהו שהם חייבים לעשות.

טלי פלוסקוב: כמו שאנחנו יודעים שאנחנו מציינים את יום השואה, אנחנו צריכים לציין גם את יום הגבורה, רבותי.

טלי פלוסקוב: ואלו דברים שלא הולכים ביחד.

טלי פלוסקוב: אלו שני דברים שצריכים לזכור, ושני דברים שצריך להעריך.

טלי פלוסקוב: ולכן, כמובן, אני מברכת, ואני מקווה מאוד שמערכת החינוך שנמצאת כאן תבין שמה שאנחנו עושים זה לטובת עתיד ילדי מדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יאיר צבן.

יאיר צבן: אני רוצה לשמוע קודם.

יעקב מרגי: מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: רק הערה קטנה.

מיכאל מלכיאלי: קודם כול, לברך את היוזמים, אותך, אדוני יושב-ראש הוועדה.

מיכאל מלכיאלי: נראה לי שהיה איזשהו דיבור שתהיה אפשרות שיציינו את היום הזה גם בתאריך עברי.

עודד פורר: אני אתייחס לזה.

יעקב מרגי: נתייחס לזה במהלך הדיון.

עודד פורר: היה סיכום ביני לבין חבר הכנסת יואב בן צור שנאפשר פה, מאחר שיש מוסדות אחרים, ומי שירצה במוסדות האחרים לציין את זה לפי התאריך העברי, תהיה אפשרות לציין את זה על-פי התאריך העברי, וככל שגם לא תהיה התנגדות מצד ותיקי המלחמה.

טלי פלוסקוב: מהארגון.

עודד פורר: לפי מה שהבנתי אין לכם התנגדות כזאת.

<חיים ארז: בתנאי שזה ייפול באותו תאריך, באותו היום, אחרת לא יחגגו פעמיים.

עודד פורר: יש מוסדות, במוסדות לימוד מסוימים - - -

יעקב מרגי: המדינה כמדינה.

עודד פורר: המדינה תציין את זה ב-9 במאי, אבל יהיו מוסדות – הרי אני מחייב פה עכשיו את מוסדות החינוך לציין את היום הזה.

<חיים ארז: הבנתי.

יעקב מרגי: מתי שקרה בתאריך העברי.

מיכאל מלכיאלי: אז נכתוב את זה כבר.

עודד פורר: אנחנו נוסיף את זה, זה מה שסיכמתי אתו.

יעקב מרגי: מאה אחוז.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אז ניגש למלאכה.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית, בבקשה.

<מירב ישראלי: לקרוא?

יעקב מרגי: בבקשה.

<מיכל חורין: רק כמה מילים פשוט.

<מירב ישראלי: קודם נתחיל לקרוא, סליחה.

יעקב מרגי: בואו נתחיל, ותתייחסו בהתאם.

<מירב ישראלי: אני אומר רק מה המצב המשפטי הקיים לפני שאנחנו נכנסים להקראה.

<מירב ישראלי: למעשה היום יש בחוק "יד ושם", חוק זיכרון השואה והגבורה "יד ושם", יש התייחסות מסוימת ליום, אבל היא מאוד מצומצמת.

<מירב ישראלי: והחוק הזה עושה שני דברים, הוא בעצם גם קובע חוק מיוחד לנושא ציון היום, וגם מרחיב את זה.

<מירב ישראלי: אני אקרא את החוק, ואז נצטרך בעצם לראות איך אנחנו מתאימים את הנוסחים.

<מירב ישראלי: בכל מקרה צריך יהיה לבטל את הסעיף בחוק "יד ושם" ולשאוב את ההוראות שלו, או בשינויים או כמו שהם, לתוך החוק הזה.

יעקב מרגי: לכן גייסנו לכאן גם אותך, היועצת המשפטית של הוועדה, וגם את היועצת המשפטית של משרד החינוך, וגם את היועצת המשפטית של משרד המשפטים, ונעשה את זה בצורה המיטבית, בעזרת השם.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: אז אני פשוט מתחילה לקרוא.

יעקב מרגי: תתחילי להקריא.

<מירב ישראלי: "הצעת חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017 אתה רוצה שאני אעצור אחרי כל סעיף?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בואי נעשה ככה, אנחנו נקריא את החוק, תרשמו לכם הערות, ואז נעשה סבב התייחסות אחת מימין לשמאל.

יעקב מרגי: לכן, תהיו קשובים לכל ההקראה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<הדס אגמון: רק הערה אחת.

<הדס אגמון: אני רק רוצה להזכיר שוועדת שרים לחקיקה החליטה לתמוך בקריאה טרומית, ושלפני ההצבעה לקריאה ראשונה הנושא יחזור לוועדת שרים.

<הדס אגמון: אז אני רק מבקשת שלא נצביע היום לקריאה ראשונה, ושתיתנו לנו הזדמנות - - -

עודד פורר: לא, לא, זה לא הסיכום.

<הדס אגמון: זה מה שכתוב בהחלטת הממשלה.

עודד פורר: הסיכום הוא שאחרי שהוועדה מאשרת זה חוזר לוועדת שרים לפני קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: הוועדה תאשר, אבל לא למליאה.

עודד פורר: כך זה עבר תמיד גם בכל המקרים האחרים שעשיתם.

טלי פלוסקוב: בוועדה אנחנו מאשרים, למליאה לא מעלים.

עודד פורר: אנחנו מאשרים, אבל לא מעלים את זה למליאה אחרי זה.

<הדס אגמון: בסדר.

יעקב מרגי: נצביע, אבל לא נעלה למליאה.

עודד פורר: זאת הכוונה, פה זה יוצבע, וזה חוזר לוועדת שרים.

יעקב מרגי: אנחנו גם באילוצי זמן, כי אם הוועדה בסוף תאשר, אז שתהיה לנו שהות להעביר את זה לוועדת שרים.

<הדס אגמון: שלא יעלה למליאה.

עודד פורר: הרעיון היה שחלק מהמחויבות שלי זה שיהיו הסכמות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש הסכמה.

יעקב מרגי: אני גם אומר לך שגם היועצת המשפטית לא תניח את זה וגם אנחנו לא, נהיה כפופים להחלטה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: ואני שואל לגבי סעיף (ד), כשהחוק יחייב, "יתקיים טקס ממלכתי לציון יום ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית", היכן יתקיים הטקס הזה?

טלי פלוסקוב: קודם כול הוא מתקיים.

טלי פלוסקוב: הוא מתקיים ב"יד ושם".

עודד פורר: היום הוא מתקיים ב"יד ושם".

יעקב מרגי: מאחר שאנחנו מחוקקים את זה עכשיו, אני חושב שצריך שיהיה כתוב.

טלי פלוסקוב: נכון, הכול בסדר.

עודד פורר: אני אגיד לך מה הבעיה, ואולי היועצת המשפטית תיתן את הפתרון, יש מוזיאון ממלכתי שמוקם בלטרון.

טלי פלוסקוב: "הלוחם היהודי".

עודד פורר: הכי טבעי שכשיהיה מוזיאון, שזה יהיה שם.

יעקב מרגי: לטרון.

יעקב מרגי: נשאיר את זה פתוח?

<מירב ישראלי: אפשר.

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: כל עוד אין מוזיאון.

טלי פלוסקוב: כרגע זה ב"יד ושם".

יעקב מרגי: בואו נשמע.

יעקב מרגי: בסדר, זרקתי את זה באוויר.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אני מתחיל סבב התייחסויות מימין לשמאל, אני מבקש מכל מי שמדבר יציג את עצמו, שם ותפקיד, ובקצרה מסר ברור וחד, בבקשה.

<חיים ארז: יושב-ראש מוזיאון הלוחם היהודי בלטרון, זאת עמותה להקמה.

<חיים ארז: לאחר מכן המוזיאון הזה יהיה חלק מ"יד לשריון".

<חיים ארז: בחוק הזה לא מוזכרים בכלל יהודים.

<חיים ארז: יש בני ברית, הלוחמים בקרב בעלות הברית.

<חיים ארז: לא מוזכר שאנחנו רוצים לציין את חלקם של 1.5 מיליון חיילים יהודים שלחמו בצבאות בנות הברית.

<חיים ארז: לציין את העובדה ש-40,000 מבני היישוב, שאז מנה סך הכול 400,000, התגייסו לצבא הבריטי.

<חיים ארז: ואני רוצה להזכיר את זה שבזמנו חלקנו חשבנו שיהודים הלכו כצאן לטבח, והקטע הזה חשוב מאוד שיילמד.

<חיים ארז: זאת אומרת, המטרה הברורה צריכה להיות הנצחה בציון חלקם של היהודים במלחמת העולם השנייה.

<חיים ארז: ובשביל זה גם נבנה אותו מוזיאון, שהוא בסופו של דבר, כבר עכשיו הוא למעשה מרכז הידע של הנושא הזה בעקבות עבודה שנמשכה עשר שנים, וחשוב מאוד – קודם כול אני רוצה להזכיר שהמוזיאון הזה מוקם בעקבות החלטה של ממשלות ישראל.

<חיים ארז: כרגע אנחנו בקשיים בגלל שקשה מאוד לאסוף תרומות.

<חיים ארז: זה פרויקט לאומי שהמדינה לדעתי צריכה לגמור אותו.

<חיים ארז: אני רוצה להזכיר, כיוון שהישיבה הזאת גם מוקלטת וגם מצולמת, אני רוצה - - -

יעקב מרגי: משודרת.

<חיים ארז: אני רוצה להזכיר שלפני שנתיים וחצי, כמעט לפני שנתיים, באירוע לציון 70 שנה לניצחון על הנאצים בלטרון, ראש הממשלה עמד על הבמה והתחייב למצוא את התקציב כדי לסיים את המוזיאון.

מיכאל מלכיאלי: הם לא מצאו.

<חיים ארז: כ-2,000 וטרנים שהיו נוכחים שם, נוסף ל-8,000 אחרים, קמו והריעו ומחאו כפיים, חלקם כבר איננו אתנו.

<חיים ארז: מההבטחה הזו של ראש הממשלה לא קרה שום דבר.

מיכאל מלכיאלי: עדיין מחפשים.

<חיים ארז: אנחנו ממשיכים כרגע למעשה לבצע את הנושא העיקרי והמרכזי, זה לראיין את הווטרנים שעדיין נמצאים אתנו, לתעד את דבריהם, וזה למעשה הנכס העיקרי והמרכזי שאנחנו מטפלים בו כדי שלא ילך לאיבוד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נתייחס בהמשך.

<צבי קן-תור: אני מנהל הפרויקט של הקמת המוזיאון בלטרון.

<צבי קן-תור: בהמשך לדברים של האלוף חיים ארז, אני רוצה לדבר פה על הנושא של מעבר להשלמת המוזיאון שחייב להופיע גם כן בחוק, לא רק חדרי הנצחה, גם נושא של הטמעת הנושא במערכת החינוך.

<צבי קן-תור: אני מזכיר לכולנו שלפני שמונה שנים סביב השולחן הזה התחייב שר החינוך דאז להכניס את הנושא למערכת החינוך.

<צבי קן-תור: איך להכניס את הנושא?

<צבי קן-תור: בתור שאלה בבחינת הבגרות.

<צבי קן-תור: לפני שנתיים התייצבה אצלי מפמ"רית היסטוריה.

יעקב מרגי: אתה זוכר את שמה?

<בלהה גליקסברג: זו לא אני.

<צבי קן-תור: אורנה.

<בלהה גליקסברג: בממלכתי.

יעקב מרגי: בסדר.

<מיכל חורין: נוכל גם להתייחס לזה.

<צבי קן-תור: ומניחה בפני את טופס בחינת הבגרות, ואכן מופיעה שם שאלה על הלוחם היהודי.

<צבי קן-תור: אני שואל אותה: אורנה, סליחה, אותי לפני שבחנו בעברית לימדו איזה עשר-11 שנה עברית, לפני שבחנו אותי במתמטיקה למדו אותי איזה כמה שנים מתמטיקה.

<צבי קן-תור: כמה שנים מלמדים את הנער או את הנערה לפני שבוחנים אותה?

<צבי קן-תור: היא לא מתבלבלת, היא מסתכלת עלי, והיא אומרת לי: שעתיים.

<צבי קן-תור: אני אומר לה: מה שעתיים?

<צבי קן-תור: שבועיות?

<צבי קן-תור: היא אומרת לי: לא, מכיתה ו' עד י"ב שעתיים.

<צבי קן-תור: והיא אמרה את זה בצער.

יעקב מרגי: אני יכול קצת רק עם הומור לעזור לך?

<צבי קן-תור: כן.

