ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 388, 2017-03-14 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: ה-14 במרס 2017, ט"ז באדר תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – איזו כותרת בומבסטית – המציאות העגומה של הסטודנטים לעבודה סוציאלית, לציון יום ההוקרה לעובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: אנחנו תמיד נדרשנו למצבם העגום של העובדים הסוציאליים והמערכת שכרה, מעמדה ותנאי עבודתה.

יעקב מרגי: אז אני לא יודע אם זה נחמה פורתא שאנחנו דנים עכשיו.

יעקב מרגי: הלוואי ולא היה מצב עגום גם לסטודנטים.

יעקב מרגי: אז עכשיו אנחנו כבר נדרשים למציאות העגומה של הסטודנטים לעבודה סוציאלית.

יעקב מרגי: מארגנת את היום הזה חברת הכנסת שולי מועלם, שלא נמצאת איתנו.

יעקב מרגי: אז מטבע הדברים אני אתן ליושבת ראש האיגוד ולאחר מכן חברי הכנסת שירצו להתייחס.

יעקב מרגי: לסירוגין נשמע את האורחים הנכבדים.

יעקב מרגי: שוב, לא מי שנרשם לדיון, מי שיירשם בפתק אצל מנהלת הוועדה יוכל להתבטא בדיון הזה וכל מי שרוצה להתבטא חייב לשבת סביב השולחן.

יעקב מרגי: מי שיושב ביציע, אם הוא ירצה להתבטא הוא יירשם.

יעקב מרגי: לאחר מכן נושיב אותו סביב השולחן.

יעקב מרגי: בבקשה גברתי.

<צפרא דואק: צהריים טובים.

<צפרא דואק: תודה רבה לך חבר הכנסת מרגי, יושב ראש הוועדה, חברי חבר הכנסת יוסי יונה, חברי חבר הכנסת מסעוד גנאים, והגברת - - -

רויטל סויד: חברת הכנסת רויטל סויד.

<צפרא דואק: סליחה, סליחה, וחברת הכנסת רויטל סויד.

<צפרא דואק: אני דווקא רוצה להתחיל - - -

יעקב מרגי: גם היא מתקנת אותנו על דואק או דויק.

<צפרא דואק: דואק, כמו סויד, דואק.

<צפרא דואק: אבל את סוִיד.

מסעוד גנאים: יש שמות של חברי כנסת שמאד קשה לתקן.

מסעוד גנאים: סמוטריץ – סמוּטריץ אומרים, או אומר סמוֹטריץ.

מסעוד גנאים: זה קשה.

<צפרא דואק: לא מוכרחים לבטא את שמו.

יעקב מרגי: אני משנת 2003 בכנסת, עוד לא הוכרעה הסוגיה איך זה – מֶרגי או מַרגי.

רויטל סויד: אבל מה אתה אומר?

יעקב מרגי: מאחר שזה עניין של שפות, זה נכון גם מַרגי בעברית, גם מֶרגי בשפות- - -

מסעוד גנאים: אתה אומר לצרפתים זה ככה ו - - -

יעקב מרגי: לכן היד נטויה.

יעקב מרגי: כל מי שירצה יקרא לי איך שהוא רוצה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<צפרא דואק: נמצאים כאן הנוכחים בחדר, ראשי בתי ספר לעבודה סוציאלית, ממונים על הכשרה בשדה.

<צפרא דואק: פרופסור אורית נוטמן שוורץ, יושבת ראש המועצה לעבודה סוציאלית.

<צפרא דואק: הרבה מאד עובדים בשדה, מפקחים, ממונים, מנהלים שירותים בקהילה, בבריאות, בשירותים החברתיים, בביטחון והרבה מאד סטודנטים.

<צפרא דואק: הנושא שלנו היום הוא לא רק מצבם העגום של העובדים הסוציאליים, אלא אנחנו מוצאים לנכון קודם כל לספר לכם מה נדרש כדי להיות עובד סוציאלי וחלקה של ההכשרה בשדה, במסגרת ההכנה של עובד סוציאלי, איש מקצוע.

<צפרא דואק: לכן ביקשנו מהממונה על ההכשרה בשדה מאוניברסיטת חיפה, ד"ר נאוה ארקין, שתספר על המסגרת שנדרש כל סטודנט לעבור במהלך לימודיו ועד שהוא מקבל את התואר בעבודה סוציאלית וכתוצאה ממנו הוא ייקרא עובד סוציאלי כשיר.

<צפרא דואק: אני לא יודעת אם אתם יודעים, נכבדי, שעובד סוציאלי, כדי לקבל רשות לעסוק במקצוע, צריך להירשם אצל רשם העובדים הסוציאליים במשרד הרווחה.

<צפרא דואק: יש לנו כבר שני רשמים.

<צפרא דואק: יש לנו גם רשם מומחיות בעבודה סוציאלית, שזה לתפארת הפרופסיה.

<צפרא דואק: ורק אז הוא יכול להיות עובד בשדה וזה קבוע בחוק משנת 1986, חוק העובדים הסוציאליים.

<צפרא דואק: אז ברשותכם אני אפנה את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: קיבלת את הרשות.

יעקב מרגי: ד"ר נאוה ארקין, בבקשה.

<נאוה ארקין: שלום, צהריים טובים לכל המכובדים היושבים כאן.

<נאוה ארקין: אני מייצגת את כל ראשי ההכשרות המעשיות בבתי הספר לעבודה סוציאלית ובמכללות.

<נאוה ארקין: אני רוצה לספר שהאתגר שעומד בפני מחנכים, סטודנטים וכל המדריכים להכשרת בוגרת מיטבי בעבודה סוציאלית, מצטמצם בעובדה שאנחנו צריכים להכין בשלוש שנים בוגר מיטבי, קומפטנטי, בעל ידע, ערכים ומיומנויות, לעסוק במקצוע שבו אנחנו שואפים לשנות, להגביר את הצדק החברתי, לעסוק באקטיביזם חברתי, בשינוי מדיניות, בטיפול שהוא גם בפרט וגם בהסתכלות במקרו.

<נאוה ארקין: שלוש שנים שזה אתגר לא פשוט.

<נאוה ארקין: הקונספציה שעומדת מאחורי ההכשרה המעשית בעבודה סוציאלית, גם במרחב הלמידה באקדמיה וגם במרחב הלמידה של הפרקטיקה, שהם בעצם משפיעים ומושפעים האחד מהשני, נוגעת בעניין של למידה מתוך ניסיון וחוויה משמעותית.

<נאוה ארקין: לשם כך אנחנו צריכים הערכות לשירותים חברתיים, שיוכלו להכשיר את כל הבוגרים בכל בתי הספר לעבודה סוציאלית בארץ, שעומדים בקריטריונים שיכולים להוות מודלי הזדהות או סביבת למידה.

<נאוה ארקין: בכל שירות לכל סטודנט מוצמד מדריך פרטני שמלווה אותו בסטינג קבוע, שגם הוא יהיה פנוי ללמד את הסטודנט בשביל להכין את הבוגר הקומפטנטי.

<נאוה ארקין: כתוצאה מכך בעצם, על האיכות הזאת שוקדות כל היחידות להכשרה מעשית בבתי הספר ותמיד אומרים שתקציב הסטודנט לעבודה סוציאלית רובו הולך לכל הנושא של הכשרה מעשית.

<נאוה ארקין: האוניברסיטאות מממנות הרבה מאד מההוצאות על ההכשרה.

יעקב מרגי: איפה מתבצעת ההכשרה המעשית בבקשה.

<נאוה ארקין: במערכות לשירותים חברתיים, החל מכל הלשכות לשירותים חברתיים בארץ, בשלטון המקומי, בבתי החולים - - -

יעקב מרגי: למה זה צריך לעלות כסף?

<נאוה ארקין: כמה כסף זה צריך לעלות?

יעקב מרגי: למה זה צריך לעלות בכלל?

<נאוה ארקין: המדריך שמלווה את הסטודנט, לצערי עדיין זה נחשב לו כעבודה פרטית וצריך לשלם לו על ה - - -

יעקב מרגי: אז השאלה הייתה במקום, נכון?

<נאוה ארקין: השאלה הייתה מאד במקום.

<נאוה ארקין: זו אחת הבעיות המרכזיות שלנו, משום שמחייבים אותם לא לעשות את זה על חשבון העבודה מחד גיסא, מאידך גיסא המקרים שהסטודנטים מטפלים הם מקרים - - -

יעקב מרגי: זה חייבת להיות לא במסגרת שעות העבודה?

<קריאה: זה כן, אבל זה לא חייב.

יעקב מרגי: רגע, רגע, אני מדבר אליה.

יעקב מרגי: יש פה סדר בדיון.

יעקב מרגי: אין קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אם פספסנו שאלה, לא ידענו הכל, לרשום, להרים יד.

<נאוה ארקין: זה לא חייב, אבל כרגע התקשיר, שאולי שוקדים על שינויו, מחייב.

יעקב מרגי: מתי נכתב התקשיר הזה?

<נאוה ארקין: לא יודעת.

<צפרא דואק: בשנת 1951.

יעקב מרגי: אל תתאמצי.

יעקב מרגי: בואי אני אשאל אותך שאלה.

<נאוה ארקין: בשנות ה-50.

יעקב מרגי: הרי מה מצופה ממני?

יעקב מרגי: עכשיו אני לומד את הסוגיה מ-א' עד תו ואם אני שואל שאלה לא במקום - אל תלעגי לי.

יעקב מרגי: בסדר?

<נאוה ארקין: מבורך.

<נאוה ארקין: מבורך מאד.

יעקב מרגי: שימי בצד.

יעקב מרגי: הרי מה אנחנו מצפים מהכשרה מקצועית?

יעקב מרגי: היא קורית גם לסטודנטים לחינוך במכללות, נכון?

יעקב מרגי: זה קורה.

יעקב מרגי: בסדר, זה לא בתי חולים שצריך לפנות מיטה לצורך העניין הזה, לתקנן מיטה, אבל הרי ההכשרה המיטבית יורדת לשטח, נכון?

יעקב מרגי: זה הרציונל.

יעקב מרגי: אם זה לא יהיה בשעות העבודה, עם המקרים החיים, נראה לי, יש לי תחושה שמישהו יצר איזה משהו נוסף.

יעקב מרגי: בעיתו הוא אולי היה נכון, שלא נחשוד בכשרים ואם לא, זה מה שנקרא לכו התפרנסו זה מזה.

יעקב מרגי: צריך לבחון ולשקול את הסוגיה הזו ולכן אני מבקש להרחיב, כי נכון שאני רוצה להצדיע ביום ההוקרה לעובדים הסוציאליים, אבל אצלי בדיונים לא יוצאים בלי סיכומים ובלי תובנות.

<נאוה ארקין: אוקיי.

יעקב מרגי: אז לכן תרחיבי לי בסוגיה הזאת.

<נאוה ארקין: כל סטודנט, כדי להירשם ברשם העובדים הסוציאליים, צריך לעשות בשנה כ-16 שעות של עבודה מעשית, שכוללות בין חמישה לשמונה מקרים פרטניים שהוא מלווה לאורך שנה אקדמית שלמה.

<קריאה: בשבוע, נאוה.

<נאוה ארקין: מה אמרתי.

יעקב מרגי: שבועיות.

<נאוה ארקין: סליחה.

<נאוה ארקין: אני גם מתרגשת.

יעקב מרגי: אני הבנתי.

יעקב מרגי: בסדר.

<נאוה ארקין: 16 שעות שבועיות כפול השנה האקדמית, כפול שנתיים ובשנה א', בשנה ראשונה, הוא עושה מעט פחות.

יוסי יונה: כמה שעות אקדמיות?

<צפרא דואק: 654 שעות הכשרה בשדה בסך הכל בשלוש שנים.

יוסי יונה: נניח בשבוע הזה של ה - - -

<נאוה ארקין: משהו כמו 20 שעות באקדמיה.

<נאוה ארקין: 38 שעות שבועיות בערך.

יוסי יונה: כאילו זה 40 שעות, יום עבודה מלא.

<נאוה ארקין: מה שנקרא יום עבודה מלא.

<נאוה ארקין: מעבר למקרים הפרטניים, לשאלתך, כולם מעורבים, על פי תפיסות בתי הספר השונות, גם בפרויקטים בקהילה, בפיתוח שירותים, בעיבוי שירותים, ביצירת פרויקטים קהילתיים וקבוצתיים למען האוכלוסיות של השירותים החברתיים, מהבריאות, החינוך והרווחה או מהרווחה, הבריאות והחינוך.

<נאוה ארקין: כל סטודנט מלווה במדריך פרטני שמדריך אותו שעתיים בשבוע.

<נאוה ארקין: בחלק מבתי הספר הם מקבלים גם הדרכה בקבוצה של אחת לשבועיים שעתיים.

<נאוה ארקין: הם עובדים גם בחופשות הסמסטר.

<נאוה ארקין: פחות שעות, אבל גם בתקופת המבחנים הם ממשיכים את הרצף של העשייה שלהם ובעצם כל סטודנט מחובר שנה אקדמית שלמה לשירות ספציפי.

<נאוה ארקין: כך עובדת ההכשרה המעשית בעבודה סוציאלית בכל בתי הספר לעבודה סוציאלית בארץ.

יעקב מרגי: וזה נכון לכל בתי הספר?

<נאוה ארקין: לכל בתי הספר והמכללות.

יעקב מרגי: מי קובע את הסטנדרטים?

<צפרא דואק: המועצה להשכלה גבוהה.

<נאוה ארקין: גם המועצה להשכלה גבוהה - - -

יעקב מרגי: רגע, אתם תבינו לאט לאט שאני לא סתם שואל שאלות.

<נאוה ארקין: גם המועצה להשכלה גבוהה, גם המועצה לעבודה סוציאלית, שהיושבת ראש שלה יושבת כאן לצידי.

יעקב מרגי: נציגי המל"ג איתנו כאן?

<נאוה ארקין: היו אמורים להיות.

יעקב מרגי: כן, כן, הם פה.

<נאוה ארקין: ובשיתוף עם איגוד העובדים הסוציאליים ומשרד הרווחה יוצרים את הסטנדרטיזציה הזאת.

<נאוה ארקין: אז יש X נקודות זכויות ו-X שעות של הכשרה, שכדי לקבל תואר בוגר ולהירשם ברשם העובדים הסוציאליים, הסטודנטים צריכים לעשות ולא יכולים לעשות את זה בלי שהם מלווים אינטנסיבית בהדרכה.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: נחמי באום.

<נחמי באום: לא, פרופסור מימי אייזנשטדט תדבר.

יעקב מרגי: אה, אתם רוצים להחליף אותי?

<נחמי באום: לא, סליחה.

יעקב מרגי: בסדר, אין בעיה.

יעקב מרגי: פרופסור מימי אייזנשטדט.

<מימי אייזנשטדט: תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו רק רוצים להודות למימי על השירות.

יעקב מרגי: תודה.

<מימי אייזנשטדט: תודה.

<אמיר גדות: אני יכול להגיד משהו קטן, ברשותך?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: נרשמת?

<אמיר גדות: לא, זה פשוט - - -

יעקב מרגי: לא פשוט.

יעקב מרגי: יותר פשוט שתירשם, אני אתן לך רשות דיבור, תדבר מה שעל ליבך.

יעקב מרגי: אנחנו עוד לא הגענו לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים ללמוד במדויק.

<אמיר גדות: כל הסטודנטים בחוץ.

<אמיר גדות: זה דיון על סטודנטים.

<אמיר גדות: זה דיון שיזמה ה - - - לסטודנטים וכל - - -

יעקב מרגי: רגע, הערה במקום.

יעקב מרגי: יש כאן סטודנטים, שירימו את היד.

יעקב מרגי: למה אתה אומר שכל הסטודנטים בחוץ?

<אמיר גדות: יש - - -

יעקב מרגי: איפה אתה רוצה שאני אשים אותם?

<צפרא דואק: אבל אין מספר שלוש בדיון.

<צפרא דואק: אתה קודם צריך להבין במה מדובר.

<צפרא דואק: לכן התחלנו בללמד.

<צפרא דואק: להסביר.

יעקב מרגי: סליחה, רגע.

יעקב מרגי: סליחה, אולי אתם לא מבינים, אתם בוועדת כנסת, זה לא במליאה מה שאתם רואים במסך.

יעקב מרגי: פה יש סדר.

יעקב מרגי: בוא, שמעתי.

יעקב מרגי: בכל זאת יש לכם נציגות מכובדת ומכבדת.

יעקב מרגי: תן להם את הקרדיט.

יעקב מרגי: אין מה לעשות, האולם, זה האולם שיש ברשותי כרגע.

יעקב מרגי: אם הייתם יודעים להכין את היום הזה יותר טוב, הייתם אומרים שהדיון הזה אמור להכיל כ-200 אורחים, היינו מקבלים אולם יותר גדול, אולי אפילו משדרים את זה לאומה.

<אמיר גדות: כולם נרשמו וקיבלו אישור, אבל בסדר.

יעקב מרגי: אבל כרגע זה מה שיש.

יעקב מרגי: אני שומע את המחאה, אבל אתה מבין?

יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, אילו הייתי מוצא שאין כאן נציגות מכובדת של סטודנטים, הייתי אומר עם כל הכבוד לחלק מהיושבים סביב השולחן להתפנות, אבל זה לא המצב.

יעקב מרגי: תודה על ההערה שלך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מימי אייזנשטדט: אני אציג את עצמי.

<מימי אייזנשטדט: פרופ' מימי אייזנשטדט, אני דיקנית של בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית ואני מאד מודה לכם על הדיון.

<מימי אייזנשטדט: כלומר גם לסטודנטים שיזמו וגם לכל מי שנמצא כאן, כי אני חושבת שזה דברים מהותיים, שכדאי באמת שנדבר עליהם והשאלות שאתה שואל – אם מותר לי – הן באמת שאלות מצוינות.

יעקב מרגי: חכי עד הסוף, אולי אני אקלקל את זה.

<מימי אייזנשטדט: בינתיים.

<מימי אייזנשטדט: אז אני רוצה ממש בכמה מילים להוסיף על מה שנאמר.

<מימי אייזנשטדט: אני מסכימה, כלומר תומכת או מסכימה כמובן לכל מילה שנאמרה עד עכשיו, שהיא מאד חשובה.

<מימי אייזנשטדט: קודם כל צריך לזכור שמטרת העבודה הסוציאלית היא לתת מענים לשיפור היחסים בין האדם לסביבה שלו ואנחנו עושים את זה בבתי הספר לעבודה סוציאלית, באוניברסיטאות, במכללות, על ידי שני גורמים.

יעקב מרגי: אתם מודדים תפוקות, אם הצלחתם בסוף?

<מימי אייזנשטדט: יש לנו קורסים וכו' שאנחנו מלמדים את הסטודנטים ובהחלט כל סטודנט - אני קצת רצה קדימה – כל סטודנט בסיום ההכשרה מקבל הערכה מאד מאד מפורטת מה הוא עשה, מה הוא הצליח וכמובן כתהליך של למידה.

<מימי אייזנשטדט: זה מחזיר אותי למה שרציתי להגיד, שהלמידה נעשית על ידי אינטגרציה בין שני גורמים.

<מימי אייזנשטדט: אחד זה לימודים אקדמאים, שנעשים באקדמיה, והשני זה ההכשרה ששמענו כאן, לימודים בשדה, בשירותים, בתי חולים, ארגונים וכו'.

<מימי אייזנשטדט: האתגר - ואני שוב רוצה להגיד את זה - זה אתגר עצום.

<מימי אייזנשטדט: אנחנו לוקחים סטודנטים, חברה צעירים, מדהימים, עם רצון פשוט בשמיים לשנות, לעזור וכו', ותוך שלוש שנים אנחנו חייבים להכשיר אותם להיות לא עובדים סוציאליים רק כעובדים, אלא כאנשים שהם מנהיגים, שהם סוכני שינוי ויש להם אחריות גם חוקתית דרך אגב וגם משפטית וגם חברתית עצומה.

<מימי אייזנשטדט: כלומר החברה מטילה עליהם המון אחריות.

<מימי אייזנשטדט: וזו האחריות שלנו כראשי בתי הספר, להכשיר את האנשים האלה לעבודה.

<מימי אייזנשטדט: מה שנאמר כאן קודם, צריך לזכור ואני חושבת שהשאלות ששאלת הן מצוינות.

<מימי אייזנשטדט: כל המארג הזה של ההדרכה, הייעוץ והשיבוץ נעשה על חשבון בתי הספר לעבודה סוציאלית.

<מימי אייזנשטדט: כלומר בלי תמיכה, כלומר כמובן תמיכה של האוניברסיטאות.

<מימי אייזנשטדט: כלומר בהחלט תקציב בתי הספר – ואנחנו יודעים את זה, כי אנחנו ראשי בתי הספר – פשוט קורס תחת ה - - -

יעקב מרגי: מה, שכר הלימוד הוא לא ריאלי?

<מימי אייזנשטדט: לא, שכר הלימוד שמשלמים באוניברסיטה, לא.

<מימי אייזנשטדט: לא, לא, לא.

<מימי אייזנשטדט: אנחנו משלמים המון לכל מדריך וזה בסדר, כלומר - - -

יעקב מרגי: רגע.

<מימי אייזנשטדט: הלוואי שהיינו משלמים - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: כשאני אמרתי שכר הלימוד, בנוסף ליחידת המימון – הרי זה אחד המקצועות הממומנים על ידי הות"ת.

<מימי אייזנשטדט: נכון.

יעקב מרגי: אז זה לא אומר?

<מימי אייזנשטדט: לא.

יעקב מרגי: מה, הוא גירעוני?

יעקב מרגי: האוניברסיטאות - - -

<מימי אייזנשטדט: בתי הספר לעבודה סוציאלית.

<מימי אייזנשטדט: אני יכולה לדבר על בית הספר שלי - אני לא רוצה לדבר על אחרים - בהחלט נמצא בגירעון.

יעקב מרגי: את רוצה ללומר לי שהות"ת יודע מראש שלו יצויר ש - - -

בגלל שיש הרבה הכשרות - - -

יעקב מרגי: תנו לי, אני לא הבנתי.

יעקב מרגי: אני רוצה לחדד את השאלה.

יעקב מרגי: לו יצויר שאני כרגע מקים בית ספר לעבודה סוציאלית, ואני לא הולך לגייס לטובת המדינה לו שקל אחד, מה שאני מקבל מהסטודנט ומהמדינה זה לא מכסה את העלות?

<מימי אייזנשטדט: בפירוש לא?

<מימי אייזנשטדט: אני רק רוצה להגיד שאנחנו עברנו עכשיו ועדת - - -

זה הרבה ניסיון בשטח, זה הרבה עבודה בשטח.

<מימי אייזנשטדט: ועדת ניטור בין לאומית, שהנתונים שלה נמצאים במל"ג ובות"ת - - -

יעקב מרגי: אני לא כל כך בטוח עם הנחרצות של הלא.

<מימי אייזנשטדט: ובפירוש הם החליטו שזה לא - - -

יעקב מרגי: בסדר, נצטרך ללמוד את זה.

<מימי אייזנשטדט: כלומר אני מודה לך על השאלה והתשובה היא בפירוש לא.

<מימי אייזנשטדט: עכשיו אני רוצה להסביר.

יעקב מרגי: מאחר שגם הזמן מוגבל, לא רק גודל האולם, אני אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: פרופסור מימי, למה אתם מתקמצנים?