יעקב מרגי: רצף האירועים בלוח השנה העברי והיהודי, קח שעתיים ועוד שעתיים ועוד שעתיים ועוד שעתיים, צריך ללמוד 14 שנות לימוד.

עודד פורר: עכשיו נקצר את החופשים אז יהיה זמן.

<צבי קן-תור: זה בסדר, אבל אני רק רוצה לומר שהנושא הזה לא יכול להתבסס על private business של יושב-ראש וטרנים בעיר כזאת עם ראש עיר כזה או משהו כזה.

<צבי קן-תור: זה חייב להיכנס בצורה ממוסדת למערכת החינוך.

<צבי קן-תור: אני חייב לציין בסיפוק שלפחות סמינר הקיבוצים, מאחר שהאחראית על לימוד מורי ההיסטוריה בסמינר הקיבוצים היא גם האוצרת של המוזיאון, ד"ר תמר קטקו, אז זה נכנס עכשיו - - -

יעקב מרגי: אבל זה עדיין private.

<צבי קן-תור: לא.

<צבי קן-תור: תשמע, אם הסמינרים יכניסו את זה ומורי ההיסטוריה יבינו שזה חלק מהלימוד, אז כמו שהם מלמדים את השואה הם ילמדו גם את הגבורה.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך, תודה.

יעקב מרגי: אדוני.

<אברהם גרינזייד: טעיתם באותות, זה לא 92.

<צבי קן-תור: יש לו עוד כמה שנים.

טלי פלוסקוב: כן, בטח.

עודד פורר: 93.

עודד פורר: אה, לא, 91.

<אברהם גרינזייד: 29.

<אברהם גרינזייד: הפכתם את הספרות.

טלי פלוסקוב: 29, הוא פשוט הופך את המספרים.

עודד פורר: 29.

<אברהם גרינזייד: כבוד יושב-ראש הוועדה, חברי הכנסת, אני אברך, אשים את היד על הראש ואגיד: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שקיימנו והגיענו לזמן הזה שאנחנו בישיבה של ועדת החינוך מדברים על יום הניצחון.

<אברהם גרינזייד: אני אתן כמה דוגמאות בעברית קלה.

<אברהם גרינזייד: לפני כמה זמן הייתה לי פגישה גדולה עם קצינים של צה"ל, וקצינה חמודה מאוד שאלה אותי כמה האוכלוסייה שלכם והילדים שלכם יודעים את ההיסטוריה של עם ישראל ושל מדינת ישראל.

<אברהם גרינזייד: אני אמרתי לה: תשמעי, אני מרצה, 40 שנה עמדתי על הבמה, אני צריך לענות לך, אבל אני אשאל אותך גם שאלה.

יעקב מרגי: כמו יהודי.

<אברהם גרינזייד: כמה את יודעת את ההיסטוריה של הגבורה של 1.5 מיליון יהודים, זה לא היה עוד בהיסטוריה של עם ישראל, שעשו במלחמת העולם השנייה, הגבורה שלהם נגד האויב הכי מסוכן של היהודים.

<אברהם גרינזייד: היא אמרה: מה שכותבים בספר בתיכון, מה שלמדתי.

<אברהם גרינזייד: עכשיו אני אספר לכם עוד דבר, אני פעם שנייה בישיבה.

<אברהם גרינזייד: אני נוסע עם בחור חמוד שסיים בית-ספר, והוא שואל אותי: אתה לחמת?

<אברהם גרינזייד: כן.

<אברהם גרינזייד: עם אמריקנים וגרמנים נגד הרוסים?

יעקב מרגי: אל תצחקו, רבותי, אני אומר לכם.

עודד פורר: פשוט לא יאומן.

<אברהם גרינזייד: זה צחוק?

<אברהם גרינזייד: זה לא צחוק.

<קריאה: זה לא צחוק בכלל.

יעקב מרגי: מי שלא קורא ספרים - - -

<אברהם גרינזייד: זה לימודים - - -

יעקב מרגי: במערכת החינוך לא תקבל את זה.

יעקב מרגי: אם אתה לא קורא לבד, אתה לא תקבל.

טלי פלוסקוב: נכון.

<אברהם גרינזייד: חברי, חברי כנסת, אני יודע מה שהיה שם בגלות.

<אברהם גרינזייד: המון שנים אנחנו צריכים לספר לאנשים שם שאנחנו לחמנו, וכאן גם אותו דבר.

<אברהם גרינזייד: יום הניצחון בשבילנו זה לא חג, זה סמל שנגמרה המלחמה.

<אברהם גרינזייד: אני סיימתי את המלחמה בפראג, יש לי מכתב עד היום ברוסית שאני כותב לאימא: אימא, אני חי, המלחמה נגמרה.

<אברהם גרינזייד: מדוע אני עכשיו בחיים יחד עם חברי צריך לא לחגוג, לציין את יום הניצחון בגדול?

<אברהם גרינזייד: אני חזרתי הביתה לעם שלי, למדינה שלי, ומדוע בחינוך בספר של היסטוריה שאני מכיר טוב, סך הכול שני דפים בכל המלחמה.

<אברהם גרינזייד: אני חושב שאתם תצביעו בעד החוק.

יעקב מרגי: היום נתקן את זה.

<אברהם גרינזייד: ואני מברך אתכם, והרבה תודה.

<אברהם גרינזייד: מה שקשור למוזיאון, המוזיאון בלטרון צריך להפוך למרכז כמו "יד ושם", מרכז של גבורה.

יעקב מרגי: אני חייב לומר ולציין שיש החלטת ממשלה שמספרה 1827, מיום 16 במאי 2002 שאומרת במפורש שיוקם המוזיאון.

יעקב מרגי: ויש הצעת חוק שהונחה, אתה מכיר את זה, מר ארז, על-ידי חבר הכנסת איל בן ראובן בנושא המוזיאון.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לעשות הכול, למרות שהוא מהאופוזיציה, לעשות הכול.

עודד פורר: אני חושב שזה הפתרון.

עודד פורר: כמו שעשינו למוזיאון "יד ושם".

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: המוזיאון צריך לקבל התייחסות מיוחדת בחוק נפרד, ואנחנו נתייחס לזה.

יעקב מרגי: לכן, אני לא רוצה שזה יחזור, אנחנו מצומצמים בזמן, אז הנחתי זאת, ואנחנו נמשיך לפעול שזה אכן יקרה ויקום.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אברהם גרינזייד: עוד משפט אחד.

יעקב מרגי: משפט אחד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אברהם גרינזייד: שימו לב, חברים, אנחנו ותיקי מלחמת העולם השנייה לא דורשים כסף, פנסיות והלאה והלאה והלאה, אנחנו דורשים כבוד.

טלי פלוסקוב: כן.

יעקב מרגי: הכרה וכבוד, ומגיע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מיכל חורין: אני מתנצלת מראש שאני מורידה, אחרי הסיפורים המרגשים האלה, אני מתנצלת שאני מורידה את זה לרמה של מממן ממומן.

יעקב מרגי: את לא מורידה, אנחנו בפרקטיקה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעלה אותה בחזרה.

יעקב מרגי: אנחנו בפרקטיקה, אל תדאגי.

<מיכל חורין: דבר ראשון, כמו שהיועצת המשפטית של הוועדה, מירב הקדימה אותנו בעצם, היום בחוק "יד ושם" יש כבר ציון של יום הניצחון על גרמניה הנאצית, אולי יש מקום להוסיף שם ולהרחיב שם.

יעקב מרגי: לא, אבל הסעיף שם מחייב את הממשלה.

<מירב ישראלי: הוא כללי והוא רק על התהלוכה.

יעקב מרגי: הוא כללי והוא מחייב את הממשלה.

עודד פורר: הרעיון בחוק, זאת ההסכמה גם - - -

<מיכל חורין: דווקא הוא מדבר על התהלוכה שלא קיימת פה.

עודד פורר: אז צריך להוסיף.

עודד פורר: יכול להיות שצריך לקחת משם דברים שצריך להוסיף פה או מפה לגרוע דברים אחרים שיהיו אתם בעיות כאלה או אחרות.

עודד פורר: אבל הקונספט הוא שיהיה חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

עודד פורר: אולי הייתי מוסיף ו"גבורת הלוחם היהודי" בעניין הזה.

עודד פורר: אני חושב שצריך להוסיף את זה, אני מקבל את ההערה שהייתה.

יעקב מרגי: כולנו בוגרים של מערכת החינוך הממלכתית, רובנו, למרות הצבעים ולמרות התוויות והתגיות, לא קיבלנו, אנחנו רכשנו זאת באופן – אתם יודעים מה, אקראי.

יעקב מרגי: אם לא הייתה לי משיכה לקרוא על התקופה הזו, אולי הייתי קורא על תקופת כל המשוררים מימי הביניים, משקיע שם, לא הייתי יודע, הייתי באמת מתבלבל.

יעקב מרגי: ואני לא בז לאותו תלמיד שאמר לו מה שאמר לו.

יעקב מרגי: יש עוד הרבה דברים שמבלבלים, כי יש לנו כל כך הרבה מטלות.

יעקב מרגי: דבר שהוא לא מתחיל במערכת החינוך הוא לא יוטמע.

יעקב מרגי: הוא לא יוטמע בפס רחב.

יעקב מרגי: לכן, אני חושב שזה צריך להישאר בזה שזה באחריות משרד החינוך, ושר החינוך.

יעקב מרגי: אני שמח שגם המציעים - - -

עודד פורר: לשרת הקליטה אני אומר שאין מה לעשות, זה צריך לעבור למשרד החינוך, לא יעזור.

יעקב מרגי: משפט אחד.

יעקב מרגי: כול הכבוד.

יעקב מרגי: ואני שמח שמציעי הצעת החוק הלכו במידה ובמשורה, בשונה מהחוק של אתמול בשפה הערבית שרצו לקבוע תכנים.

יעקב מרגי: פה הלכו במידה, באמת, נתנו לשר החינוך את העצמאות הנדרשת לקבוע איך.

יעקב מרגי: אבל צריך שיהיה.

טלי פלוסקוב: נתונה, נכון, השר יהיה.

<מיכל חורין: שוב, אדוני מכיר את העמדה שלנו לגבי קביעת איזשהם תכנים בחקיקה.

<מיכל חורין: אנחנו חושבים שזה עלול לפגוע בשיקול הדעת של שר החינוך, של משרד החינוך, לגבי הקביעה של תכני לימוד.

<מיכל חורין: אנחנו מסכימים שזה צריך להתחיל בחינוך.

<מיכל חורין: נמצאת פה מפמ"ר היסטוריה במינהל החינוך הדתי שיכולה לספר מה נעשה - - -

יעקב מרגי: איך בסעיף 3 – סליחה, אני רוצה להתקדם – איך בסעיף 3 אני מצמצם את עצמאותו של שר החינוך?

עודד פורר: מה מפריע לכם?

יעקב מרגי: רגע, רגע.

טלי פלוסקוב: זה מה שמרגי שואל.

יעקב מרגי: אני לא רואה צמצום.

יעקב מרגי: ברגע שהחוק שחוקק אומר ככה: "שר החינוך.

יעקב מרגי: ..

יעקב מרגי: יקבע נהלים" – הכנסת לא קובעת לו – "לקיום פעילויות לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה" – את רואה, שעתיים, יש ביקורת, ארבע.

<מיכל חורין: אבל הוא ממילא קובע נהלים כאלה.

<מירב ישראלי: זה לא נהלים.

<מירב ישראלי: זו צריכה להיות תוכנית.

<מיכל חורין: נכון, זו צריכה להיות תוכנית, אבל הוא ממילא קובע את התוכנית הזאת.

<מיכל חורין: ממילא היום נלמדת במערכת החינוך תוכנית שבה מוטמע גם - - -

יעקב מרגי: וממילא צריך, מאחר שזה יום היסטורי ויש לנו בדומה לזה כמה אירועים היסטוריים של העם היהודי ושל העולם כולו, אני חושב שראוי וחשוב שבמערכת החינוך בחוק הישראלי – את יודעת מה, גם אם זה נעשה ביתר מה שכתוב פה בהצעת החוק, ראוי שבספר החוקים של מדינת ישראל ההסתכלות הזו של יום השחרור - - -

טלי פלוסקוב: אני גם לא מבינה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין מה מפריע לך.

טלי פלוסקוב: לא אמרנו מה תעשו וכמה שעות.

עודד פורר: את יודעת מה, אולי המפמ"רית תציין מה עושים בבתי-הספר ב-9 במאי.

יעקב מרגי: לא לריב ככה.

עודד פורר: הרי אנחנו מדברים פה בסעיף הזה על נהלים לציון יום הניצחון.