יעקב מרגי: פר' – זה נשמע כמו פרשה.

יעקב מרגי: פרופסור כותבים פ-ר-פ-ס-ו-ר.

יעקב מרגי: עבדו קשה בשביל התואר הזה.

<מימי אייזנשטדט: נכון מאד.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: לו יצויר שאני מל"ג-ות"ת – הם לא יעשו את זה בחיים, הם פאסיביים – אבל לו יצויר שאני עכשיו ממנה אותך כמל"ג-ות"ת לוועדה שתבחן את צורת ההכשרה ואופן ההכשרה והעומס שיש על הסטודנטים לעבודה סוציאלית – על איזה שינויים היית ממליצה?

<מימי אייזנשטדט: איזה שינויים?

יעקב מרגי: זה לא פייר מצידי מה שאני שואל אותך.

<מימי אייזנשטדט: האמת שנכון, אבל בסדר.

<מימי אייזנשטדט: אני חושבת שזה אתגר בהחלט.

<מימי אייזנשטדט: אני חושבת שכן היינו צריכים לבדוק את העניין שהמימון הוא דבר מאד מהותי, כי המערכת, או מערך ההדרכה וההכשרה והשילוב – כל הזמן אני רוצה להזכיר את זה – זה שילוב עם הלימודים באקדמיה, זה לא רק לימודים בשדה.

<מימי אייזנשטדט: יש לנו גם קורסים ספציפיים באקדמיה, שמתכתבים עם ה - - -

יעקב מרגי: את עונה לשאלה הבאה.

יעקב מרגי: את רוצה לומר לי – לו יצוייר שהייתי מציע לך מסלול של לימודים ואחר כך של חונכות, זה לא היה הולך?

<מימי אייזנשטדט: זה לא היה הולך ואני אסביר לך למה.

יעקב מרגי: אז כיוונת לסוף דעתי.

יעקב מרגי: ירדת לסוף דעתי.

<מימי אייזנשטדט: כן.

<מימי אייזנשטדט: אני אסביר לך גם למה.

<מימי אייזנשטדט: מפני שאנחנו באקדמיה – ואולי פה אני אסיים, כי בטח יש עוד אחרים – אבל באקדמיה אנחנו לוקחים את האחריות על כך שאנחנו דואגים לאיכות של ההדרכה, אנחנו דואגים לכך שבית החולים או הארגון לא יגייס בעצמו, כלומר - - -

יעקב מרגי: את חושבת לדעתך שזו הצורה האופטימאלית כרגע?

<מימי אייזנשטדט: אני חושבת שכן, אבל חייבים להיות - - -

יעקב מרגי: את יודעת מה הבעיה שלי?

<צפרא דואק: אבל לא בצורת ההפעלה.

יעקב מרגי: כשכולכם הייתם סטודנטים חשבתם כמו סטודנטים.

יעקב מרגי: כשהתמניתם - - -

<צפרא דואק: לא.

<מימי אייזנשטדט: לא, לא.

יעקב מרגי: כשהייתם סטודנטים לא חשבתם?

יעקב מרגי: כן, אנחנו שייכים לדור שמה שאמרו לנו עשינו.

יעקב מרגי: זהו.

יעקב מרגי: תשכחי מזה.

יעקב מרגי: אין מה לעשות.

<מימי אייזנשטדט: היום זה דור אחר.

יעקב מרגי: חברה הכנסת, נעשה הפוגה קצת.

יוסי יונה: לפני הייתי רוצה שצפרא תרחיב על העניין של ההדרכה.

יעקב מרגי: לא, צפרא בשלב הזה.

יעקב מרגי: יוסי, לא בשלב הזה.

יוסי יונה: לא, אבל היא תגיד מה - - -

יעקב מרגי: זה באוויר.

יעקב מרגי: חכה.

יעקב מרגי: עוד לא.

יוסי יונה: מה צריך לעשות.

יעקב מרגי: אנחנו רק טעמנו והיא בצדק נתנה ויש לנו עוד דוברים.

יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים בשלב הזה להצטרף לדיון?

כן.

יוסי יונה: אני אשמח לדבר, אבל אני רציתי להיות נדיב ולהגיד - - -

יעקב מרגי: אז בבקשה.

יעקב מרגי: צפרא איתנו, לא נשחרר אותה.

יוסי יונה: בסדר.

יוסי יונה: לא נשחרר אותך, צפרא.

<צפרא דואק: חשוב להבהיר את הנקודה הזאת.

יעקב מרגי: את רוצה?

יעקב מרגי: את חושבת שכן?

יעקב מרגי: תבהירי, בבקשה.

<צפרא דואק: כן, אני רוצה להבהיר.

<צפרא דואק: פרופסור אייזנשטדט הציגה את הבעיות הכלליות שיש בהכשרת סטודנטים.

יעקב מרגי: סטודנטים, לא ראיתי שנרשמתם לדיון.

<צפרא דואק: נרשמו, נרשמו.

<צפרא דואק: אנחנו ביקשנו לרשום שלוש קבוצות, את המרצים - - -

יעקב מרגי: לא, לא, רגע.

יעקב מרגי: כנראה לא הבנתם אותי.

יעקב מרגי: מי שנרשם לדיון במחשב לא נרשם לרשות דיבור.

<צפרא דואק: לא, לא.

<צפרא דואק: נרשמו.

יעקב מרגי: איפה?

<צפרא דואק: נרשמו.

יעקב מרגי: טוב, היא תבוא ונבדוק את זה.

יעקב מרגי: אוקיי.

<צפרא דואק: אני רוצה להבהיר בקשר למדריכים.

<צפרא דואק: אנחנו נמצאים בבעיה ענקית.

<צפרא דואק: כמו שציינה קודם ד"ר ארקין, המעסיקים לא חושבים שזה חלק אינטגראלי, מה שהיה בזמני, כשהייתי צעירה.

<צפרא דואק: שאלת כשאנחנו היינו סטודנטים.

<צפרא דואק: כשאני הייתי צעירה יותר והדרכתי סטודנטים, זה היה חלק אינטגראלי מהשירות.

<צפרא דואק: היה לכבוד למערכות שאנחנו עובדים בהן, שסטודנטים הגיעו אלינו ל - - -

זה שורש העניין.

<צפרא דואק: נכון.

<צפרא דואק: שסטודנטים הגיעו אלינו להדרכה.

<צפרא דואק: מקום עבודה שקיבל סטודנטים להדרכה, נחשב למקום עבודה יוקרתי.

יעקב מרגי: גם בתשלום הייתם גאים?

<צפרא דואק: קיבלנו תשלום גם, כי התשלום נחשב לא על העבודה.

<צפרא דואק: זאת אומרת הייתה תוספת כי יש הרבה יותר עבודה.

הרבה פחות ממה שמשלם - - -

<צפרא דואק: נכון.

<צפרא דואק: יש הרבה יותר עבודה מאשר העבודה שאני עושה בשביל המערכת שבה אני עובדת.

<צפרא דואק: זה קריאת עבודות בבית, זה קריאת סיכומים של סטודנטים ודו"חות שלהם וכו', ולכן נתנו יותר.

<צפרא דואק: השתתפנו במפגשים באוניברסיטה, קיבלנו קורס הדרכה, נתנו דיווחים.

<צפרא דואק: ישבו עלינו כמו שהיום יושבים על המדריכים, כדי שנהיה - - -

יעקב מרגי: טוב, תודה.

<צפרא דואק: שנייה, עוד משפט.

<צפרא דואק: היום הגענו למצב שבגלל שזה הפך להיות עבודה פרטית גובים מהם.

<צפרא דואק: הגעתי למקום שבו אני צריכה לריב, למשל באחד המשרדים הגדולים שביקשו תקורה ממדריך על עצם זה שהוא יושב בחדר שלו, בכובע העבודה שלו ומדריך סטודנט.

<צפרא דואק: מבקשים ממנו תקורה שישלם למקום העבודה 10% מההכנסות - - -

יעקב מרגי: למה לא?

<צפרא דואק: למה לא?

יעקב מרגי: אם אני משלם לעובד הסוציאלי על השימוש בידע ובניסיון שהוא צבר על הגב של הציבור.

יעקב מרגי: אני עכשיו אדם קר.

יעקב מרגי: אני רוצה.

יעקב מרגי: הרציונאל הוא אמיתי.

יעקב מרגי: כמו המוסדר מתומחר, אומר המזגן בשעות לא שעות, המחשב בשעות לא שעות, העובד בשעות.

יעקב מרגי: הוא עושה לך תמחור, אומר לך תני לי תקורה.

<צפרא דואק: אז זה לא צריך להיות ככה.

יעקב מרגי: תקשיבי, ברגע שזה מסחר, יש כללים של מסחר.

יעקב מרגי: סליחה, סליחה, אני שחררתי, עניתי לה.

<צפרא דואק: זאת בדיוק הבעיה שזה הפך להיות מסחר וזה צריך להיות חלק אינטגראלי משירות בעבודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה שהסכמנו על זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רק להבהרה, לפני שאני נותן לפרופסור.

יעקב מרגי: מי משלם את התשלום לעובד הסוציאלי?

המדריך.

<קריאה: האוניברסיטאות.

יעקב מרגי: תודה, קיבלתי תשובה.

יעקב מרגי: בבקשה, פרופסור יוסי יונה.

אני ביקשתי.

יעקב מרגי: הוא הגיע ראשון.

יוסי יונה: במסגרת הנדיבות שלנו – אתם רואים – זה לא מתנהל כמו במליאה – אני גם מעביר את זכות הדיבור שלי.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אני אקלקל את הרעות.

מסעוד גנאים: אני גם נתתי לו.

יש לי הצעת חוק שלי עוד חמש דקות בוועדת הרווחה, אז הסכימו שני חברי הכנסת, תודה רבה.

אני אגע בנקודה אחת, כי גם בעברי כראש רשות ואנחנו יודעים כמה חסרים עובדים סוציאליים ברשויות מקומיות, במיוחד בחלשות שבהן.

במיוחד בפריפריאליות.

<קריאה: נכון, נכון.

<קריאה: בפריפריה, נכון.

יעקב מרגי: מה שנכון לא צריך לאשר.

יעקב מרגי: אם הוא יאמר דברים לא נכונים, תעצרו אותו.

<קריאה: גם בבריאות.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: לא להפריע.

אני חושב שאין איזה מישהו אחד שפשוט ישב וחשב.

אולי אפשר לעשות פה Win-Win.

זאת אומרת אותם אלה שבאים להדרכה, הם גם בסופו של דבר - - -

יעקב מרגי: עדיין לא עובדים סוציאליים.

יעקב מרגי: אל תבנה על זה.

הם לא עובדים סוציאליים עדיין, אבל תחשוב עובדת סוציאלית בעירייה רגילה, שיש עליה על הראש כך וכך תיקים והם נופלים מהרגליים.

אני אומר לכם הם נופלים או נופלות מהרגליים.

יוסי יונה: רובן נופלות.

ואם יש להם מה שנקרא מישהו שהוא סניור עובד סוציאלי, הוא יכול לעזור בצורה פנטסטית במילוי דו"חות וכמובן שהעובד הסוציאלי יעבור על זה ויחתום.

יכול להיות כאן שילוב מדהים, שיעלה הרבה פחות כסף למדינה.

יעקב מרגי: אמרה לי פרופסור מימי אייזנשטדט מתוך זה שהבנו אחד את השני, אם אתה בונה – היא אמרה במילים אחרות – אם אתה בונה על מסלול של לימודים ואחר כך חונכות וזה, אל תבנה על זה, כי זה הולך ביחד.

יעקב מרגי: הלימוד האוניברסיטאי, האקדמי, יחד עם העבודה המעשית.

יעקב מרגי: אי אפר להפריד את זה.

על זה אני מדבר אדוני.

יעקב מרגי: ש-?

אני בא ואומר דבר אחד.

זה שיש היום מדריכים, שהמדריכים האלה בעצם זה עובדים סוציאליים, שהיום לא מטפלים בעצם במקצוע, הם מדריכים.

<קריאה: לא, לא, לא.

<קריאה: הם חייבים להיות במקצוע.

<קריאה: הם גם וגם.

יעקב מרגי: אחד, תודה.

יעקב מרגי: אתם יודעים, בבתי הכנסת יש אחד שמתקן ליד החזן, אבל כולם קופצים עליו.

אני חושב שאם היו משלבים את זה בתוכו עם הרשויות בצורה חכמה, במיוחד רשויות מקומיות, במיוחד מוסדות גדולים כמו בתי חולים וכו' - - -

יעקב מרגי: אנחנו בוחנים זאת.

יעקב מרגי: בוחנים להמליץ.

אם היה אפשר לעשות את הדבר הזה - זה גם נותן תוספת כוח לעובדים הסוציאליים שנמצאים היום בתוך המקומות וגם נותן את ההכשרה הכי טובה, תוך כדי תנועה במקומות הללו ואני חושב שזו הנקודה שעליה צריך - - -

יעקב מרגי: את הצורה צריך לקבוע.

יעקב מרגי: תודה.

בכל מקום וללכת עליו.

תודה רבה.

יעקב מרגי: פרופסור יוסי יונה.

יוסי יונה: תראו, אנחנו התכנסנו פה היום, בכלל בכנסת, כי זה יום ההצדעה לעובדות ולעובדים הסוציאליים ובעיקר עובדות סוציאליות.

יעקב מרגי: ואם יש עובדים אתה לא מצדיע להם?

יוסי יונה: אני מצדיע, אבל אמרתי בעיקר.

יוסי יונה: אנחנו לא יכולים להתעלם מהעובדה הזו ויש לה גם המון השתמעויות שמן הסתם לא נוכל לעמוד על כולן בדיון הזה, אבל זה יום ההצדעה ואני מאד שמח ליטול חלק ביום ההצעדה, ההוקרה והשאפו לעבודה הנהדרת שאתם עושים.

יוסי יונה: כפי שאמרתי גם במפגש הקודם שהיה לנו לפני דקות ספורות, לי הייתה הזכות ללמד בבית ספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, ותמיד באמת התהייה שליוותה אותי, מצד אחד שאתה עומד על טבעם של האנשים האלה, על המסירות ועל המחויבות שלהם מצד אחד ועל תנאי השכר, שהייתי מכנה אותם מאד פוגעניים.

יוסי יונה: אין לי שום מילה אחרת מלתאר את תנאי השכר של העובדים הסוציאליים בישראל.

יוסי יונה: אדוני יושב הראש, אתה גם שומע - - -

יעקב מרגי: שיפרנו את זה לאחרונה.

יעקב מרגי: בשנים האחרונות.

יוסי יונה: כן, אבל עדיין, בוא נאמר - - -

<קריאה: ממש לא.

יעקב מרגי: אף פעם זה לא מספיק, אתם צודקים.

יוסי יונה: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: וגם לא תקבלו את מה שאתן באמת עושות, אבל זה המצב.

יעקב מרגי: לאט לאט.

יעקב מרגי: יש השלכות רוחב במשק הישראלי.

יוסי יונה: כן.

יעקב מרגי: קשה לשנות הסכמים קיבוציים.

יוסי יונה: נכון, אבל אנחנו עדיין מחויבים, עד כמה שאנחנו יכולים לעשות כדי בוא נאמר - - -

יעקב מרגי: אין ספק.

יוסי יונה: לא הגענו לרמת השכר הסבירה שמן הראוי שהאנשים האלה יקבלו ועל כך אנחנו מצד אחד מצרים ומצד אחד מנסים לפעול כדי לעשות זאת.

יוסי יונה: נאמרו כמה דברים גם בדיון הקודם, על מה שנדרש להיות עובדת סוציאלית מבחינת מבנה האישיות, הנכונות, האהבה, האכפתיות.

יוסי יונה: מה שקורה בחברה שלנו, כמו במקצועות אחרים, שהם מחייבים את הגישה החיובית הזאת של אכפתיות ואהבה ומסירות, שפשוט זה הופך להיות רישיון לניצול.

יוסי יונה: אין ביטוי אחר מאשר זה.

יוסי יונה: זה רישיון לניצול.

יוסי יונה: זאת אומרת העובדה הזו שיודעים שהאנשים הללו כל כך מחויבים ערכית ורגשית גם, לא רק ערכית – אני מאמין במשהו, אלא אכפת לי ממשהו.

יוסי יונה: זה הופך להיות בחברה שלנו מן באמת רישיון לניצול וזו עובדה מחפירה.

יוסי יונה: אדוני יושב הראש, היום התוועדנו לכך שקופת המדינה הולכת להתמלא בעוד איזה - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, אתה הרגשת את ירידת אחוז המע"מ הקודם?

<קריאה: לא.

<קריאה: בגלל זה זה לא חשוב.

יוסי יונה: לא, אבל אני עדיין מצדד ב - - -

יעקב מרגי: בוא לא נקשור כתרים, חכה נראה.

יוסי יונה: לא, יפה מאד.

יוסי יונה: חשבתי שאתה רוצה להתנגד לדברים שאני הולך להגיד.

יעקב מרגי: לא, הפוך.

יוסי יונה: אבל זהו, מפני שההיכרות שלנו – אנחנו חוצים מפלגות – אתה קואליציה ואני באופוזיציה – ודווקא ברוב המקרים אנחנו משתפים פעולה מתוך אותה תפיסה ערכית.

מסעוד גנאים: אבל כדאי, אם יש כל כך הרבה כסף, לשים אותו בפריפריה.

<קריאה: נכון.

<קריאה: בדיוק.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: אמר כאן חבר הכנסת יעקב אשר וציין את העובדה הזאת לגבי החוסר הכרוני של העובדות והעובדים הסוציאליים בארץ.

יוסי יונה: והעובדה שנטל כל כך גדול נופל עליהם מבחינת כמה אנשים עובדים, כמה תיקים כל אחד ואחד מכם צריכים לטפל בהם, זה משהו שהוא בלתי נתפש.

יוסי יונה: אנחנו לא מדברים סתם באופן כללי, כי יש לנו עובדות.

יוסי יונה: אנחנו משווים את הנתונים הללו עם ממצאים של מדינות העולם המתוקנות, ה-OECD.

יוסי יונה: אנחנו רואים שאנחנו מפגרים באמת בצורה מחפירה ואנחנו קוראים מדי פעם ועדיין לא עלה בידינו להביא לשינוי משמעותי.

יעקב מרגי: תודה.

יוסי יונה: ויש שינוי במדיניות.

יוסי יונה: אכן קרן השפע ממובילאי, ובהזדמנות זו נגיד כולנו - - -

יעקב מרגי: לא רק משם.

יעקב מרגי: יש עודפים עוד לפני.

יוסי יונה: עודפי גבייה.

מסעוד גנאים: שר האוצר אמר שיש.

יוסי יונה: כולנו שמחים על הצמיחה וכולנו שמחים על היצירתיות ורוח היזמות של המגזר הטכנולוגי וההייטק בישראל, אבל אני חושב שעוד פעם אנחנו נתקלים בבעיה הזאת שהעושר אינו מחלחל למטה והוא בא לביטוי גם ברוחב ובגודל הבעיות שאיתן אנחנו מתמודדים.

יוסי יונה: הרי זה בלתי סביר שמדינה עם עושר כלכלי כזה, יש לה 2 מיליון אנשים שחיים מתחת לקו העוני, ו-800,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני.

יוסי יונה: זה לא סביר.

יוסי יונה: לכן אנחנו מעלים שוב ושוב את הדרישה הזו, שהכספים האלה באמת יכוונו ל - - -

יעקב מרגי: במושגים כלכליים, פרופסור יוסי יונה מבקש שהעודפים האלה ילכו הפעם, לפחות הפעם, להגדלת ההוצאה הממשלתית לטובת הסעיפים האלה, מה שהאוצר מאד מאד מתנגד.

יעקב מרגי: מה שנקרא הגדלת יעד הגירעון.

יעקב מרגי: כשאתם שומעים שאנחנו מקשקשים הרבה עם זה בדיוני התקציב, לעומת הקטנת החוב החיצון או החזרת מיסים לאזרחים.

יוסי יונה: ממש.

יוסי יונה: אז זהו, אז אני רוצה באמת לסיים בזה.

יוסי יונה: להגיד שזה באמת יום הצדעה.

יוסי יונה: אנחנו מצדיעים לכם, אבל זה לא מסתיים באיזה שהוא אקט סימבולי, ואני גם שמח מאד שיושב הראש לפני דיבר ופתח את הדיון ואמר כמנהגו.

יוסי יונה: אנחנו לא מקיימים דיונים וירטואליים, סימבוליים, אנחנו רוצים להגיע לאיזה שהם סיכומים ולבחון מה אנחנו יכולים לעשות כחברים בוועדת החינוך או בוועדות אחרות, כדי לשנות, ולו קצת, את תנאי השכר שלכם, את תנאי התעסוקה שלכם, כדי שתהיה איזו שהיא בשורה.

יוסי יונה: הרי לא הצדענו והלכנו הביתה, אלא הצדענו והתחייבנו.

יוסי יונה: מן הסתם אדוני יושב הראש אתה תגיד בסופו של הדיון הזה למה התחייבנו.

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: לפני כמעט חודש הייתה כאן קבוצה של עובדים סוציאליים בהשתלמות בכנסת.

<קריאה: מאבק בעוני.

<קריאה: לא, לא, זה אנחנו.

יעקב מרגי: אתם, נכון?

יעקב מרגי: האם את זוכרת את השאלה שאני שאלתי?

יעקב מרגי: איך אתם, העובדים הסוציאליים, יכולים להוביל שינוי להשפיע.

יעקב מרגי: אז הנה אחת הדוגמאות.

יעקב מרגי: אז התקשיתי כי אם לא הבינו, מה?

יעקב מרגי: לכאורה אני אמרתי להם אדרבא, אתם בשטח.

יעקב מרגי: אומרים פוק, לך צא החוצה ותשמע מה העם מדבר.

יעקב מרגי: אתם העובדים הסוציאליים בשטח, תפנו אלינו.

יעקב מרגי: הם הרימו אז גבה.

יעקב מרגי: מה, אתה המחוקק, אתה מבקש מאיתנו?

יעקב מרגי: והנה דוגמא.

יעקב מרגי: שיעור באזרחות לעובדים הסוציאליים.

יעקב מרגי: אני רוצה ברשות חברי הכנסת, הרי הכותרת זה הסטודנטים.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, מאחר שאתה צריך, אני צריך את ההסכמה שלך, למרות שאני רוצה את ההבנה שלך.

מסעוד גנאים: הסכמה שלי למה?

יעקב מרגי: שאנחנו קודם כל ניתן מצגת קטנה לסטודנטים, נשמע אחד מהם, נפתח את הדיון ונמשיך.

מסעוד גנאים: אין בעיה, בסדר.

יוסף ג'בארין: בשמחה.

יעקב מרגי: בבקשה, מי? את.

<סתיו ארנון: שמי סתיו ארנון, דוברת עמותת עוס"ים שינוי, של סטודנטיות וסטודנטים מכל הארץ לעבודה סוציאלית, שפועלים ביחד למען עתיד המקצוע.

<סתיו ארנון: ברשותך, יושב ראש הוועדה, נשמח מאד להציג את המצגת שארבעתנו - - -

יעקב מרגי: קיבלת.

<סתיו ארנון: בזריזות ובקצרה.

<סתיו ארנון: אז כמו שאמרנו, בעצם תואר ראשון בעבודה סוציאלית נלמד ב-12 מוסדות לימוד שונים במשך כשלוש שנים והוא מכיל קורסים תיאורטיים והכשרות מעשיות.