עודד פורר: מה עושים בבתי-הספר במדינת ישראל ב-9 במאי?

<מיכל חורין: שוב, אני לא בטוחה שזה ב-9 במאי.

עודד פורר: מה עושים?

עודד פורר: את אומרת שעושים, לא ב-9 במאי.

<מיכל חורין: היום עצמו מצוין במערכת החינוך, לא בתאריך עצמו, אלא כן - - -

עודד פורר: אוקיי, אז זה החוק.

<בלהה גליקסברג: הנושא מצוין.

<מיכל חורין: הנושא מצוין במערכת החינוך בתוכנית.

טלי פלוסקוב: ואתם שמעתם מה אמר יושב-ראש ארגון הווטרנים.

<מיכל חורין: נכון.

עודד פורר: יש כאלה שחושבים שניצחנו את הרוסים.

טלי פלוסקוב: אז למה זה מפריע לכם?

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: טלי, לא מפריע.

יעקב מרגי: היא מביעה את עמדתה כמשרד החינוך.

יעקב מרגי: את רוצה להתבטא, המפמ"רית?

עודד פורר: מה זה?

עודד פורר: אני מתרגז מהעניין הזה.

יעקב מרגי: לא, אל תתרגזו.

טלי פלוסקוב: אנחנו כן, אנחנו רותחים.

יעקב מרגי: אני די נהנה שיש חקיקה בוועדת החינוך, כי אין לנו הרבה הזדמנויות.

יעקב מרגי: אז תנו לנו ליהנות מהחוויה הזו.

יעקב מרגי: החודש הזה אני סך הכול לא מקופח, אז תנו לי ליהנות מהחוויה הזו, נעשה את זה בצורה מכובדת.

יעקב מרגי: גם הנושא מכובד.

יעקב מרגי: רק משפט אחרון.

יעקב מרגי: אנחנו בהליך חקיקה, זו עמדתם המקצועית של משרד החינוך, ומותר להם, והיא צריכה לעשות את תפקידה ולומר את דעתה.

טלי פלוסקוב: לפעמים פשוט צריכים להבין מאיפה העמדה הזאת.

יעקב מרגי: אז בואו נשמע.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<בלהה גליקסברג: אני מייצגת גם את לימודי ההיסטוריה בחינוך הממלכתי עכשיו.

<בלהה גליקסברג: אחרי כל הדוברים לפני יש לי אתגר יותר גדול עכשיו, אבל אני אנסה להתקדם.

יעקב מרגי: נעזור לך.

<בלהה גליקסברג: בדיוק.

<בלהה גליקסברג: הנושא של יום הניצחון על גרמניה הנאצית מופיע בתוכניות הלימודים בהיסטוריה, גם בחמ"ד וגם בחינוך הממלכתי.

<בלהה גליקסברג: התלמידים לומדים על ההתגייסות של יהודים לצבאות בעלות הברית, התלמידים לומדים על יום הניצחון ב-9 במאי.

<בלהה גליקסברג: זה נכון שזה לא נעשה ביום ה-9 במאי, אני מסכימה עם מה שאמרת.

עודד פורר: נבחנים על זה בבגרות?

יעקב מרגי: עודד, נתתי לה.

<בלהה גליקסברג: אבל נבחנים על זה, זה חלק מתוכנית ההיבחנות של התלמידים בתוכניות הלימודים בהיסטוריה.

עודד פורר: בבגרות?

<בלהה גליקסברג: לבגרות.

<בלהה גליקסברג: אז את זה חשוב לדעת קודם כול, את הנקודה הזאת.

יעקב מרגי: גב' גליקסברג, בנקודה הזו, בגלל שחשוב לדעת וטוב לדעת קודם כול, תקשיבי, הליך חקיקה לפעמים בא כדי להקשות, כי גם חוק אפשר לבטל.

יעקב מרגי: היום הדינמיקה של המימשל במדינת ישראל היא בקצב, כל אחד לטעמו, יש לנו ראשי ממשלות שאוהבים כל שנתיים להיות בבחירות, ואנחנו אוהבים יציבות, כל ארבע שנים.

יעקב מרגי: קבעו ארבע שנים, שיהיה ארבע שנים.

יעקב מרגי: הלוואי שהיינו כמו מדינות אחרות, מרגע שנבחר, זה מה יש, אבל אנחנו לא כאלה.

יעקב מרגי: והדעות פה מגוונות בחברה הישראלית.

חינוך שיאמר: אנחנו מברכים על מה שאתם עושים, לא קבענו, לא אמרנו עכשיו באמירה בחוק שזה מעט או הרבה ואיך צריך להיות, אבל צריך שזה יופיע בחקיקה.

<מיכל חורין: אני רק רוצה להזכיר שגם בסעיף 2 לחוק חינוך ממלכתי היום ובמטרות החינוך הממלכתי מופיע להנחיל את תודעת זכר השואה והגבורה.

<מיכל חורין: נכון שלא כתוב "יום הניצחון על גרמניה הנאצית", אבל אולי אפשר היה להרחיב במקום הזה.

<מיכל חורין: ואני מזכירה שמטרות החינוך זו הרוח של תוכניות הלימודים במשרד החינוך.

עודד פורר: לצערי, כשמדברים על השואה והגבורה וגם כשלומדים, וגם זה חשוב, לומדים על גבורתם גם של – אולי יותר ובעיקר של אלה שנספו בשואה.

עודד פורר: זאת אומרת, הגבורה היא גם של אנילביץ ועל הנס הזה, זה הנס שהעלתה את מדינת ישראל.

עודד פורר: בואו נודה על האמת, מדינת ישראל גילתה שבעלות הברית ניצחו את גרמניה הנאצית כשהעלייה של שנות ה-90 התחילה, ופתאום הגיעו לפה עשרות אלפים ומאות אלפים של אנשים שלקחו חלק במלחמה הזו וקיפדו את חייהם, הם ובני משפחתם.

עודד פורר: צריך להבין מה עבר במקומות האלה על האנשים שם.

עודד פורר: אין משפחה שהשכול, לצורך העניין מאותה מלחמה, לא נגע בה.

עודד פורר: אין משפחה.

עודד פורר: הניצחון הזה הוא ניצחון בין-לאומי.

עודד פורר: מעבר לטרגדיה – והשואה והגבורה היא הטרגדיה היחידה והאישית של העם יהודי, היא לא של שום מקום אוניברסלי.

עודד פורר: כאן מדובר על חוק אוניברסלי שמדינת ישראל כחלק ממשפחת העמים, שהיה פה איזשהו ניצחון של העולם החופשי על המפלצת הנאצית שלקחו חלק בזה גם 1.5 מיליון לוחמים יהודים.

עודד פורר: זה שינוי תפיסה אחר.

טלי פלוסקוב: זה הבדל מאוד ברור, בעיני הוא מאוד מדויק.

עודד פורר: וצריך להבדיל את זה מהשואה והגבורה, זה עניין אחר.

עודד פורר: עניין אחר.

יעקב מרגי: תקשיבו, רבותי, אני לא רוצה להתקיל אתכם, אם נבדוק כמה חקיקה מופנית לשר החינוך ביום כזה, ואני לא מקל ראש בשום יום – הביאו לי דוגמאות, אני לא רוצה לשים אותן על השולחן – זה יישמע כאילו אני מקל ראש בזה.

יעקב מרגי: ופחות ופחות ופחות ופחות, ונאמר, ואני שמח, הודיתי שאני שמח שהמחוקקים שיזמו את החוק לקחו את זה באמת באמירה כללית ונתנו את הסמכות לשר.

טלי פלוסקוב: אמת.

יעקב מרגי: תודה רבה, משרד החינוך, נחזור אליכם בהמשך.

יעקב מרגי: משרד הביטחון.

יעקב מרגי: אני הולך מימין לשמאל בסבלנות.

<ירוס שיגוט: בוקר טוב לכולם, אני אהיה מאוד קצרה.

<ירוס שיגוט: דיברתם ככה על תפקידו של משרד החינוך.

<ירוס שיגוט: אין ספק שהסיפור הזה של השואה זה עיסוק מאוד מרכזי שלנו כחיל, אנחנו מתעסקים לא רק בסיפור הזה של הנצחת סיפור של הניצולים או הנספים, אלא גם באמת בעניין הזה של הגבורה, ולכן זו יוזמה מאוד מאוד מבורכת.

<ירוס שיגוט: אנחנו מתעסקים בזה במעגלים האלה של הסיפור האישי, המעגל הישראלי, לאומי, כל הסיפור הזה של ההתקוממות, וכמובן המעגל האוניברסלי.

<ירוס שיגוט: אם אתם כבר מדברים על יום הניצחון על גרמניה הנאצית ולחוקק חוק, אני חושבת שאי-אפשר, אולי להבא, אני לא יודעת, אבל הסיפור הזה גם של יום השואה הבין-לאומי הוא גם משהו שמאוד מאוד חשוב, אבל זה צריך להיות מצוין.

יעקב מרגי: זה מצוין בחוק.

עודד פורר: מצוין בחוק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<חנן ברנשטיין: עמותת "יד לשריון", לטרון, המפעיל על-פי החלטת הממשלה בהקמת מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.

יעקב מרגי: ברור, ברור.

<מירב ישראלי: ברור.

<חנן ברנשטיין: כמה מפתיע שזה מוקם בלטרון ולא ליד "יד ושם".

<חנן ברנשטיין: לא נבדוק למה זה קרה.

<חנן ברנשטיין: עכשיו לחבר בדיון הזה את יום השואה לסיפור הזה, לא נבדוק למה, אבל עובדתית היום זה מוקם בלטרון.

<חנן ברנשטיין: המקום היחידי בעולם, בעצם, לא רק במדינת ישראל, שמסופר הסיפור, יש תערוכה זמנית שקיימת כבר עשר שנים.

<חנן ברנשטיין: ולכן, אני מבקש שבהצעת החוק יהיה כתוב, האירוע השנתי, הטקס צריך להתקיים בלטרון כבר בשנה הקרובה.

<חנן ברנשטיין: לא צריך לחכות שהמוזיאון, לא כדי שהמוזיאון ייגמר, אלא כבר עכשיו.

<חנן ברנשטיין: יש תערוכה זמנית, המקום חי, נושם ובועט.

יעקב מרגי: אנחנו ניתן רוח גבית בחוק הזה לחוק של המוזיאון, ואני חושב שנבחן זאת בחיוב לקראת סוף - - -

<חנן ברנשטיין: כל הדברים שחיים וצביקה אמרו.

יעקב מרגי: תודה.

טלי פלוסקוב: נשאיר את זה לשנייה ולשלישית.

עודד פורר: לכם יש התנגדות?

יעקב מרגי: עודד, עודד, בסוף נרכז הכול ביחד.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

יעקב מרגי: אתם מתנגדים?

<ולדימיר שקלאר: אנחנו לא מתנגדים.

יעקב מרגי: זה מה שרציתי לדעת.

<ולדימיר שקלאר: אנחנו מברכים.

<ולדימיר שקלאר: ואני באופן אישי מתרגש להיות חלק מהישיבה ההיסטורית הזו.

<ולדימיר שקלאר: נכון שעד היום רוב הטיפול בווטרנים, בוותיקי מלחמת העולם השנייה היה במשרד העלייה והקליטה, כל האירועים והמוזיאונים ודברים אחרים, אבל אני חושב שזו החלטה נכונה להעביר את זה למשרד החינוך.

<ולדימיר שקלאר: כי פה מערכת החינוך זה דבר הכי חשוב, כי עד שהילדים שלנו לא יבינו שבלי הניצחון במלחמת עולם השנייה לא הייתה קמה מדינת ישראל אז לא עשינו כלום.

<ולדימיר שקלאר: לא עשינו כלום.

<ולדימיר שקלאר: והיום הם לא מבינים.

<ולדימיר שקלאר: אני מסכים עם אברהם גרינזייד.

יעקב מרגי: קצת צניעות, יש עוד הרבה סיבות למה קמה מדינת ישראל.

<ולדימיר שקלאר: יש הרבה סיבות, אבל זו אחת מהסיבות.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אני מעיר לכולם שאומרים בלי זה לא היה זה, אני תמיד קופץ.

<ולדימיר שקלאר: אבל זאת גם סיבה חשובה.

יעקב מרגי: נכון.

<ולדימיר שקלאר: אנחנו לא מתנגדים.

<ולדימיר שקלאר: המוזיאונים יעברו למשרד החינוך, אין לנו שום בעיה, העיקר שהם יתקיימו.