<סתיו ארנון: למעשה התואר הראשון, כפי שנאמר, הוא תואר מסמיך.

יעקב מרגי: מאחר שאתם צעירים אני חייב להשקיע קצת מהניסיון שלי כדי ללמד אתכם.

יעקב מרגי: כשמציגים מצגת, קודם כל זה ארבע שורות בפונטים גדולים, כל המלל הזה מיותר.

יעקב מרגי: אף אחד לא רואה.

<סתיו ארנון: אנחנו רואים טוב.

יעקב מרגי: מצגת זה מסר קצר, קולע.

יעקב מרגי: עזבי, דברי.

יעקב מרגי: יותר טוב.

<סתיו ארנון: בסדר גמור.

<סתיו ארנון: בכל אופן, בגלל שזה תואר מסמיך שמעניק רישוי לעסוק במקצוע בישראל מיד בתום שלוש שנות הלימוד הראשונות, אנחנו רואים צורך ביצירת חיבור עמוק ומקיף בין האקדמיה ובין צורכי השטח המקצועי.

<סתיו ארנון: מתוך כך אנחנו ממש שמחים להיפגש כאן עם ראשי המחלקות לעבודה סוציאלית ונשמח מאד ומציעים את עצמנו כשותפים לשיתוף פעולה אמיתי.

<סתיו ארנון: אנחנו פועלים בעצם לשיפור לימודי עבודה סוציאלית.

יעקב מרגי: ובלבד שהחופש האקדמי לא ייפגע, שומו שמיים.

יעקב מרגי: תיזהרו.

<סתיו ארנון: ממש ככה.

<סתיו ארנון: בדיוק אני אומרת את זה עכשיו.

יעקב מרגי: אני מזהיר אתכם.

יעקב מרגי: גם השכר של המדריך גובל זה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: סתם, זה היה ציני.

<סתיו ארנון: אנחנו פועלים מתוך מחויבות מאד עמוקה למקצוע העבודה הסוציאלית.

<סתיו ארנון: אנחנו רוצים לקבל את מירב הכלים כדי שנוכל לצאת לשטח המקצועי ולעשות עבודה חברתית משמעותית ואיכותית.

<סתיו ארנון: אנחנו מבינים וחושבים שראוי מאד שלכל מוסד אקדמאי יהיה את הגוון הייחודי שלו, אבל אנחנו רוצים ליצור מצב בו כל סטודנטית וסטודנט יקבלו את הכלים הבסיסיים של פרקטיקות התערבות ברמות השונות של עבודה סוציאלית.

<סתיו ארנון: אנחנו היום עומדים על הזכויות שלנו כאן, מתוך תפיסה שאם אנחנו לא נעשה את זה עכשיו כסטודנטים, אנחנו גם לא נעשה את זה בעתיד בעבור הפונים שלנו בשטח המקצועי.

<סתיו ארנון: הנושאים שאנחנו נדון עליהם היום זה הסטנדרטיזציה של ההכשרות המעשיות, שהתחילו לגעת בזה, החזרי הנסיעות להכשרות המעשיות ופערים בלימודי העבודה הסוציאלית בעבור החברה הערבית.

<סתיו ארנון: אסף, ידידי מהעמותה, יציג.

מסעוד גנאים: מה הכוונה פערים?

<אסף אלרועי: אני אגע בזה בצורה פרקטית ומהירה, בעניין ההכשרות המעשיות, ממש סעיפים פרקטיים.

<אסף אלרועי: כיום אין איזה שהוא סטנדרט אחיד לכלל מוסדות הלימוד להכשרות המעשיות האלה.

יעקב מרגי: אסף אלרועי, למי שלא זיהה.

יעקב מרגי: לטובת הפרוטוקול.

<צפרא דואק: למה הכוונה סטנדרט אחיד?

<אסף אלרועי: אז אני אפרט.

<אסף אלרועי: תנו לי לסיים ואני אשמח אם נציג המל"ג ירשום את הדברים.

<אסף אלרועי: אין כיום שום סטנדרט אחיד לכלל מוסדות הלימוד להכשרות המעשיות.

<אסף אלרועי: אני אסביר איך זה קורה לטעמנו.

<אסף אלרועי: יש מקומות הכשרה שהם לא מותאמים לצורכי הלמידה של הסטודנטים ויש חוסר אחידות בין המדריכים ומוסדות הלימודים.

<אסף אלרועי: נכון, יש את הגוון של כל בית ספר, אבל עדיין אין שום נוהל שהוא נוהל אחיד.

<אסף אלרועי: אנחנו דורשים מהמל"ג כי כן ייקבע נוהל כזה, שבעצם יסדיר משהו אחיד לכלל מוסדות הלימוד.

יעקב מרגי: שכח מזה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מתערבים.

<אסף אלרועי: בסדר.

<אסף אלרועי: אז אנחנו דורשים - - -

יעקב מרגי: מדקדקים באיכה, מזלזלים בהלכות שבת.

יעקב מרגי: יש דברים שהם לא צריכים להיות - - -

<אסף אלרועי: הנקודה היא שהזכויות והחובות של סטודנט או סטודנטית בעבודה סוציאלית לא מוגדרות בהכשרה המעשית.

<אסף אלרועי: מה שאנחנו רוצים, שתהיה הגדרה של הזכויות והחובות, שזה יהיה מוגדר באופן ארצי.

<אסף אלרועי: אנחנו מדברים על תפקיד של מדריך בהכשרה מעשית.

<אסף אלרועי: דבר שני מדברים על היקף של שעות פעילות בהכשרה מעשית.

<אסף אלרועי: מדברים על התנסויות מחייבות שצריך לעבור סטודנט במקום ההכשרה שלו.

יעקב מרגי: אתה נכנס לתוך הסטנדרטיזציה.

<אסף אלרועי: נכון, כי זה מה שאנחנו לא מקבלים.

<קריאה: זה חשוב מה שהוא אומר.

<אסף אלרועי: זה חשוב.

<אסף אלרועי: אנחנו מדברים על מספר מטופלים לכל סטודנט, מדברים על קביעת לוחות זמנים לקבלת פונה ראשון ודבר אחרון, אנחנו מדברים על מציאת מקום - - -

יעקב מרגי: לוחות זמנים למה?

<אסף אלרועי: לוחות זמנים לקבלת הפונה הראשון, המטופל הראשון בעצם.

<אסף אלרועי: ודבר אחרון, אנחנו מדברים על - - -

יעקב מרגי: למה, יש מצב שאתה יכול לחכות?

<סתיו ארנון: כן.

<סתיו ארנון: סטודנטים מעבירים שנה שלמה בלי לקבל פונה אחד.

<אסף אלרועי: אני קיבלתי שלושה פונים אחרי שבועיים ויש לי חברה - - -

יעקב מרגי: למבוגרים שבינינו, קצת סבלנות לצעירים.

יעקב מרגי: קצת.

יעקב מרגי: לא צריכים קריאות ביניים ולחשושים אחרי כל אמירה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אסף אלרועי: ויש לי חברה שיושבת לידי בספסל הלימודים שאחרי חודשיים עדיין לא קיבלה פונה.

<אסף אלרועי: זאת אומרת מטופל.

<אסף אלרועי: ודבר אחרון זה מציאת מקום הכשרה עד פתיחת שנת הלימודים.

<אסף אלרועי: הנקודה היא להגדיר ברמה ארצית את הזכויות והחובות שלנו באיזה שהוא מסמך, שאנחנו חושבים שזו האחריות על המל"ג, ושהוא באמת ייושם בשטח.

<אסף אלרועי: זה מה שאנחנו דורשים מהמל"ג ומקווים שיישמו את זה לגבי ההכשרות המעשיות.

<אסף אלרועי: יש לנו עוד כמה מילים על החזרי נסיעות.

יעקב מרגי: בוא קח בחשבון.

יעקב מרגי: נער הייתי, גם זקנתי.

יעקב מרגי: כשמבקשים סטנדרטיזציה אחידה, לא יודע, זה נשמע - - - חשוב, זה יכול להיות חרב פיפיות.

יעקב מרגי: כי מחר מחרתיים - - -

<קריאה: כן, אין גמישות.

יעקב מרגי: מחר מחרתיים, כשתרצו שתהיה כמות סטודנטים שירצו להתקבל ללימודים לעבודה סוציאלית, השיקול הזה יילקח בחשבון וייווצר סינון ועוד מבחנים ועוד תעשייה.

<אסף אלרועי: אנחנו רואים את זה - - -

יעקב מרגי: בסדר, אני לא אומר אם זה נכון או לא נכון.

יעקב מרגי: קח בחשבון.

<אסף אלרועי: נכון.

<אסף אלרועי: אנחנו רואים את זה מבורך.

יעקב מרגי: אני לא פותח דיון, כי זה לא הדיון.

יעקב מרגי: בבקשה, עדי.

<עדי נוסימוביץ': היי, אני עדי, אני מאוניברסיטת בן גוריון ואני אדבר על החזר הנסיעות.

<עדי נוסימוביץ': בעצם המצב היום שלהכשרות המעשיות - - -

יעקב מרגי: תגידי לי, אחרי הלימודים תישארי בבאר שבע?

<עדי נוסימוביץ': יש מצב טוב שכן.

יעקב מרגי: שימחת אותי.

<עדי נוסימוביץ': המצב היום בעצם זה להכשרות המעשיות האלה הסטודנטים צריכים לנסוע והם לא מקבלים החזרים על הנסיעות שלהם.

<עדי נוסימוביץ': סתם ככה כדי לסבר את האוזן.

<עדי נוסימוביץ': בסקר שעשינו בשנת 2015 עם עמותת ידיד, ראינו שבממוצע סטודנט מוציא בחודש 382 שקלים ובשנה הוא מוציא 2,680 שקלים.

<עדי נוסימוביץ': זה המון המון כסף, במיוחד לסטודנטים.

<עדי נוסימוביץ': שוב, זה מעבר לתשלומים על שכר לימוד שאנחנו גם משלמים בשביל הלימודים, בשביל ההכשרה.

<עדי נוסימוביץ': חשוב להגיד שכבר בשנת 2012 היה פה, בוועדה הזאת, דיון שנעשה עם המל"ג והייתה קריאה למל"ג להקים ועדה שתאבחן את הסוגיה הזאת של הוצאות נוספות.

<עדי נוסימוביץ': גם אנחנו בשנת 2014, נציגים שלנו נפגשו עם נציגים מהמל"ג והבטיחו לנו שיצמצמו את המרחקים של מקומות ההכשרה ממוסדות הלימוד, שיפתחו קרן.

<עדי נוסימוביץ': עד היום הנושאים האלה בעצם לא קרו לא קודמו.

<עדי נוסימוביץ': אנחנו בעצם דורשים פתרון ארצי, שלא יבוסס על פתרונות מקומיים.

<עדי נוסימוביץ': יש מוסדות לימוד בארץ שנותנים פתרונות מקומיים ומאד מאד נקודתיים לבעיה הזאת.

<עדי נוסימוביץ': אנחנו דורשים פתרון ארצי, שיחול על כלל הסטודנטים בכל מוסדות הלימוד.

<עדי נוסימוביץ': בעצם אנחנו דורשים שתהיה איזו שהיא ישיבה של ראשי המחלקות, יחד עם המל"ג וימצאו איזה שהוא פתרון לבעיה הזאת, שלא יהיה מבוסס על מצב סוציו אקונומי, שיהיה אוניברסאלי לכלל הסטודנטים.

<עדי נוסימוביץ': אנחנו דורשים שזה יהיה כבר השנה הזאת, כי אנחנו לא רוצים שוב להתחיל את השנה הבאה בלי שנקבל החזרי נסיעות, כמו שקורה כבר הרבה יותר מדי שנים.

<עדי נוסימוביץ': אנחנו דורשים שיהיה תקצוב ואם זה לא יקרה בשנת הלימודים הקרובה, אנחנו כן מאמינים שצריכה להיפתח קרן עד ידי המל"ג, שתתקצב את הנסיעות האלה בהתאם למרחק שלהן, להכשרות המעשיות.

<עדי נוסימוביץ': זו זכות שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איך שאמרת את זה, נראה לי הוא נבהל.

יעקב מרגי: הוא הולך.

יעקב מרגי: זה נשמע כמו מאיים.

יעקב מרגי: איברהאים טאהא.

<איבראהים טאהא: מרחבא אל ג'מיעה.

<איבראהים טאהא: שלום לכולם.

<איבראהים טאהא: אני איברהאים, טאהא, שנה ג' לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב.

<איבראהים טאהא: אני אנסה לקצר כמה שאפשר.

יעקב מרגי: איפה אתה גר בארץ?

<איבראהים טאהא: בתל אביב.

<איבראהים טאהא: במקור מנצרת.

יעקב מרגי: ואני לא שואל אותך אם תישאר בתל אביב.

יעקב מרגי: אל תישאר בתל אביב.

יעקב מרגי: סע לצפון.

מסעוד גנאים: הפערים - זה היה אחד הסעיפים, סעיף 3 - פערים בעבודה סוציאלית.

<איבראהים טאהא: על זה אני אדבר.

<איבראהים טאהא: אני גם רכז פעילות של הסטודנטים הערבים בעמותת עוס"ים שינוי.

<איבראהים טאהא: כיום מספר הסטודנטים הערבים - - -

יעקב מרגי: עוס"ים שינוי – תרתי משמע.

<איבראהים טאהא: כן, זה עובדים סוציאליים עושים שינוי.

יעקב מרגי: עמיר פרץ אומר עובדים, אין לו בעיה לומר את זה.

יעקב מרגי: הוא אומר – עובדים.

<איבראהים טאהא: כיום מספר הסטודנטים לעבודה סוציאלית מהחברה הערבית הולך וגדל, אבל אחרי שלוש שנות לימוד, אנו הסטודנטים הערבים נשלחים לשטח, יוצאים לשטח אחרי שרכשנו כלים והכשרה מעשית משלוש שנות לימוד, שבהן אנחנו לומדים תיאוריות מערביות שהן לא מתאימות לטיפול בחברות שהן לא מערביות, כגון החברה הערבית.

<איבראהים טאהא: אחרי שאנחנו יוצאים לשטח עם התיאוריות האלה, אנחנו כל הזמן חושבים איך כן ליישם תיאוריות מערביות בחברה כמו החברה הערבית, שהיא לא מערבית.

<איבראהים טאהא: לכן אנו דורשים מהמל"ג לקבוע סטנדרט לתכני לימוד בעבודה סוציאלית, המותאמים לחברה הערבית.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: מאחר שזה דיון, אני איתך, השאלה אם כשאתה בא ללמוד עבודה סוציאלית, אתה רוצה להיות עובד סוציאלי או עובד סוציאלי ממוקד לחברה הערבית.

<איבראהים טאהא: לא, אני רוצה - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, תן לי.

<קריאה: לומדים רב - - -

<קריאה: יש מכללה.

יעקב מרגי: רבותי, גם אני כגבר זקן צריך סופרלטיבים ואני אחדד את השאלות.

יעקב מרגי: שאלת טוב, תגיד מדי פעם – שאלת טוב.

<קריאה: שאלת מצוין.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה נוספת.

יעקב מרגי: קודם כל אתה צודק.

יעקב מרגי: אני חושב שאנחנו מדברים על זה הרבה שעובד סוציאלי שבזמנו עלה עם גלי העלייה מברית המועצות לשעבר ומאתיופיה כנ"ל, מה שלא זכינו אנחנו, המרוקאים, שהביאו עלינו את כל זה.

יעקב מרגי: לפחות תלמדו מהטעויות שעשו עלינו.

יעקב מרגי: אני בא ואומר והשאלה היא כזו – אתה לא חושב שצריך ללמוד משהו כללי?

יעקב מרגי: כי ברגע שאתה הולך לעבוד בחברה מסוימת, אתה צריך את ההתמחות הספציפית.

<איבראהים טאהא: נכון, אני מסכים.

<קריאה: וזה מה שיש בהכשרה.

יעקב מרגי: רגע.

<איבראהים טאהא: אני מסכים, אבל קודם כל מה שאנחנו לומדים בבתי ספר לעבודה סוציאלית זה לא להיות עובד סוציאלי בלבד, אלא זה עובד סוציאלי עם גישות טיפוליות מערביות, שהן לא רגישות תרבותית, וכשמלמדים אותנו איך כן להיות מותאמים תרבותית, מלמדים אותנו ללכת על ביצים ולא באמת להנגיש ולהתאים את התיאוריה לאיזו שהיא חברה.

יעקב מרגי: אתה רוצה להגיד שלאורך כל שנות הלימודים של הסטודנט לעבודה סוציאלית, כשהם נותנים לך את הכלים לא אומרים אבל תדעו לכם – בקהילות כאלה וכאלה צריך התייחסות כזו וכזו וכזו, או רגישות כזו וכזו?

<איבראהים טאהא: לא.

יעקב מרגי: זה הולך פרישה אחת וזהו?

יעקב מרגי: אין?

<קריאה: אני לא יודעת.

<קריאה: אם אני אצטרך עכשיו לעבוד עם חברה ערבית, לא יהיה לי מושג איך לעשות.

<קריאה: אני אתקשר לאיברהים, אני אשאל אותו מה אני צריכה לעשות.

<איבראהים טאהא: ואני חייב להבהיר שפעם אחת, כשדיברו איתנו על רב תרבותיות, לימדו אותנו להגיד שגבר ערבי שמרביץ לאשתו, שנותן לאשתו לצאת לעבוד, זאת מתנה, לא שזה זכות של האישה, אלא שהמנטאליות של הערבים זה שלאישה לא תצא לעבוד.

<קריאה: אוי, באמת.

<איבראהים טאהא: זה סטריאוטיפים ודעות קדומות שאפילו באקדמיה - - -

יעקב מרגי: רבותי, אלף טוב ששמת את זה, אבל אנחנו לא נופלים מהכסא.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כי כבר בספרים של כיתה ג' ו-ד', יש סטריאוטיפים שמזמן היו צריכים להיעלם.

יעקב מרגי: אבל תודה רבה לך.

יעקב מרגי: אני חושב שנתת לנו להציץ גם לסוגיה הזאת של הרב תרבותיות.

<איבראהים טאהא: יש לי עוד דרישה.

יוסף ג'בארין: איבראהים, הדרישה היא רק להעמיק את הרב תרבותיות?

מסעוד גנאים: בתוכניות הלימוד.

<איבראהים טאהא: כן.

<קריאה: אבל אני חושבת שזה - - -

יוסי יונה: גישה סבירה.

יעקב מרגי: רגע, סליחה.

יעקב מרגי: אני רואה שיש לך סף רגישות.

יעקב מרגי: את קופצת כל הזמן.

יעקב מרגי: שמענו, בסדר?

יעקב מרגי: נתייחס.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה אדוני יושב הראש.

מסעוד גנאים: תחילה אני מברך את כל האורחים, סטודנטים ועובדים סוציאליים וכל העושים במלאכת הקודש.

מסעוד גנאים: העוס"ים.

מסעוד גנאים: אדוני יושב הראש, תמיד אמרתי וגם אומר פה, במדינת ישראל הכל הולך הפוך.

מסעוד גנאים: ככל שהעבודה שלך, המשימה שאתה ממלא היא חשובה והיא חיונית, התנאים שאתה מקבל הם גרועים, וההיפך הוא הנכון.

מסעוד גנאים: אז אני חושב שהעניין הוא עקרוני.

מסעוד גנאים: שמענו את הסטודנטים, את נציגי המכללות, בתי הספר לעבודה סוציאלית ואני חושב שכולנו צריכים להירתם כדי לתקן ולייעל ולעזור ולתמוך בסטודנטים לעבודה סוציאלית כדי שיגיעו ליעד שלהם להיות עובדים סוציאליים.

מסעוד גנאים: לפי דעתי להיות עובד סוציאלי זה לא משימה רגילה.

מסעוד גנאים: זה לא עבודה כמו שאר העבודות.

מסעוד גנאים: זו בחירה שהיא מותאמת לאופי של בן אדם, שהוא מוכן להקריב, שהוא מוכן לקשיים, שהוא מוכן לעזור לאנשים שהם זקוקים לעזרה שלו, מכל המגוון ומכל השכבות.

מסעוד גנאים: לכן לפי דעתי, ואנחנו כולנו היינו פה בהרבה ישיבות, על עניין של התקפות, של איומים על עובדים סוציאליים.

מסעוד גנאים: תנאי העבודה הקשים, השכר הלא כל כך מתאים לגודל המשימה, השליחות והעבודה.

מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדברי, אבל אנחנו כולנו נעשה הכל.

מסעוד גנאים: הסטודנטים העלו כל מיני דברים וטענות, גם איבראהים.

מסעוד גנאים: אני חושב שהעניין של ללמוד תכניות לימוד של רב תרבותיות, כדי שכל עובד סוציאלי יתאים את עצמו לעבוד עם אוכלוסייה, עם קהילה מסוימת, זה דבר חשוב מאד, במיוחד לאור כל הבעיות שיש לנו בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: אם זה האלימות נגד נשים וגם בכלל – עוני, סמים, כל מיני דברים שאנחנו חווים אותם לצערי יום יום.

מסעוד גנאים: אני רק רציתי להגיד שאנחנו פה למענכם וכדי לתמוך בכם.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, ראש רשות לשעבר, מנהלת בית ספר לשעבר.

<צפרא דואק: ומי שיזם את יום ההוקרה בכנסת.

מאיר כהן: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אומרים לי שאתה יזמת את יום ההוקרה.

מאיר כהן: כן, בשמחה.

מאיר כהן: גברתי, צפרא דואק שעושה רבות באמת, אני שמח על ההישג הזה עם העובדות הסוציאליות שמקבלות בעמותות, אולי תגידי מילה על צו ההרחבה.

<צפרא דואק: צו ההרחבה.

מאיר כהן: שאנשים לא יודעים, אבל על דברים קטנים כאלה נלחמים הרבה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו.

מאיר כהן: אני לא רוצה להצדיע לכם, כי כל פעם שאין לי מה להגיד לכם אני מצדיע לכם.

מאיר כהן: אז אני קצת נבהל מ - - -

מסעוד גנאים: היית שר, אתה היית יכול להצדיע להם.

מאיר כהן: הצדעתי המון.

מסעוד גנאים: נכון, בדרך אחרת.

יעקב מרגי: אז הוא אמר.

<צפרא דואק: אנחנו נהנו יותר מהחיבוק והאהבה.

<צפרא דואק: גם זו הצדעה.

מסעוד גנאים: היא יותר יעילה מההצדעה שלנו.

מאיר כהן: אני חייב להגיד שיש איזה חוסר הגינות שאנחנו כל הזמן מצדיעים לעובדים הסוציאליים ואנחנו לא מצליחים כאן בכנסת - - -

יוסי יונה: מצעד ההצדעות.

מאיר כהן: לשנות את הצעת החוק שלי, שעברה בקריאה טרומית והיא בעצלתיים מנוהלת לקריאה ראשונה, של חמישים או שישים תיקים, לא יותר, לעוס"יות משפחה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו בקיצור, אדוני יושב הראש.

<קריאה: זה 50-60 אנשים.

מאיר כהן: כן, משפחות.

מאיר כהן: תיקים.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לך משהו, אדוני יושב הראש.

מאיר כהן: א', הדיונים פה הם מאד פוריים וזה על הכיפאק, כי באתי לוועדת החינוך.

יעקב מרגי: אתה קלטת את העניין של הסופרלטיבים.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: שנינו מרוקאים, בכלל.