<ולדימיר שקלאר: וצריך לעשות עוד התאמות בחוק, ואני מבין שיש זמן, כי באמת יש הרבה פעילות שקיימת וצריך להתאים אותה לקונספט.

עודד פורר: אבל תגיד, ולדימיר, אם יש הערות לחוק שאתם חושבים שצריך להתאים, תגידו מה, זה הזמן, זה המקום.

<ולדימיר שקלאר: אז אני אגיד מה.

<ולדימיר שקלאר: קודם כול, התקיים טקס ממלכתי, הטקס הזה מתקיים ב"יד ושם", דיברו כאן על זה, ופה הייתי מגדיר את האחריות.

<ולדימיר שקלאר: כי נכון להיום חלק מהאחריות של "יד ושם", חלק של משרד הקליטה, אבל זה לא מוגדר וזה עושה לנו בעיות.

<ולדימיר שקלאר: דבר שני, יש עוד דבר מאוד חשוב, זה מצעד הווטרנים, המצעד המרכזי שמתקיים כל שנה בירושלים, כי כאן צוינו רק מצעדים ברשויות המקומיות, אבל אנחנו מארגנים כל שנה.

<ולדימיר שקלאר: זה למעשה האירוע, המצעד בירושלים שבאים יותר מ-1,000 ותיקים מכל רחבי הארץ ולא ראיתי פה מילה.

<מירב ישראלי: זה כרגע בחוק "יד ושם".

יעקב מרגי: זה בחוק "יד ושם".

בן דב: המצעד הוא לא בחוק "יד ושם".

<מיכל חורין: המצעד הוא בחוק "יד ושם", תהלוכת הניצחון.

<מירב ישראלי: כן כתוב, תהלוכה.

<מירב ישראלי: צריך פשוט לאחד את שני הדברים.

<ולדימיר שקלאר: אז לעשות פשוט התאמות, זה יעזור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ודאי, יש צורך לעשות התאמות.

<מירב ישראלי: זה מה שאמרנו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<אברהם רות: באתי לדיון הזה במיוחד כי אני מבקש לציין כמה עובדות.

<אברהם רות: קודם כול, רוב ניצולי השואה לא היו נשארים בחיים אם לא היו צבאות הברית.

<אברהם רות: זה קודם כול, זה צריך להיות ברור לגמרי.

<אברהם רות: בערב יום העצמאות אני הצבעתי במסגרת ערוץ 10 על ביקור בבית קברות בהולנד, ושם גם קבורים חיילים יהודים וגם חיילים אמריקנים.

<אברהם רות: העסק הזה לא מוזכר, לכן אני מאוד מסכים עם חבר הכנסת שאומר שזה צריך להיות, ואני לא חושב שזה מספיק מצוין בחוק, חוק אוניברסלי.

<אברהם רות: בחוץ-לארץ מתחילים לאט לאט לא רק לשכוח את יום השואה אלא עם את כל אלה שנפלו, אני לא יודע את המספר, אבל המונים של חיילים יהודים.

<אברהם רות: גם לגבי המוזיאון מבקש רק להעיר הערה אחת.

<אברהם רות: נדהמתי שאין כסף בשביל לגמור את המוזיאון.

<אברהם רות: שמעתי את זה לפני כמה חודשים, ואני לא מבין את זה עד היום.

<אברהם רות: איך יכול להיות שבמדינת ישראל הייתה בריגדה יהודית, היו חיילים שנפלו, ואנחנו במדינה גם משכיחים את המאמץ הבין-לאומי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נעשה הכול שהמוזיאון – כפי שאמרתי, נסייע כמה שביכולתנו לתת רוח גבית שזה יקום במהרה.

<אברהם רות: אני רק מבקש עוד הערה אחת לגבי משרד החינוך.

<אברהם רות: הנוער שלנו מבקר בפולניה בכל מיני מקומות.

<אברהם רות: אני חושב שמאוד חשוב לכלול איזשהו בית קברות של חיילים של מלחמת העולם השנייה, ואז גם יראו כמה יהודים השתתפו במלחמה הזאת.

<אברהם רות: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, משה.

<משה פרידמן: אני מייצג כאן את ועידת רבני אירופה, ואת היוזמה של יום השחרור וההצלה גם בתאריך העברי.

<משה פרידמן: לפני ארבע שנים קם יהודי קווקזי והניע את התהליך שאני מניח שהפירות שלו הם גם הדיון הזה, וצריך לומר את הדברים.

<משה פרידמן: זה מתחבר מאוד למה שאמר חבר הכנסת עודד פורר, שצריך דווקא מתוך הדאגה הזו לדור העתיד, דור הווטרנים שנתפס כאילו שהוא זה שבגללו אנחנו צריכים לציין את יום הניצחון, לצערנו הרבה הם מתמעטים והולכים, רואים את זה בצעדות, רואים את זה בכל האירועים האחרים.

<משה פרידמן: ודווקא מתוך הדאגה שלעולם לא ישכחו את תרומתם האדירה של אותם 1.5 מיליון יהודים שנספו במלחמת העולם השנייה כגיבורים כחיילים, דווקא מתוך שם התחלנו לציין את כ"ו באייר, שהוא התאריך העברי של יום הניצחון.

<משה פרידמן: ואנחנו מבקשים לקרוא לו גם השחרור וההצלה, לפחות לפי בקשה של הרב לאו, הניצול המפורסם שכולנו מכירים.

<משה פרידמן: יש שלושה מרכיבים ליום הזה.

<משה פרידמן: יש כמובן את הניצחון, ואנחנו צריכים לדעת שבעם היהודי אנחנו חוגגים את חג הפסח, אנחנו חוגגים את חג החנוכה, אנחנו חוגגים את חג הפורים, בשלושת החגים האלה אנחנו מציינים יציאה מעבדות לחירות.

<משה פרידמן: מה שקרה, אנחנו לא מציינים ולא מדברים על אותם ילדים שהמצרים הטביעו בנילוס, אנחנו לא מדברים על אותם חשמונאים שחירפו את נפשם, כלומר, את ההרוגים.

<משה פרידמן: אנחנו מדברים יותר על העובדה שקם לו העם היהודי בזכות אותם לוחמים, וקם על רגליו, והיום בכל העולם כמובן, ובמיוחד במדינת ישראל.

<משה פרידמן: מה שהייתי מציע, והוגשה הצעת חוק על-ידי קבוצת חברי כנסת בראשות יואב בן צור, לציין את היום הזה גם בתאריך העברי שלו.

<משה פרידמן: יש כמה מוטיבים איך אנחנו מציינים יום כזה.

<משה פרידמן: לעם היהודי יש דרכים משלו איך מציינים גבורה, איך מציינים יום.

<משה פרידמן: התחלתי להגיד שבפסח, חנוכה ובפורים ניצלו פחות יהודים מאשר במלחמת העולם השנייה.

<משה פרידמן: העם היהודי היה 18 מיליון לפני מלחמת העולם השנייה, אחרי מלחמת העולם השנייה נשארנו 12 מיליון.

<משה פרידמן: ממצרים לא יצאו 12 מיליון, בחג פורים לא היינו יותר ממיליון נפש, אני חושב שבחנוכה עוד פחות ממיליון נפש.

<משה פרידמן: נס ההצלה של העם היהודי, מישהו שכח פה להודות לקדוש ברוך הוא, כמובן, ולאותם לוחמים יהודים, 1.5 מיליון אנשים נהרגו במלחמה הזאת, יהודים, לא כנספים.

<אברהם גרינזייד: נלחמו, נלחמו.

יעקב מרגי: נלחמו, נלחמו.

בן דב: נלחמו.

<משה פרידמן: נלחמו ונהרגו, לצערנו.

יעקב מרגי: חלקם.

<קריאות: - - -

<משה פרידמן: נהרגו כרבע מיליון יהודים.

<משה פרידמן: התחלנו לפני ארבע שנים, קיבלנו על זה הסכמה רחבה מאוד מכל גווני הקשת, בראשם 50 מרבני אירופה, והרבנים הראשיים לישראל, הווטרנים כולם שיתפו אתנו פעולה, והתחלנו דווקא את החגיגה בכנסת ובכותל המערבי.

<משה פרידמן: בכנסת הכנסנו ספר תורה בשנת ה-70 שנה לזכר אותם 250,000 לוחמים שנהרגו במלחמת העולם השנייה, בכותל הכנסנו ספר תורה לזכות אותם לוחמים.

<משה פרידמן: ובשנה הזאת, לפני קצת יותר מחודש, בכ"ו באייר עשינו יותר מ-30 אירועים ברחבי העולם שבהם אמרו כמובן פרקי תהלים של הודיה, אבל גם אמרו את תפילת "אל מלא רחמים" לזכרם של אותם לוחמים שנספו בשואה.

יעקב מרגי: תודה.

<משה פרידמן: מה שאני מציע זה שנחלק את החוק לכמה מוטיבים, לכמה דרכים להנצחה.

<משה פרידמן: יש את הדרך שהעולם כבר נוהג למעלה מ-70 שנה של המצעדים, יש את טקס האזכרה הממלכתי שעושים ב"יד ושם".

<משה פרידמן: מה שאני מציע זה, מה שבעצם חבר הכנסת יואב בן צור שכרגע נמצא בוועדת החוץ והביטחון ונבצר ממנו להגיע, מה שהוא מציע זה שנעשה טקס אזכרה ממלכתי ברחבת הכותל, ושם נזכור את אותם לוחמים, את אותם 1.5 מיליון יהודים שלחמו, ואת אותם רבע מיליון יהודים שנספו בשואה.

<משה פרידמן: לעשות טקס אזכרה ממלכתי בכותל.

עודד פורר: - - -

יעקב מרגי: זו הצעה.

<משה פרידמן: הצעה שאומרת גם לעשות מושב מיוחד בכנסת.

יעקב מרגי: יש את זה בכנסת.

<משה פרידמן: זה יוצא מאוד מתאים מכיוון שהכנסת נמצאת בפגרה בתאריך הלועזי.

<משה פרידמן: הרי אנחנו מדברים על המהות, אנחנו מדברים על הרעיון.

עודד פורר: הנקודה ברורה.

<משה פרידמן: אם יציינו משהו בתאריך העברי ומשהו בתאריך הלועזי, מצאנו שאנחנו יכולים לעשות דבק, להרחיב לעוד אוכלוסיות שיוכלו לציין את היום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברתי, בבקשה.

יעקב מרגי: "יד ושם", איך אפשר לדלג עליכם?

בן דב: איך אפשר?

בן דב: קודם כול, אני חייבת לציין שמ-1996 מתקיים טקס ממלכתי ב"יד ושם" במעמד יושב-ראש הכנסת או מי מטעמו.

בן דב: השנה חברת הכנסת טלי פלוסקוב ייצגה את יושב-ראש הכנסת, וכמובן, במעמד שרת הקליטה.

בן דב: הטקס הזה בשיתוף ארגוני הווטרנים, ארגון הפרטיזנים, הבריגדה, הלוחמים שלחמו, והארגונים שמייצגים את הלוחמים שלחמו במלחמת העולם השנייה.

בן דב: אני חייבת להגיד ש"יד ושם" תומך בחוק הזה, אנחנו חושבים שהחוק הזה נחוץ, הוא חשוב.

בן דב: אני לא בטוחה לגבי שינוי חוק "יד ושם".

בן דב: אני חושבת ששינוי חוק "יד ושם" הוא בעייתי.

בן דב: אנחנו לגמרי תומכים בחוק.

בן דב: ואני אגיד מעבר לזה, אנחנו גם חושבים שהטקס באופן טבעי צריך להתקיים בלטרון, ואני קוראת כאן לוועדה לדאוג באמת להשלמת החקיקה כדי שהמוזיאון בלטרון יקום.

בן דב: אני רוצה להגיד עוד דבר.

בן דב: נדמה לי שמנוף לדבר הזה יכול להיות - - -

יעקב מרגי: אני לא חושב שחייבים לשנות את חוק "יד ושם".

טלי פלוסקוב: לא חייב.

טלי פלוסקוב: היא אומרת שלהפך, שלא צריך לגעת.

טלי פלוסקוב: להפך, לא לשנות.

<קריאות: - - -

בן דב: אני מציעה לא לגעת בחוק "יד ושם".

בן דב: כולנו עדים לניסיונות שונים להתערב בחוק, ואני מציעה להגן על החוק ולא להתערב.

יעקב מרגי: זה לא סותר.

בן דב: זה קודם כול.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: מירב, נשמע התייחסות בסוף.

<מירב ישראלי: בסדר.

בן דב: אני רוצה להזכיר לכולנו שיום הזיכרון לשואה הוא יום הזיכרון לשואה ולגבורה.

בן דב: אנחנו מדברים כאן על יום הניצחון על גרמניה הנאצית, שכמו שאמר חבר הכנסת פורר, לא מתייחס לכל ההיבטים הגדולים של הגבורה, אלא מתייחס ללוחמים היהודים שלחמו בצבאות בעלות הברית, לזה החוק מתייחס.

<מירב ישראלי: איזה חוק?

עודד פורר: הזה.

יעקב מרגי: הזה.

בן דב: החוק הזה.

<מירב ישראלי: הוא כללי.

<מירב ישראלי: למה?

עודד פורר: הוא כללי, אבל הוא לא מתייחס לגבורה.

עודד פורר: אני לא מתייחס פה עכשיו לגבורה יהודית שהייתה, והייתה, גם בקרב אפילו הנספים בתוך מחנות ההשמדה.

בן דב: נכון.

בן דב: נושא הגבורה הוא נושא רחב מאוד.

עודד פורר: אנחנו לא נכנסים פה עכשיו למרד בטרבלינקה.

טלי פלוסקוב: נכון.

עודד פורר: זה עניין ליום השואה והגבורה.

<משה פרידמן: זה מופיע.

<משה פרידמן: יום השואה והגבורה, זו בדיוק הגבורה פה.

<מירב ישראלי: זה בדיוק זה.

בן דב: לכן אני אומרת, אנחנו לא רוצים לשנות את יום השואה והגבורה או את חוק השואה והגבורה.

בן דב: אנחנו לא רוצים לשנות, לא לגעת בזה.

<מירב ישראלי: זה תיקון עקיף שנעשה לחוק "יד ושם" כי לא היה איפה להכניס את זה בזמנו, זה לא קשור ליום השואה, זה קשור ישירות לחוק הזה.

עודד פורר: בסדר, זו כבר שאלה משפטית אם להוציא את זה מפה או לא להוציא את זה מפה.

<מירב ישראלי: בסדר.

יעקב מרגי: אני לא חושב שצריך להוציא, זה יכול לחיות ביחד.

בן דב: אבל אנחנו לא רוצים לשנות את ההגדרה של יום השואה והגבורה.

טלי פלוסקוב: נכון, מה מפריע אחד לשני?

יעקב מרגי: ברור.

<מירב ישראלי: שזה בדיוק אותו דבר, זה אותו יום.

בן דב: גם עם הקמת המוזיאון בלטרון, אני רוצה להגיד עוד דבר אחר.

<מירב ישראלי: זה קובע ציון יום, וזה קובע ציון יום, אי-אפשר להשאיר בחקיקה כפל הוראה.

<מירב ישראלי: אי-אפשר.

<מירב ישראלי: אתם רוצים לתקן פה ולהשאיר פה את התהלוכה, נשאיר פה את התהלוכה.

בן דב: בסדר.

בן דב: אני רק אומרת שאנחנו לא רוצים לגעת בחקיקה.

עודד פורר: הבנתי.

עודד פורר: את לא רוצה לתקן את חוק "יד ושם", זה הפחד שלך.

<מירב ישראלי: אבל לא תהיה לנו ברירה.

בן דב: נכון.

בן דב: ולא לשנות את יום השואה והגבורה, לא להוציא את הגבורה.

<קריאות: - - -

<קריאה: לא, לא ישונה, לא.

<מירב ישראלי: רק סעיף 2(א).

עודד פורר: רק את סעיף 2(א) מעתיקים משם לפה.

<מירב ישראלי: בדיוק.

<מירב ישראלי: חייבים לעשות התאמה.

בן דב: שנה הבאה, במלאת 70 למדינת ישראל, נדמה לי שראוי הוא שיום הניצחון על גרמניה הנאצית לא יצוין ב"יד ושם" בטקס הממלכתי, אלא שבשנת ה-70 הטקס יתקיים בלטרון, דווקא לאור העובדה שזה 70 שנה למדינת ישראל.

יעקב מרגי: אתם תומכים בזה.

בן דב: אנחנו תומכים מאוד בדבר הזה.

בן דב: אנחנו חושבים שמוטב לטקס להתקיים באופן שגרתי במוזיאון לטרון.

עודד פורר: אגב, כשהיו טקסים, אדוני, גדולים, נניח ב-70 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה או 60 שנה או 65 שנה, הטקס היה בלטרון.

בן דב: נכון.

טלי פלוסקוב: נכון.

עודד פורר: עשו בלטרון טקס ממלכתי גדול במעמד ראש הממשלה.

יעקב מרגי: תודה, רבותי, אנחנו מתקדמים.

בן דב: רק עוד דבר אחד.

בן דב: אנחנו גם בעד העברת האחריות למשרד החינוך, כי בלי תלמידים וגם חיילים שייקחו חלק בעניין – ראינו מה קרה השנה בטקס, הזמן לא עומד מלכת, הווטרנים באים פחות ופחות מטעמי גיל ובריאות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מר יאיר צבן, בבקשה.

יאיר צבן: ראשית, תודה לך, אדוני היושב-ראש, ולמזכירת הוועדה, שאחרי 21 שנה טרחתם להזמין אותי בנושא הזה.

<יהודית גידלי: לא דנו בחוק הזה קודם.

יעקב מרגי: הוא משבח.

יאיר צבן: זה בסדר.

יאיר צבן: אני משבח את הזיכרון שלכם.

עודד פורר: הוא משבח את זה שזכרת להזמין אותו, זה לא טריוויאלי.

יאיר צבן: בגילאים האלה כבר הזיכרון, כוחו תש.

יאיר צבן: אני רוצה לומר משהו אישי.

יאיר צבן: פעם ראשונה שהשתתפתי בחגיגות לציון יום הניצחון, אני לא זוכר אם זה היה ב-1951 או ב-1952, מאז אחרי הרבה שנים הייתי בין אלה שנאבקו על כך שמדינת ישראל תאמץ את יום הניצחון.

יאיר צבן: לא הצלחנו, עד שבא גל העלייה הגדול מברית המועצות.

יאיר צבן: ואני רוצה להזכיר למי שעוד היה אז ובפעילות, במלאת 50 שנה לניצחון, ב-9 במאי 1995 נערך בפארק הירקון אירוע ענק בהשתתפות 12,000 וטרנים, אז היו, שבאו מקריית-שמונה עד מצפה רמון.

טלי פלוסקוב: היום כבר אין מספר כזה.

יאיר צבן: זה היה אירוע בהשתתפות ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, הרמטכ"ל רב אלוף אמנון שחק, על הבמה – זה היה אירוע מרשים מאוד – ניצבו ארבעה זוכי אות לנין של ברית המועצות, אות הגבורה, ולפניהם צעד מצעד דגלים של כל יחידות צה"ל שהצדיעו לגבורת הלוחמים.

יאיר צבן: ושנה לאחר מכן הממשלה קיבלה החלטה שבה נאמר ככה – וזה רק מראה מה חשיבות החוק הזה, כי החלטות ממשלה לא מחזיקות תוקף הרבה פעמים זמן רב – הממשלה דיברה על כך שתהיה עצרת ממלכתית שנתית ב"יד ושם"; אחת לחמש שנים עצרת גדולה; אחת לעשר שנים יהיה אירוע המוני בשטח פתוח שיוכל להקיף רבבות משתתפים; הנצחת כל הלוחמים היהודים בצבאות השונים בנטיעת יער ובהקמת אנדרטה; ופעילות מיוחדת במערכת החינוך ובצה"ל; המרצת הרשויות המקומיות לקרוא רחובות וכיכרות בערים על שמם של הלוחמים.

יאיר צבן: ואכן, מ-1997 זה התחיל להתקיים.

יאיר צבן: ההחלטה הזאת בעיני היא החלטה שבהחלט מבורכת, היא במקום.

יאיר צבן: אני חושב שמה שראוי להוסיף לה – אני לא יודע באיזה צורה ליצור את הזיקה או בחקיקה נפרדת, לפי דעתי מה שחל על מערכת החינוך צריך לחול על צה"ל ועל כל כוחות הביטחון, דפוס קבוע של פעילות חינוכית בזה.

יאיר צבן: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שיהיה סעיף שמעודד קריאה, פרסומים ולימוד לא רק בתוכנית הלימודים, כאן זה די מעורפל הדבר הזה.

יאיר צבן: ואני רוצה לתמוך מאוד בפעולה של החברים, של חיים ארז וצבי קן-תור, להקמת המוזיאון של הלוחם היהודי.

יאיר צבן: אני חושב שזה – לא רוצה להשתמש במילים קשות, אני לא בטוח שיש לי מספיק מילים קשות לומר מה קורה עם דבר כזה שנסחב כל כך הרבה שנים, ופשוט המוח - - -

עודד פורר: שערורייה, זו מילה אחת, ולא צריך - - -

יאיר צבן: כתבתי שערורייה, אבל הרגשתי שזו מילה חלשה.

יעקב מרגי: מעט.

יאיר צבן: המוח לא תופס.

יאיר צבן: זה בומרנג, אנחנו יורים לעצמנו ברגליים בלי סוף בדברים כל כך בסיסיים.

יעקב מרגי: אתה יודע, יאיר, אני צעיר ממך קצת, לא הרבה.

יעקב מרגי: בשנתיים האחרונות שאני מכהן כיו"ר ועדה – אני יכול לומר כרגע שיש לי תחושה ששנת ה-70 למדינת ישראל היא שנה מכוננת, מתעוררים לדברים שהיו צריכים כבר עם קום המדינה לעשות אותם.

יעקב מרגי: יש משהו בשנה הזו, אני חושב.

עודד פורר: נכון, 70 זה מספר חזק.

יעקב מרגי: יש משהו, אני אומר לך.

<משה פרידמן: בן 70 לגבורות.

<יהודית גידלי: לא.

<יהודית גידלי: גבורות, 80.

יאיר צבן: המורשת היהודית - - - 77 זה מספר עוד יותר חזק.

יעקב מרגי: כאילו עכשיו מקימים את - - -

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: חשבתי שבבאזל הוא ייסד, אבל אנחנו מרגישים שהשנה אנחנו מתקנים כאלה דברים שהיינו צריכים כבר לעשות אותם.

עודד פורר: 70 שנה גלות בית ראשון, 70 שנה שלטון הקומוניסטים - - -

יעקב מרגי: מחזוריות.

יאיר צבן: אני רוצה להביע תמיכה מכל הלב בדברים של אברהם גרינזייד, ובמיוחד באקורד הסיום של הדברים שלו שמדברים עוד אל לבי.

יאיר צבן: אני רוצה לומר לך, אברהם, כשנכנסתי לתפקיד שלי כשר קליטה כינסתי כאן לא רחוק ברחבה שלפני מלון "רמדה" כנס של 300 עובדי משרד הקליטה מכל הארץ, וביקשתי מהעובדים שלי שיכינו פלקט גדול מאוד שיהיו כתובות עליו שלוש מילים: קוד הקליטה שווה כבוד.

יאיר צבן: וכשדיברתי אמרתי: בית שלא נותנים בזמן זה לא טוב - אפשר לתקן את זה, פרנסה שלא נותנים בזמן זה לא טוב - אפשר לתקן את זה, פגיעה בכבוד של אדם, במיוחד של עולה חדש, במיוחד שבמיוחד של עולה חדש שהיה לו חלק בלחימה, זה דבר שקשה מאוד לתקן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה לקדם בברכה את כיתת תקשורת בבית-ספר "הרטמן" ירושלים כיתה ז', הם מסיירים בכנסת.

יעקב מרגי: אתם נמצאים בוועדת החינוך בדיון על הצעת חוק ציון יום 9 במאי כיום הניצחון על גרמניה הנאצית.

יעקב מרגי: כבוד הוא לנו.

יעקב מרגי: חברי המציע, שמענו כאן קולות מקולות שונים.

<חיים ארז: אפשר עוד שני משפטים חשובים?

יעקב מרגי: רק שנייה.

יעקב מרגי: הכול חשוב, אבל מה לעשות, אני מקבל משכורת, תוספת קטנה מעל כל חבר כנסת כיו"ר ועדה כדי להתמודד.

<חיים ארז: אני מצדיע ליו"ר הוועדה.

יעקב מרגי: מייד אני אתן לך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

עודד פורר: מכל מה שנאמר כאן וגם כדי להביא את הסיכומים שהיו לי לפני ועדת השרים בזמנו, ראשית, אני מקבל את ההערה לגבי הציון של הלוחם היהודי, ונניח בסעיף - - -

יעקב מרגי: איפה תשים את זה?

יעקב מרגי: השאלה אם תכתוב היהודים, אתה מצטמצם.

<מירב ישראלי: אבל אז זה יהיה רק יהודים, אתה רוצה גם וגם?