יוסי יונה: מה יהיה?

מאיר כהן: איבראהים, אני רוצה להגיד משהו.

מאיר כהן: יש לי הרבה מאד ניסיון ואני חושב שיש משמעות לכך שעובדים הסוציאליים כולם לומדים את הכל.

מאיר כהן: אני לא הייתי רוצה שיהיו עובדים סוציאליים שיתעסקו במגזר הערבי או במגזר החרדי או במגזר כזה או אחר.

<אמיר גדות: לא כולם לומדים את הכל.

מאיר כהן: בוודאי שלא.

מאיר כהן: אז אני אומר, אני פונה כאן לראשי האוניברסיטאות.

מאיר כהן: ברור שהיום צריך לשים דגש על פערים חברתיים וברור שהיום צריכים לשים דגש על צמצום הפערים החברתיים.

מאיר כהן: הטיפול בעוני, חברה.

מאיר כהן: אני שומע אתכם מדברים על א'-ב'-ג' דברים, אבל על הדבר העיקרי אתם לא מדברים והדבר העיקרי הוא שברגע שתשבו בתוך השלכות שלכם, המדינה לא נותנת שום ארגז כלים.

מאיר כהן: היא מממנת אתכם, אבל יש הבדל גדול בין מה שאתם לומדים באוניברסיטה לבין מה שאתם נתקלים.

מאיר כהן: הגשר הזה הוא לעתים חסר.

מאיר כהן: לכן אני קושר את זה – ובזה אני מסיים.

מאיר כהן: אני האז הצעתי, כשהייתי שר, שאת הכסף לנסיעה להשתלמויות גם המל"ג יממן וגם הרשויות, כי אתם הופכים להיות לעובדים של הרשויות.

מאיר כהן: אני רוצה שתבין, אדוני, יושבת כאן ממלאת מקום ראש עיריית דימונה, אילנה, שכשאני הייתי ראש עיר קלטה מאות סטודנטים, אבל היא מאד הקפידה שהם יישבו ויעשו ממש עבודה.

מאיר כהן: יישבו בתוך.

מאיר כהן: אז אני חושב שאם הם יודעים כבר בהשתלמויות שלהם לפגוש משפחות, אין שום סיבה שלגבי אותם 300 שקלים לחודש ואותם 2,000 שקלים, לא תתקבל החלטה.

מאיר כהן: אני הצעתי את זה לראשי הרשויות.

מאיר כהן: הם לא הגיבו בסירוב, אבל אני חושב שמכאן יכולה לצאת קריאה ולהביא לכאן את ראשי הרשויות ובסוגיה הזאת.

מאיר כהן: ראש רשות יש לו 20 סטודנטים, שישלם מחצית, כי הוא ישתמש – סליחה על הביטוי – אבל הוא משתמש איתם.

מאיר כהן: הם גם מקבלים פרקטיקה, אבל הם הופכים להיות לכלי עזר יוצא מן הכלל, - - - העובדים הסוציאליים.

<צפרא דואק: ומה עם משרד הבריאות?

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: כל מי שניהל מערכת, בין קטנה ובין גדולה, שהיא תלוית תקציב, יודע כל פעם שהביאו לו איזה מתמחה הוא רק בירך על כך, זה נתן לו חמצן וכדאי שישלם.

מאיר כהן: שישלם.

יעקב מרגי: ומה שבא בחינם, ההערכה היא-.

יעקב מרגי: נמצא את הדרך, נחשוב על זה.

יעקב מרגי: אם מצאו דרך לשלם למדריכים, ימצאו דרך גם להחזיר לכם חלק מהוצאות הנסיעה.

יעקב מרגי: לא הכל.

מאיר כהן: אדוני יושב הראש, לא מזמן היה דיון באחת הוועדות על מקצועת שהולכים ונעלמים - - -

יעקב מרגי: מאיר, אני אגיד לכם את האמת, קבעתי שעה לדיון הזה, אבל מה זה?

מאיר כהן: משפט אחד ואני מסיים.

מאיר כהן: לא מזמן היה דיון באחת הוועדות על מקצועות שהולכים ונעלמים – נהגים וכו' וכו'.

מאיר כהן: אתמול מובילאי.

מאיר כהן: העובדים הסוציאליים בהתפתחות החברתית במדינת ישראל - - -

יעקב מרגי: כל עוד יש מזוכיזם בגנים של האדם, לא ייכחד המקצוע.

מאיר כהן: רק ילכו ויהיו מבוקשים יותר וכמה שהם יהיו יותר טובים יהיה טוב לנו בחברה הישראלית.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ותהיו פחות לוחמניים.

<קריאה: למה?

<קריאה: פחות?

יעקב מרגי: גברתי, הוא אמר, את לא חייבת להגיב.

יעקב מרגי: הוא הציע.

מאיר כהן: גברתי, כשאני בן 20 - - -

יעקב מרגי: עצות נותנים, או שלא נותנים.

מאיר כהן: אני חושב שאפשר להשיג הרבה יותר בשיתופי פעולה.

<קריאה: ניסינו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

יעקב מרגי: תודה מאיר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת - - -

מירב בן ארי: ג'בארין עכשיו.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא.

מירב בן ארי: כן.

יעקב מרגי: עודד פורר הגיע לפני יוסף ג'בארין.

מירב בן ארי: עודד הגיע עכשיו.

יעקב מרגי: יוסף, סליחה.

מירב בן ארי: אני פה בקונטרול, לידו.

יעקב מרגי: את לא רשומה בכלל?

מירב בן ארי: אני לא.

מירב בן ארי: אני רק הייתי רוצה לדעת מי מממן את זה צו ההרחבה בעמותות.

יעקב מרגי: אני חשבתי שאנחנו כבר נברך אותך.

<צפרא דואק: המשרדים הממשלתיים שמפרסמים את המכרזים.

<צפרא דואק: היום בבוקר קיבלתי עדכון ממשרד הרווחה - - -

מירב בן ארי: שלא יעבירו את זה לעמותות שייקחו אחריות.

<צפרא דואק: לא, מה פתאום?

<צפרא דואק: זה חלק מההסכם.

יעקב מרגי: צפרא?

יעקב מרגי: היא שאלה, את לא חייבת לענות.

מירב בן ארי: לא, היא ענתה לי לעניין.

מירב בן ארי: זה חשוב מאד.

מירב בן ארי: אני באתי מעמותה, אני יודעת מה זה - - -

יעקב מרגי: מירב, אני יכול להגיד לך, באמת לא בנית עליה, אמרתי אחרי פורים ודאי, אנחנו מתקשרים להגיד לה מזל טוב.

מירב בן ארי: בשעה טובה.

מירב בן ארי: יגיע הזמן.

יעקב מרגי: בעתו ובזמנו בעזרת השם.

יעקב מרגי: בבקשה חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: האמת שכשאני חושב על הנושאים העיקריים שמעסיקים את הציבור בישראל בכלל, בוודאי גם את הציבור הערבי, נושאים של עוני, של אבטלה, נוער במצוקה, נערות במצוקה, מצב סוציו אקונומי קשה, אני חושב עליכם.

יוסף ג'בארין: כי בעצם מה שהמערכת החליטה, שמי שאמור לטפל, לדאוג ולהתמודד עם הנושאים הללו זה אתם.

יוסף ג'בארין: אני זוכר בהפגנה שלנו, שהייתה אל מול הכנסת, לא לפני הרבה זמן, כשאמרתי לא יתכן שהאוכלוסייה המקצועית שאמורה לטפל או להתמודד עם האוכלוסיות הכי מוחלשות, לא תהנה מתנאים שיאפשרו לה למלא את התפקיד שלה.

יוסף ג'בארין: ולכן צר לי שכל המערכת לא נותנת את התמיכה הנדרשת דווקא למקצוע שאני רואה אותו אחד הכי חשובים בהתמודדות עם הקשיים החברתיים שקבוצות רבות בחברה הישראלית מתמודדות איתם ואני חושב שיושב ראש הוועדה בטח גם מכיר את זה מקרוב בקרב קבוצות מוחלשות.

יוסף ג'בארין: לכן אני רוצה לחזק את ידיכם ולקרוא ליושב ראש הוועדה להמשיך לקחת את הנושא הזה בשיא הרצינות ולקרוא למל"ג להשתדל כמה שאפשר כדי לענות על הדרישות של הסטודנטים.

יוסף ג'בארין: הם יודעים ממילא שהם ישלמו מחיר כבד אחרי שהם יסיימו, מבחינת תנאי תעסוקה, מבחינת השכר, בבחינת האיום שהם מתמודדים איתו בחיי היום יום, הפיזי, על עצמם.

יוסף ג'בארין: אז לפחות בתקופה הזו, שהם עדיין סטודנטים, יקבלו אותם תנאים הולמים שבעצם גם ימשכו עוד ועוד סטודנטים.

יוסף ג'בארין: אני מאד מעריך את המאבק שלכם.

יוסף ג'בארין: זה באמת אחת מקבוצות הסטודנטים הפעילות ואני חושב שגם ועדת החינוך וגם הכנסת צריכות להתגאות שיש סטודנטים שכל כך אכפתיים, שכל כך מובילים וכל כך שמים את הנושאים שלהם והמצוקות שלהם על שולחן הדיונים.

יוסף ג'בארין: כל הכבוד.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע אם חבר הכנסת כהן התכוון לזה כשאמר אל תילחמו יותר מדי, אני אומר לכם - - -

יעקב מרגי: לא.

<קריאה: הוא דיבר על דרך.

יוסף ג'בארין: תמשיכו.

יוסף ג'בארין: על הדרך, על השיטה.

יעקב מרגי: אל תסמנו באצבע ככה.

יעקב מרגי: אל תאיימו עלינו.

יוסף ג'בארין: אני אומר תמשיכו להיאבק.

מאיר כהן: אני תומך גדול מאד במאבק שלהם אבל אני חושב שצריך להיאבק, בשנה השלישית ובשנה הרביעית צריך לשבת וללמוד וחשוב מאד לא לייצר אנטגוניזם כבר בהתחלה.

מאיר כהן: זאת הצעתי אליהם.

מאיר כהן: אני תומך מוחלט במה שהם עושים ואני אעמוד איתן אחריהם, אבל אני חושב שבתקופה הסטודנטיאלית אתה צריך יותר לעמוד על חלק מהדברים שהם אמרו, אני לא חושב שצריך לייצא שבכל פקולטה, לפני שמתחילים ללמוד מתחילים להיאבק.

מאיר כהן: אני אומר את זה - - -

<קריאה: אבל - - -

יעקב מרגי: אני אענה בשמך, אם לא, אני אתן לך.

מאיר כהן: אני לא חושש להגיד את דבריי.

מאיר כהן: אני תומך במה שהם עושים, אני תומך בעובדים סוציאליים.

יוסף ג'בארין: אני רק אומר שזה לא סותר את זה.

יוסף ג'בארין: ההיפך.

יוסף ג'בארין: גם הניסיון השלי וגם הניסיון שלי בלימודים, סטודנטים מצטיינים הם דווקא סטודנטים פעילים חברתית.

יוסף ג'בארין: זו ההצטיינות האמיתית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שאתה צודק מאיר, אבל - - -

מאיר כהן: כשאני עשיתי פעילות חברתית אני הלכתי לדירות הפתוחות שלוש שנים בבאר שבע להתעסק עם ילדים כל יום שלוש שעות ולהוציא אותם מהפשע.

מאיר כהן: אז אל תגיד לי שהכל זה פעילות חברתית.

מאיר כהן: אני מכבד מאבקים, אבל - - -

יעקב מרגי: אבל מאיר, אין ספק שהקול הזה חייב להישמע.

מאיר כהן: בוודאי.

יעקב מרגי: כי לצערי הרב מדיונים - ואני אומר את זה רק מהתובנות שלי בשנתיים האחרונות - המערכות מקובעות.