<מירב ישראלי: היום זה כללי.

יעקב מרגי: אתה מצטמצם.

יעקב מרגי: צריך למצוא ניסוח בדגש.

יעקב מרגי: כן, כי אם תכתוב רק הלוחמים היהודים, אז אתה מצמצם את זה ללוחמים היהודים.

יאיר צבן: נכון.

עודד פורר: אני כן חושב שבסעיף 2(א) צריך להוסיף סעיף (ב): מוסדות שיבקשו לציין את יום הניצחון בכ"ו באייר יוכלו לעשות כן, מוסדות רשמיים.

<מירב ישראלי: השאלה מה זה מוסדות.

עודד פורר: הכוונה למוסדות חינוך.

עודד פורר: תראי, בעיקר מוסדות חינוך.

יעקב מרגי: מוסדות חינוך.

<מירב ישראלי: רק חינוך?

יעקב מרגי: מוסדות חינוך שימצאו לנכון.

עודד פורר: תראי, אני לא יודע.

עודד פורר: אני שואל אותך, תבוא עכשיו עירייה כמו אלעד או כמו בית"ר עילית, ותגיד: אני מבקשת לציין את זה בכ"ו באייר.

יעקב מרגי: לא צריך למנוע מהם כי חבל.

עודד פורר: סליחה, אברהם.

יעקב מרגי: רק מוסדות חינוך.

יעקב מרגי: אני אתן לכם להתייחס.

<אברהם גרינזייד: אני יושב בשקט.

יעקב מרגי: אתה תלמיד מצוין.

<משה פרידמן: אפשר לא לסייג?

<משה פרידמן: לא צריך לסייג את זה.

<משה פרידמן: מדי שנה יקוים יום לציון ניצחון שחרור והצלת העם היהודי מגרמניה הנאצית בתאריך ה-9 במאי ו/או בכ"ו באייר.

<משה פרידמן: מאוד פשוט.

יעקב מרגי: תמצאו את הניסוח.

<מירב ישראלי: אנחנו נמצא.

<יהודית גידלי: ומה אם זה שבת?

יעקב מרגי: לפני הכנה לקריאה ראשונה היא תנסח לנו את זה בצורה יותר טובה.

עודד פורר: אני סומך על היועצת המשפטית.

עודד פורר: בחוק יום העלייה, אגב, עשינו גם כן סוג של עניין כזה, כי ביקש חבר הכנסת מיקי זוהר לציין ב-י' בניסן את יום העלייה.

עודד פורר: יש שם בחוק הזה, תשימי לב.

יעקב מרגי: אז מצאו שם ניסוח?

עודד פורר: מצאו שם איזשהו פתרון.

<מירב ישראלי: אני אפתח את זה, אני רוצה שתראו לי את זה.

<יהודית גידלי: צריך להתייחס אם זה שבת או יום שישי.

יעקב מרגי: אותו דבר, אותה התייחסות.

עודד פורר: זה מופיע פה.

עודד פורר: דבר נוסף לגבי דרכי הקיום, הייתי מוסיף באמת את מה שאמרת לגבי מחנות צה"ל.

עודד פורר: סעיף שיש לכם.

<מירב ישראלי: דרך אגב, בחוק של הרצל וז'בוטינסקי יש לנו אמירה כללית של "במחנות צה"ל ובבתי-הספר יוקדש זמן ללימוד פועלו וחזונו", אז אפשר - - -

עודד פורר: אין לי שום בעיה.

עודד פורר: ככל שזה מקובל גם על משרד החינוך אז אין לי בעיה.

<מירב ישראלי: זה מקובל על משרד החינוך?

<מירב ישראלי: אני מפנה אתכם לחוק הרצל ולחוק ז'בוטינסקי.

<הדס אגמון: ורק נרצה לבדוק בתוך הממשלה לקראת השנייה והשלישית מי השר הנכון.

יעקב מרגי: אמרנו בהתחלה.

<הדס אגמון: רגע.

<הדס אגמון: אם זה נכון באמת שהשר הממונה יהיה שר החינוך, כי יש פה הוראות גם כלפי הרשויות המקומיות והוראות כלפי הממשלה.

<מירב ישראלי: הכנסת והממשלה.

<הדס אגמון: והכנסת.

יעקב מרגי: כשאנחנו אומרים שר החינוך - - -

עודד פורר: תכף נגיע לרשויות המקומית.

יעקב מרגי: זה לא סותר.

יעקב מרגי: אני רוצה להתייחס.

יעקב מרגי: כשר החינוך הוא אחראי, כל משימת החינוך בסוף זה באמצעות הרשויות המקומיות, אלא אם כן - - -

עודד פורר: אני מסכים אתך, זה שר החינוך.

עודד פורר: אני אגיד לכם משהו לגבי המצעדים ברשויות המקומיות, גם על זה הייתה לי פשוט שיחה עם שר הפנים.

עודד פורר: במובן הזה יהיה לנו קשה, והוא צודק, לכפות על רשות מקומית שאין בה מי שיקיים את המצעד, גם היום לא כל הרשויות המקומיות מקיימות את המצעדים.

עודד פורר: לכן, אני חושב שדווקא המצעד המרכזי בירושלים הוא נושא שצריך להיות בחקיקה.

<מירב ישראלי: אז אפשר להוריד את (ה).

עודד פורר: אני גם רוצה לשמוע את עמדת הווטרנים בנושא הזה.

<מירב ישראלי: את זה באמת יהיה קשה לאכוף.

<צבי קן-תור: אבל המילה הזאת מצעד, אתם מסבכים את עצמכם, כי עוד שנתיים כבר לא יהיה מצעד.

<חיים ארז: בדיוק, לא יהיה מצעד.

יעקב מרגי: אז אתה מסכים להוריד את (ה)?

<צבי קן-תור: תוריד את (ה).

<קריאות: - - -

<מירב ישראלי: לא, אבל יהיה מצעד בירושלים.

עודד פורר: מצעד בירושלים יהיה.

<מירב ישראלי: תהיה תהלוכה כללית.

<ולדימיר שקלאר: זה לא נכון.

<ולדימיר שקלאר: מצעד יהיה גם בעוד שנתיים, בעוד חמש שנים, בעוד 20 שנה.

עודד פורר: מצעד בירושלים יהיה.

יעקב מרגי: תודה.

עודד פורר: מצעד מרכזי יהיה.

יעקב מרגי: המרכזי יהיה.

יעקב מרגי: ברשויות המקומיות - - -

עודד פורר: תראו, ברשות מקומית שיש בה ציבור שרוצה לצעוד - - -

יעקב מרגי: שיצעד.

עודד פורר: הם גם מציינים, הם מאפשרים.

<מירב ישראלי: מצעד מרכזי.

<מירב ישראלי: לא צריך את זה בחוק.

עודד פורר: אברהם, מה אתה רוצה להגיד?

<אברהם גרינזייד: א', אני רוצה להודות, תודותינו לכבוד השר מר יאיר צבן.

<אברהם גרינזייד: אני זוכר את הטקס, זו הייתה התחלה מצוינת, היינו 12,000 איש.

<אברהם גרינזייד: אבל היום אנחנו קצת יותר מבוגרים מהזמן ההוא ולא יכולים לשבת על הדשא כמו שישבנו פעם.

<יהודית גידלי: אז שיהיו כיסאות.

<אברהם גרינזייד: ב', אני אספר לכם דבר אחד, חברי הוועדה, תשמעו.

יאיר צבן: הם לא ישבו על הדשא.

עודד פורר: טקס בלשכת השרה.

בן דב: טקס ב"יד ושם".

עודד פורר: הם לא עומדים בזה.

יעקב מרגי: אמרת שאתה בן 29.

<אברהם גרינזייד: אני מספר לכם שימינה לא יודעת מה שעושה שמאלה.

<אברהם גרינזייד: ואנחנו בגיל הזה צעיר, נחמד, חמוד, ממקום למקום עם המקל, והוא: חיים, תדבר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתה צודק מאה אחוז.

<משה פרידמן: לכן יש גם את התאריך העברי.

<משה פרידמן: צריך לפצל את זה.

<אברהם גרינזייד: אני לא נגד כל מיני, לא חגים, זיכרון.

<אברהם גרינזייד: אני מהיום הראשון גאה שכאן בכנסת הכנסתי אות שלי בספר תורה.

<אברהם גרינזייד: אם אבא שלי היה רואה משהו.

<אברהם גרינזייד: אבל אני לא רוצה שהכול יהיה ביחד.

יעקב מרגי: לא מעורבב.

יאיר צבן: בדיוק.

<אברהם גרינזייד: אני יהודי אמיתי, אני אומר את זה בקול רם, אני לא מתבייש, אני גאה בזה, אבל לכל דבר יש את המקום שלו.

<אברהם גרינזייד: עוד פעם, מדברים על האסון, אנחנו, המשפחה שלנו איבדה במלחמה 134 איש.

<אברהם גרינזייד: ומה אני אספר?

<אברהם גרינזייד: שאבא שלי נפל, הגיס שלי נפל, בן-דוד שלי נפל במלחמה.

<אברהם גרינזייד: עכשיו הרגו.

<אברהם גרינזייד: אשתי ניצולת שואה.

<אברהם גרינזייד: אני לא איזה בן-אדם מהצד שמסתכל על הדברים האלה, אני מתוך זה.

<אברהם גרינזייד: זאת אומרת, אני מודה לכם שאתם היום, היה דיווח, כל אחד אמר שדמוקרטי, כך קוראים לזה.

עודד פורר: נכון.

<אברהם גרינזייד: נדמה לי, כך קוראים לזה.

<אברהם גרינזייד: אני מודה לעודד שהקים את הצעת החוק.

יעקב מרגי: כל עוד זה ככה, כך קוראים לזה.

<אברהם גרינזייד: ואני מקווה שיקבלו את החוק.

עודד פורר: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רגע, בחוויה אישית הזכרתם את 1995, אני הייתי ראש מועצה דתית באר-שבע.

יעקב מרגי: אתה זוכר שהיה לנו עניין בקבורה אזרחית.

יעקב מרגי: אבל היה יהודי, אני לא יודע אם הוא חי, אריכות ימים נאחל לו, דוד סורק.

יעקב מרגי: הוא מגיע אלי, הוא קלט את הווטרנים, אמר לי: יעקב, אני צריך כמה אוטובוסים לירושלים.

יעקב מרגי: אני שואל אותו: בשביל מה?

יעקב מרגי: יש איזה טקס בירושלים.

יעקב מרגי: אבל מה זה קשור למועצה הדתית?

יעקב מרגי: אמרתי לו: דוד, אתה יודע, בפסח אני עוזר, אבל זה – ואני שמח שלא עבדתי לפי הפרוטוקול.

יעקב מרגי: ועכשיו אני סוגר לי מעגל כזה.

יאיר צבן: איש יקר היה.

עודד פורר: זה הטקס.

יעקב מרגי: ארז, בבקשה.

עודד פורר: רגע, עוד לא סיימתי את ההערות שאני חושב שצריך להטמיע.

עודד פורר: בסעיף (ד), אני מקבל את זה, אני חושב שהטקס הממלכתי צריך להתקיים בלטרון.

עודד פורר: יהיה מוזיאון, ימצאו את הפתרונות בעניין הזה.

יעקב מרגי: אני שמח שכיוונתי לדעת גדולים.

עודד פורר: ואת זה כן הייתי משאיר באחריות משרד העלייה והקליטה.

<מירב ישראלי: את מה?

עודד פורר: את הטקס.

עודד פורר: כי הוא כבר גם ככה מתכלל אותו ועושה אותו כבר שנים.

עודד פורר: לא הייתי מתחיל להעביר את זה עכשיו למשרד אחר, זו דעתי.

עודד פורר: אם יש למישהו - - -

<צבי קן-תור: הטקס הממלכתי זה משרד ראש הממשלה.

<קריאות: - - -

עודד פורר: אמרתי את עמדתי.

יעקב מרגי: אני לא חוזר עוד פעם.

יעקב מרגי: אחרי זה יהיו התייחסויות.

<מיכל חורין: חבר הכנסת פורר הביע הסכמה - - -

יעקב מרגי: רגע, גברתי.

יעקב מרגי: אני מבקש, בלי קריאות ביניים.

עודד פורר: אני לא נלחם על זה.

יעקב מרגי: התייחסויות כלליות.

יעקב מרגי: אתה תאמר, אנחנו - - -

<מירב ישראלי: בגבעת התחמושת השארנו את זה פתוח למי שהוסמך לכך, כי היום זה במשרד החינוך.

עודד פורר: מי שהממשלה הסמיכה לכך.

יעקב מרגי: זהו, לא ניכנס לזה.

עודד פורר: הסעיף היחידי שלא התייחסנו אליו, ומשרד החינוך לא התייחס לכך, זה הנושא של חדרי ההנצחה ברשויות המקומיות.

עודד פורר: תראו, צריך להבין, חלק מחדרי ההנצחה הם באמת לא ראויים להיות מוזיאון או משהו כזה, ויש חדרי הנצחה מאוד מפוארים ויפים.

עודד פורר: צריך לבנות פה בחקיקה איזשהו מנגנון בהסכמה עם משרד החינוך ועם משרד הקליטה, כולל העברת התקציב הקיים היום בנושא הזה ממשרד הקליטה למשרד החינוך, כדי שהסיפור הזה לא יתחיל - - -

יעקב מרגי: נועה, נרגעת?

יעקב מרגי: העברה.

עודד פורר: אולי דרך "יד ושם"?

יעקב מרגי: לא באת כי משעמם לך.

יעקב מרגי: הנה, אנחנו נעשה העברה, יש הסכמה.

יעקב מרגי: זה היה בהומור.

עודד פורר: אלו ההערות שלי.

בן דב: "יד ושם" לא יוכל - - - חדרי הנצחה ברשויות המקומיות.

עודד פורר: ולגבי הבקשה שלכם, אני חושב שזה צריך להיות בחוק נפרד, כמו שאמר היושב-ראש.

יעקב מרגי: שישמעו אותך.

יעקב מרגי: אף אחד לא שמע אותך, לא הפרוטוקול, לא אני, ולא היועצת המשפטית.

יעקב מרגי: אחר כך.

יעקב מרגי: מר ארז, בבקשה.

<חיים ארז: קודם כול, ההצעה ששמענו מכיוון "יד ושם" שצריך - - -

יעקב מרגי: אתם יודעים מה זה הצלצול?

יעקב מרגי: שנגמר לי הלוקסוס הזה להתחיל להיות נדיב ברשות דיבור.

<חיים ארז: יש כפתור בטח.

יעקב מרגי: אי-אפשר לנתק את זה.

יעקב מרגי: זאת אומרת שאתה צריך להיות תכליתי, חצי דקה להערה שלך.

<חיים ארז: א', ההצעה של "יד ושם" לקיים במסגרת 70 שנה לציון הקמת המדינה, לקיים עצרת רצינית בתחום הזה בלטרון, זאת הצעה אחת.

<חיים ארז: דבר נוסף, נפגשנו עם שר החינוך לפני כמה חודשים, והוא מאוד התרשם מהסיפור הזה.

<חיים ארז: אני בטוח שהוא ישמח לקבל את - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, אם השרים היו מתקצבים וכותבים בחוק את כל מה שהם מתרשמים.

עודד פורר: גם השמחה עוברת להם הרבה פעמים אחרי הפגישה.

עודד פורר: היא עוברת מהר, השמחה.

יעקב מרגי: זה נקרא שמחת פרוזדור.

<חיים ארז: כיוון שאני מכבד שרים ופוליטיקאים אני לא מעיר על זה.

<חיים ארז: נקודה נוספת, אני חושב שלציין בחוק את פיצול התאריכים זו טעות.

יעקב מרגי: אנחנו לא מפצלים.

<מירב ישראלי: יש לי הצעה לזה.

<מירב ישראלי: תכף אגיד מה אני מציעה.

יאיר צבן: כן מפצלים.

יעקב מרגי: הוא אומר את דעתו.

<מירב ישראלי: אני אציע.

<מירב ישראלי: יש לי הצעה לזה, אולי היא תהיה מקובלת.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: ששש, רבותי.

<חיים ארז: אני אומר שזאת טעות.

<חיים ארז: יש יום אחד, מי שרוצה לעשות מה שהוא רוצה פרטי, שיעשה.

יעקב מרגי: שיעשה.

<חיים ארז: אני חושב שזאת טעות לעשות את זה.

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: תודה.

<חיים ארז: דבר נוסף.

<חיים ארז: חדרי ההנצחה ברשויות, חלק מהם כבר עברו אלינו.

<חיים ארז: זאת אומרת, אין מי שיטפל בהם, תזכרו.

עודד פורר: מה זאת אומרת?

<חיים ארז: אותם אנשים שמטפלים בהם עכשיו אינם.

<חיים ארז: יש לנו כבר – במוזיאון הכנו, דרך אגב מקומות וחדרים כדי לקלוט - - -

עודד פורר: נקבל את הפתרון הזה.

יאיר צבן: זה לא נכון.

יעקב מרגי: רגע, לא.

יעקב מרגי: אתה תקבל, סליחה, מה זה?

יעקב מרגי: רק תזדרז, מר ארז, אני חייב לסיים.

<חיים ארז: עוד מילה אחת.

<חיים ארז: בהצעה הראשונית כשדיברנו על מוזיאון הלוחם היהודי, הצענו שזה יקום ב"יד ושם", זה לא קם שם בגלל גודל המשימה.

<חיים ארז: כשישבנו אמרנו: רבותי, זה גדול מדי שני הנושאים ביחד.

עודד פורר: נכון, נושאים נפרדים.

<חיים ארז: ב"יד ושם" פרטנרית שלנו בתחום הזה גם בשיתוף פעולה, גם - - -

יעקב מרגי: נאמר שיש הסכמה, אז למה לא.

יעקב מרגי: משרד המשפטים, משרד החינוך, בבקשה, בקצרה.

<מיכל חורין: לגבי סעיף 4, התקציב השנתי, בין הסיכומים שלפני ועדת שרים היה שלא יוטל תקציב נוסף על משרד החינוך.

עודד פורר: אמרתי את זה גם.

יעקב מרגי: אמרנו.

עודד פורר: התקציב יועבר ממשרד הקליטה למשרד החינוך.

יעקב מרגי: מה שיש היום בקליטה לסוגיה הזו יעבור.

<מיכל חורין: אז בינתיים יש מקום אולי למחוק את הסעיף הזה.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: זה הסעיף שביקשתי, וגם היועצת המשפטית תראה איך היא פותרת אותו, גם מי אחראי על זה.

עודד פורר: גם מתוך מה שעלה פה אני חושב שמי שצריך להיות אחראי על זה בסוף זה בכלל מוזיאון הלוחם היהודי אולי.

עודד פורר: הוא צריך להיות אחראי על חדרי ההנצחה ולא משרד החינוך.

<מירב ישראלי: אבל השאלה מי מממן את זה.

<מיכל חורין: כן, המימון.

עודד פורר: המימון יכול להישאר גם במשרד הקליטה בסוף.

עודד פורר: אני לא יודע, בוא נשמע גם את עמדת משרד הקליטה.

<מירב ישראלי: מה שאפשר לעשות, וזאת גם העמדה של משרד האוצר בחוקים האחרונים, שאנחנו לא מציינים מאיזה משרד זה מגיע, אנחנו אומרים שזה יהיה מתקציב המדינה.

עודד פורר: אבל צריכה להיות פה הסכמה של האוצר, הקליטה והחינוך, כי התחייבתי בפני משרד החינוך שלא יושתו עליהם עלויות נוספות.

<מירב ישראלי: אם אנחנו כותבים "תקציב המדינה", אנחנו כרגע לא מכריעים מאיזה משרד זה מגיע.

עודד פורר: לכן חשוב לשמוע את משרד הקליטה, כי אני כבר שנתיים לא שם.

יעקב מרגי: משרד הקליטה, התייחסות ספציפית לנושא התקציב, חדרי הנצחה.

<ולדימיר שקלאר: רק לציין שאנחנו מממנים היום, אנחנו, משרד העלייה והקליטה, יותר מ-50 חדרי הנצחה.

יעקב מרגי: תדייק, המדינה באמצעות משרד הקליטה.

<ולדימיר שקלאר: המדינה באמצעות משרד העלייה והקליטה, כן, מממנים יותר מ-50 חדרי הנצחה ברשויות.

עודד פורר: באיזה סכום בערך?

עודד פורר: מה שאתה זוכר.

<ולדימיר שקלאר: כמיליון שקל.

עודד פורר: זה הסיפור.

יעקב מרגי: אוצר, זה עובר לידיכם?

יעקב מרגי: ברגע שזה בהבנה, בהסכמה של העברה.

<מירב ישראלי: מה?

יאיר צבן: קצר לגמרי.

יעקב מרגי: קצר לגמרי, כי אני ניגש לסיכומים.

יאיר צבן: אדוני היושב-ראש, היות שבכל זאת שמעתי גם בדברים של חבר הכנסת פורר הסכמה להכניס באיזושהי צורה גם את התאריך של כ"ו באייר, אני רוצה להצטרף לדברים שלו ושל חיים.

יאיר צבן: הפיצול הזה יהיה בעוכרי החוק ויהיו בהמשך הזמן מאבקים, כמה בתי-ספר יציינו בכ"ו באייר, וכמה ב-9 במאי.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: נשאיר את זה.

יאיר צבן: אני לא חושב - - -

<משה פרידמן: למה זה מפריע?

<משה פרידמן: אתה מקדש את התאריך או שאתה מקדש את הנושא?

יאיר צבן: אני מקדש את הנושא.

<משה פרידמן: הנושא, אז - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: משה, תודה.

יאיר צבן: והתאריך קשור.

יאיר צבן: התאריך מחבר אותנו.

<משה פרידמן: גם את יום העצמאות אנחנו - - -

יעקב מרגי: משה, אין לי זמן להתווכח על זה.

<יהודית גידלי: גם את יום העצמאות חוגגים באותו יום.

יעקב מרגי: ההערה נשמעה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מסכם.

<מירב ישראלי: אני רוצה רק להגיב.

יעקב מרגי: תאמרי, ואני אסכם את הדיון.

<מירב ישראלי: קודם כול, בעניין הלוחם היהודי אנחנו פשוט נשלב את זה בכל מקום שזה מתאים, במטרה, וכו'.

<מירב ישראלי: בסדר?

<מירב ישראלי: מכיוון שזה גם בדגש על איפה הם היו.

<מירב ישראלי: זה דבר אחד.

עודד פורר: מקובל.

<מירב ישראלי: מוצע לגבי 2, אני רוצה לאחד את 2 – אני אניח את דעתה של הגב' מ"יד ושם" – סעיף 2(א) בחוק "יד ושם" שהיום מציין את יום הניצחון לא קשור, הוא לא בשר מבשרו של חוק "יד ושם", פשוט לא היה מקום לשלב את זה, ולכן שילבו את זה שם.

מיכאל מלכיאלי: הוא תיקון.

<מירב ישראלי: ולכן, אי-אפשר שתהיה כפילות של קביעת יום בשני חוקים, אז אני מציעה שבעצם הוא יקוים ב-9 במאי.

<מירב ישראלי: ולגבי סעיף קטן (ב) ש"חל 9 במאי ביום שישי או שבת, יקוימו.

<מירב ישראלי: ..

<מירב ישראלי: ביום ראשון", מכיוון שזה חל בתקופה של עוד ימי ציון וזיכרון, זה מופיע ככה בחוק "יד ושם" ואולי עדיף לנסח את זה כך: יום ציון 9 לניצחון יחול ב-9 במאי, ואולם אם חל יום ציון הניצחון ביום חג, מנוחה או שבתון או ביום זיכרון או ציון ממלכתי - -

יעקב מרגי: להקיף את כל האפשרויות.

יעקב מרגי: בסדר.

<מירב ישראלי: - - או ביום שלפני, כאן זה רשאית הממשלה לקבוע - -

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: ששש, אל תעזרו לה, היא מקבלת משכורת.

<מירב ישראלי: - - שיום ציון הניצחון יחול סמוך ל-9 במאי.

<מירב ישראלי: זה מקובל?

עודד פורר: מקובל.

יעקב מרגי: מקובל.

<מירב ישראלי: אז נאחד את סעיף (ב).

עודד פורר: את כל סעיף 2(א) כמו שהוא בחוק "יד ושם" את יכולה להטמיע לתוך, זה נותן מענה למצעד.

<מירב ישראלי: זה הסעיף הקטן.

<מירב ישראלי: את התהלוכה נצטרך לשלב ב-3.

<מירב ישראלי: לגבי דרכי קיום – ואז גם נכניס את מחנות צה"ל – האם משרד החינוך מוכן לאמץ את הנוסח שקיים בחוק הרצל וחוק ז'בוטינסקי שבמחנות צה"ל ובבתי-הספר יוקדש זמן ללימוד?

<מיכל חורין: כן.

<מירב ישראלי: זה מקובל על המציעים?

עודד פורר: עלי כן, מקובל.

יעקב מרגי: מקובל.

<מירב ישראלי: אז אני אכניס את זה במקום זה.

עודד פורר: משרד הביטחון, אין לכם התנגדות.

עודד פורר: אם יש התנגדות אפשר לפנות לשר.

<ולדימיר שקלאר: מה לגבי המצעד המרכזי?

עודד פורר: אפשר לפנות לשר, נראה אם הוא יתנגד.

<מירב ישראלי: זאת קריאה ראשונה, אני מזכירה, אז אם לקראת קריאה שנייה שלישית יהיו דברים אז תמיד אפשר לחזור לזה.

<מירב ישראלי: "הכנסת תקיים ישיבה ממלכתית", אנחנו משאירים.

<מירב ישראלי: "הממשלה תעודד קיום פעילות להנחלת מורשת", גם אנחנו משאירים.

יעקב מרגי: איפה את מכניסה את ההתייחסות לכ"ו באייר?

יעקב מרגי: באיזו צורה?

<מירב ישראלי: חשבתי שאם החוק יישאר באחריות שר החינוך, ואם זה מקובל - - -

יעקב מרגי: ודאי.

<מירב ישראלי: מה שאפשר לקבוע זה שבגדול זה יהיה 9 במאי, אבל שר החינוך יוכל לקבוע אולי - - -

יעקב מרגי: למוסדות חינוך.

<מירב ישראלי: למוסדות חינוך ספציפיים, ואז זה לא יהיה בחקיקה.

<מיכל חורין: אוקיי.

יאיר צבן: ואז תהיה תחרות ותרומות למי שיציין בכ"ו.

יאיר צבן: תרשום לך.

יעקב מרגי: את התרומות לא הבנתי.

<מיכל חורין: אבל היום מצוין.

יאיר צבן: יהיו תרומות.

עודד פורר: אין תרומות לבתי-ספר ממלכתיים, אין דבר כזה.

<קריאה: בטח שיש.

<מיכל חורין: לא, אין תרומות לבתי-ספר.

<מיכל חורין: אבל זה לא רלוונטי.

יעקב מרגי: לא רלוונטי.

יעקב מרגי: החשש הוא מופרך.

יעקב מרגי: אני לא חושב שצריך.

<מיכל חורין: והיום יצוין בכל מקרה, שזאת המטרה.

יאיר צבן: ותרומות לבתי-ספר ממלכתיים-דתיים?

<מיכל חורין: אין תרומות.

יעקב מרגי: אין תרומות לממלכתיים.

<מירב ישראלי: זה בסדר?

<מירב ישראלי: זה מקובל?

<מירב ישראלי: נמצא דרך לנסח את זה בסעיף של ביצוע ותקנות.

עודד פורר: שאלה של נציגו של חבר הכנסת המציע, האם בנוסח מופיע כ"ו באייר?

<מירב ישראלי: אם אתם רוצים נכניס את זה.

<משה פרידמן: למה לא? כן.

<מירב ישראלי: מיכל, זה מקובל שזה יהיה שר החינוך רשאי לקבוע למוסדות מסוימים שזה יהיה בכ"ו באייר?

עודד פורר: מוסדות חינוך שזה רלוונטי להם שזה יהיה בכ"ו באייר.

<מיכל חורין: אני חושבת שכן.

<מיכל חורין: אני אחזור למשרד ואוודא, אבל אני לא רואה שום - - -

<משה פרידמן: סגן שר החינוך הצהיר בכנסת בדיון האחרון שהוא תומך ביום.

יאיר צבן: סגן שר החינוך לא מכריע עמדה במשרד.

עודד פורר: השר קובע את עמדת המשרד, מה לעשות.

<משה פרידמן: אני מניח שהוא מציג גם את עמדת משרד החינוך.

<קריאות: - - -

<מיכל חורין: אני אחזור ואוודא את זה, אבל נראה לי - - -

עודד פורר: ברור.

יעקב מרגי: אני מבקש לבדוק זאת.

<מירב ישראלי: זה הכיוון.

<מירב ישראלי: לגבי הטקס הממלכתי, רציתי לברר פשוט מה המעמד של המקום הזה בלטרון, כי בגבעת התחמושת הנוסח שעשינו בדיוק למשהו דומה, זה שהטקס יבוצע על-ידי המשרד שהממשלה תטיל עליו, ואז זה גם יכול להשתנות לפי החלטת הממשלה.

<מירב ישראלי: ומי שהאחזקה של הקרקע בידיו הוא יאפשר או יעמיד את הקרקע - - -

<חנן ברנשטיין: קחי את המודל של ציון 70 שנה מה-9 במאי לפני שנתיים, בדיוק אותו דבר.

<חנן ברנשטיין: עמותת "יד ושם" - - -

<מירב ישראלי: אני צריכה משהו לנסח בחקיקה.

<חנן ברנשטיין: בסדר גמור, אנחנו בעלי הקרקע עד שנת 2092.

<מירב ישראלי: אני שוב שואלת, כי אני צריכה לנסח את זה באופן מדויק, מי אתם בעצם?

<חנן ברנשטיין: עמותה מוכרת ופועלות כחוק במדינת ישראל.

עודד פורר: זו עמותה.

<מיכל חורין: זו עמותה.

עודד פורר: יש לי שאלה, "יד לשריון" לא שייך למוזיאונים של משרד הביטחון.

<חנן ברנשטיין: לא.

<מירב ישראלי: בגבעת התחמושת בגלל שהקמנו תאגיד אז לא הייתה בעיה.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: שם הקמנו תאגיד.

בן דב: האם אפשר להשאיר את הסעיף הזה בלי ציון איפה?

<מירב ישראלי: אפשר.

בן דב: 3(ד), פשוט להשאיר את זה פתוח עד - - -

<מירב ישראלי: אפשר לעשות את זה, אבל הם רוצים להכניס את - - -

בן דב: כי בינתיים, כפי שאנחנו מבינים את זה, הרי הטקס ימשיך להתקיים ב"יד ושם" עד שהוא יעבור באופן - - -

<חנן ברנשטיין: לא, הוא לא.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, אל תסבכו מה שפשוט, תנו רק לדבר.

יעקב מרגי: למה לקפוץ, תקשיבו.

<מירב ישראלי: אתם אתר הנצחה או אתר ממלכתי?

<מירב ישראלי: יש עליהם הכרזה כאתר הנצחה או אתר ממלכתי?

<חנן ברנשטיין: אנחנו אתר הנצחה, ודאי.

<מירב ישראלי: מצוין.

<מירב ישראלי: אז אני יכולה להשתמש בזה.

עודד פורר: אתר הנצחה יש לשריון או במוזיאון הלוחם היהודי.

טלי פלוסקוב: לא המוזיאון.

טלי פלוסקוב: זה שני דברים שונים.

<חנן ברנשטיין: המוזיאון הוא חלק מאתר ההנצחה.

<חנן ברנשטיין: עפ"י החלטת הממשלה העמותה מקימה אותו.

<חנן ברנשטיין: ועמותת "יד לשריון" מחזיקה, מתפעלת עד אין-סוף.

<מירב ישראלי: אז בעצם אתר ההנצחה יועמד לרשות מי - - -

<חיים ארז: אתר ההנצחה ב"יד לשריון" בלטרון.

<מירב ישראלי: אני אסתכל בהכרזה על אתר ההנצחה.

<מירב ישראלי: יועמד לרשות מי שעורך את הטקס הממלכתי, בסדר?

<מירב ישראלי: אז זה (ד).

<מירב ישראלי: ב-(ה) נכניס את התהלוכה, נעביר את זה מחוק "יד ושם": תתקיים תהלוכת ניצחון ממלכתית אשר תיערך בירושלים.

<מירב ישראלי: כאן זה השר לקליטת העלייה הממונה על ארגון התהלוכה, זה נשאר?

<ולדימיר שקלאר: כן, אנחנו בעד.

יעקב מרגי: תמשיכי.

<משה פרידמן: - - -

עודד פורר: מה זה תכנים של שחרור והצלה?

עודד פורר: על טקס בכותל לא הסכמתי, לא היה לי שום סיכום כזה.

עודד פורר: אי-אפשר לעשות שני טקסים.

יעקב מרגי: רבותי, אם אתם רוצים – בשקט, בחוץ.

עודד פורר: לא היה לי שום סיכום כזה.

עודד פורר: היה לי סיכום על התאריך העברי, זה היה הסיכום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תמשיכי.

יעקב מרגי: עודד, רק תעשה את זה בלחש.

עודד פורר: התאריך העברי יופיע.

<מירב ישראלי: כפי שאני אומרת, (ה) של הרשויות המקומיות, מצעדים ברשויות אנחנו מוחקים, כך הבנתי, ובמקומו יבוא: התהלוכה שקיימת היום בחוק "יד ושם" שארגון – זה לפי הוראות הממשלה – תהלוכת ניצחון ממלכתית שתיערך בירושלים, השר לקליטת עלייה, הממונה על ארגון תהלוכה כאמור.

יעקב מרגי: נשאר.

<מירב ישראלי: זה מקובל?

<ולדימיר שקלאר: מצוין.

בן דב: זה יצא מחוק "יד ושם"?

<מירב ישראלי: נכון, רק זה.

<מירב ישראלי: לא נוגעים בשום סעיף אחר בחוק "יד ושם".

<מירב ישראלי: פשוט סעיף 2(א) בחוק "יד ושם" יימחק, והתוכן שלו יעבור לחוק הזה.

<מירב ישראלי: לגבי סעיף 4, נוריד את משרד החינוך כרגע, ואז זה יהיה: תקציב שנתי להשתתפות באחזקה ובשימור חדרי ההנצחה כאמור ייקבע בחוק התקציב השנתי, כמשמעותו בחוק יסודות התקציב.

<מירב ישראלי: מאוחר יותר אפשר יהיה - - -

עודד פורר: אין שום בעיה.

עודד פורר: אפשר יהיה - - -

יעקב מרגי: רבותי, אני מסביר לפי שאני מצביע על החוק.

יעקב מרגי: בהתאם להסכמות, אנחנו מצביעים על החוק הזה לקריאה ראשונה כרגע בוועדה.

יעקב מרגי: החוק לא יונח, אלא יועבר לאישור ועדת שרים כמתחייב בהחלטת ועדת השרים.

יעקב מרגי: כמובן שחברי הכנסת המציעים צריכים לפעול כדי שאכן יעבור הנוסח.

יעקב מרגי: רק נשחרר גם את היועצת המשפטית והמחלקה המשפטית וגם את כל המשרדים לעבוד על זה כדי להתקדם בשאיפה לקדם את זה כמה שאפשר.

עודד פורר: בסדר גמור.

יעקב מרגי: מי בעד החוק?

מיכאל מלכיאלי: יהיו לנו ישיבות על הסיפור של התאריך העברי?

יעקב מרגי: יש לכם זמן בין הקריאה – העברי - - -

עודד פורר: העברי יופיע בחוק.

יעקב מרגי: לגבי העברי, זה יופיע.

<מירב ישראלי: אני אגיד עכשיו רק שורה אחת, וזה הסעיף האחרון.

<משה פרידמן: על המוטיבים של החוק של יואב?

יעקב מרגי: יואב, זה לא נדון.

יעקב מרגי: יש לכם זמן להידבר ולהגיע להסכמות.

<משה פרידמן: יש זמן?

עודד פורר: טקס בכותל לא היה בשום סיכום.

טלי פלוסקוב: עד שנייה ושלישית יש לכם זמן.

יעקב מרגי: אני מביא את זה להצבעה.

עודד פורר: אני מוכן לטקס, סיכמתי אתו, הטקס יהיה בקשת רובינסון.

<יהודית גידלי: ברחבה המשותפת.

יעקב מרגי: רבותי, אתם מפריעים להצבעה.

יעקב מרגי: אמורים לסיים את הדיון, ולעלות למליאה.

יואב בן צור: הטקס יהיה ברחבה של הרפורמים.

עודד פורר: זה מה שאמרתי.

<יהודית גידלי: זה מה שאמרנו.

יעקב מרגי: בקשת רובינסון.

יעקב מרגי: רבותי, אני מביא את הצעת החוק להצבעה לקריאה ראשונה בוועדה, לפי כל הסיכומים וההסכמות שינוסחו בהתאם כפי שהחליטה הוועדה.

יעקב מרגי: מי בעד?

טלי פלוסקוב: אני במקום מירב בן ארי.

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: בעד – פה אחד

יעקב מרגי: אין מתנגדים, אין נמנעים.

יעקב מרגי: הצעת החוק עברה, זה לקריאה ראשונה, והיא תעבור לוועדת שרים לאישור.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.