יעקב מרגי: מערכות לא אוהבות שינויים.

יעקב מרגי: כשאני שאלתי מתי נקבע, התאמצת לזכור את ה-50 וכמה, נכון?

יעקב מרגי: וטוב שיש את הקולות אלה.

יעקב מרגי: צריך התאמות.

יעקב מרגי: לא יתכן שהכל נע במדינה הזאת בקצב, במהירות מופרזת.

יעקב מרגי: כשבאים לנהלים ולמה שהיה בעבר, ומסגרות לימוד, אנחנו תקועים כי יש מישהו שלא אוהב לעשות שינויים.

יעקב מרגי: ולא יקרה כלום, זה לא מילה גסה אם יגידו סטופ, לוקחים שבועיים שלושה לבחינת הסוגיה הזו.

יעקב מרגי: יכול להיות שאפשר להוציא תפוקה יותר טובה, יותר מוצלחת.

יעקב מרגי: יכול להיות.

יעקב מרגי: וזה שזה לא נעשה עד היום זה לא מרעות או מאטימות.

יעקב מרגי: שגרה לפעמים גם מנצחת.

יעקב מרגי: לכן אף אחד לא - - - ריציתי אותך בתגובה?

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: רבותי, כדי למצות את הדיון, כי אני בחריגה ורוצה לסיים אותו, יש לנו את מל"ג-ות"ת שחייב להתייחס ויש לי את מירב ועודד.

מירב בן ארי: לא, אני צריכה ללכת להצביע.

מירב בן ארי: תן לסטודנטים במקומי.

יעקב מרגי: אתם לא יודעים, אתם פשוט לא מכירים את מירב לפני תשעה חודשים.

יעקב מרגי: דבר כזה עושה טוב.

יעקב מרגי: במציאות כזו אני הייתי חוטף שלא-.

יעקב מרגי: מירב, כל הכבוד.

יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה לשמוע נציגות מהשלטון המקומי שבלשכות השירותים החברתיים.

יעקב מרגי: ככה זה נקרא?

יעקב מרגי: יש כן מהשלטון המקומי?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: בבקשה.

עודד פורר: תן לי רק.

יעקב מרגי: עודד, בבקשה.

יעקב מרגי: הוא חייב לצאת.

עודד פורר: כי חשוב לי שהם יתייחסו, אפילו שאני לא אהיה פה, כי זה נושא שהוא חשוב.

יעקב מרגי: בסדר.

עודד פורר: אני מכיר את הנושא של העבודה הסוציאלית מהבית, מאשתי.

<צפרא דואק: יש לנו עוד חבר.

יעקב מרגי: לא בהכרח, יכול להיות שהוא ממורמר.

יעקב מרגי: חכי.

עודד פורר: לא.

<צפרא דואק: היא נתנה לו להגיע לכנסת, אז הוא בסדר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: את כל הטענות אני מכיר ומזדהה ומשתתף.

עודד פורר: אני לא חושב שיש פה מישהו שהוא לא משתתף, אבל זה לא מספיק ההשתתפות והאהדה והסימפטיה שהם מקבלים פה.

עודד פורר: אבל אני כן רוצה לשים נושא שאני לא יודע אם הוא היה על סדר היום, בגלל הכותרת לפחות של מה שדיברתם כשנכנסתי לדיון ואני מסתכל בכובע הקודם שלי כמנכ"ל משרד הקליטה.

עודד פורר: יש מחסור בעובדים סוציאליים דוברי שפות, שהם שפות שרלבנטיות גם לעולים ויש בהקשר הזה של השפות גם הכרה תרבותית, אין מה לעשות.

עודד פורר: אני מדבר גם מהעדה האתיופית, אני מדבר גם מעולי צרפת והנושא הזה חשוב מאד שיתנו לו תשומת לב גם במל"ג, גם בקבלת סטודנטים.

עודד פורר: אני באתי רק בשביל להגיד את זה, כי אני ממש בין ה - - -

<צפרא דואק: זה נושא שעולה בוועדת הקליטה, הקושי לגייס עובדים סוציאליים דוברי שפות.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אני מתנצל שאני צריך לעזוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה גברתי, תציגי את עצמך.

<אילנה אזולאי: קוראים לי אילנה, אני היום ממלאת מקום ראש עיריית ירושלים ומחזיקת תיק החינוך והרווחה, אבל ברוב השנים המקצועיות שלי אני בעצם עובדת סוציאלית ואני מאד מאד גאה במקצוע הזה.

<אילנה אזולאי: אני רוצה להגיד כמה מילים כמדריכה.

<אילנה אזולאי: אני הייתי לפני 20 שנה מדריכת סטודנטים וקודם כל אני גם רוצה להתייחס לאתגרים, אבל להגיד מה זה בעצם שסטודנטים נמצאים במחלקה שלך ואתה מדריך אותם.

<אילנה אזולאי: קודם כל אני יכולה להגיד שבשבילי זו הייתה אחת המתנות הכי גדולות שקיבלתי.

<אילנה אזולאי: זאת אומרת להדריך סטודנט זאת גדילה כמעט שבלתי פוסקת, של למידה עצמית באמצעות הסטודנטים.

<אילנה אזולאי: אני תמיד אומרת שכל דבר שהם אומרים, את הביקורת שלהם אני תמיד לוקחת בשתי ידיים, כי הם לא מכירים אותי.

<אילנה אזולאי: הם באים להשתלם אצלנו.

<אילנה אזולאי: בזמנו אני הקמתי מרכז למידה של 50 סטודנטים.

<אילנה אזולאי: כמות הסטודנטים בדימונה הייתה עצומה ואני מאד מאד מתחברת לכל מה שאתם העליתם, לצרכים שלכם ואני מצטרפת למה שחבר הכנסת מאיר כהן, שהיה חלק מכל העשייה שעשינו עם סטודנטים.

<אילנה אזולאי: הוא בעצם לקח את כל הסטודנטים האלה ואנחנו עשינו עבודה מאד מאד מרשימה בשכונות.

<אילנה אזולאי: אני חושבת שכן צריך לתת לכם את מה שצריך ולסייע לכם בתשלומים הנדרשים, אבל אני חושבת שהאתגר המשמעותי שאני רוצה להתייחס אליו - - -

יעקב מרגי: שאלה: רשות מקומית יכולה לעמוד בהוצאה הזו של החזר?

<אילנה אזולאי: מה שאנחנו מקבלים היום מהם זה עצום.

<אילנה אזולאי: הקבלה והתרומה שלהם היא עצומה, אי אפשר להתכחש.

יעקב מרגי: אם אני אקרא למרכז השלטון המקומי להידבר, זה לא יהיה משהו בומבסטי.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: עכשיו תמשיכי.

<אילנה אזולאי: האתגר - - -

<קריאה: זה גם בריאות.

יעקב מרגי: רגע, אני אמרתי איזה דברי כפירה?

יעקב מרגי: אני לא מבין, למה אתם - - -

<צפרא דואק: לא, זה לא רק שלטון מקומי.

<קריאה: זה לא רק שלטון מקומי, גם בריאות.

<צפרא דואק: וקופת חולים.

יעקב מרגי: ודאי, ודאי.

יעקב מרגי: ההערה במקום, אבל מאחר שזה נאמר במקהלה לא הבנתי כלום.

יעקב מרגי: ותודה לצפרא.

<אילנה אזולאי: אחד הסטודנטים ציין שם - - -

יעקב מרגי: זו הכוונה שלי לכל המעסיקים.

יעקב מרגי: ודאי.

<אילנה אזולאי: אני שמעתי שם את הסטודנטים, אחד מכם, נדמה לי שאתה, ציינת שיש בעצם שוני בתכנים ואני מאד מסכימה עם העניין הזה שאנחנו צריכים לשאוף קודם כל שהסטודנט ייחשף לא רק לעבודה הפרטנית, אלא אם סטודנט מתעסק רק בעבודה הפרטנית בלבד, יצא שכרו בהפסדו.

<אילנה אזולאי: מבחינתי אני אומרת, כמה חשוב החיבור של עבודה בקהילה.

<אילנה אזולאי: אנחנו מדברים על כל העבודה של העוני ואני מאד גאה.

<אילנה אזולאי: ביחד עם מאיר כהן אנחנו בנינו מודל שהתפרסם השנה בכל הארץ על עבודה עם משפחות עוני.

<אילנה אזולאי: ומה זה לעבוד עם משפחות עוני – זה להסתכל על הקשיים הפסיכו סוציאליים שלהם, על הקשיים האישיים שלהם, אבל אי אפשר לטפל באנשים האלה אם אנחנו לא יוצאים לסביבה שלהם.

<אילנה אזולאי: לאיך נראות השכונות שלהם.

יעקב מרגי: אף אחד לא חולק.

<אילנה אזולאי: לשירותים שניתנים שם.

<אילנה אזולאי: אבל כן, זה קשור לסטודנטים.

<אילנה אזולאי: הסטודנטים צריכים לקבל את כל התכנים המקצועיים שנדרשים לשטח, לשכונות הותיקות, לשכונות העוני ולא רק לשבת בחדר בעבודה פרטנית שמטופל מגיע אלי ואני מדברת איתו.

<אילנה אזולאי: זה האתגר שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

<דיצה מורלי שגיב: ד"ר דיצה מורלי-שגיב ממשרד הרווחה.

<דיצה מורלי שגיב: אני רוצה להגיד שאנחנו כבר שנתיים מפעילים צוות שכולל נציגי עמותת שינוי, שיושבים בצוות הזה והייתה לכם נציגה בכירה.

<דיצה מורלי שגיב: זה נוהל שפחות או יותר סוגר את רוב הסוגיות שעלו כאן.

<דיצה מורלי שגיב: אני מודה, בהקשר של הכשרה במחלקות לשירותים חברתיים, לא מקומות ההכשרה, אבל זה בפירוש נוהל שגם מקומות אחרים רצו לקחת אותו כמודל, כולל התייחסות לחלוקה בהוצאות של הנסיעות בין הרשות המקומית שמקבלת את זה לבין האוניברסיטה בהפרדה, כולל הגדרת - - -

מאיר כהן: איפה זה עומד?

<דיצה מורלי שגיב: הנוהל לפני טיוטא, בסיום הכנה.

מאיר כהן: אבל יש הסכמות של הרשויות?

<דיצה מורלי שגיב: אלף זה בפעם הראשונה לעצב את ה - - -

יעקב מרגי: רגע, הצוות הזה הוקם על ידי מנדט של מי?

<דיצה מורלי שגיב: משרד הרווחה ואני מנהלת את תחום הרפורמה ב - - -

יעקב מרגי: למה הוקם?

<דיצה מורלי שגיב: הוא הוקם כי הצורך הזה עלה.

<דיצה מורלי שגיב: הוסף הצורך דרך ועדת ההדרכה וההכשרה של הרפורמה.

<דיצה מורלי שגיב: הצורך עלה גם מהכיוון של האקדמיה, שהיא שותפה בכל הוועדות של הרפורמה.

<דיצה מורלי שגיב: גם מהכיוון של המחלקות לשירותים חברתיים, שלא מיוצגות כאן מבחינת הפערים שלהן בקבלת וקליטת סטודנטים.

<דיצה מורלי שגיב: הצוות זה עבד בפעם הראשונה צוות משותף של כל הגורמים בשיתוף פעולה, שישבו בשיח משותף לא אחד נגד השני, אלא ביחד.

<דיצה מורלי שגיב: נאוה שותפה לצוות.

<דיצה מורלי שגיב: מני מבן גוריון היה שותף.

<דיצה מורלי שגיב: מספיר היו שותפים.

<דיצה מורלי שגיב: מבר אילן.

יעקב מרגי: אוקיי.

<דיצה מורלי שגיב: יש כבר טיוטה של נוהל שמתייחסת לסטנדרטיזציה של מי יכול להיות מדריך ומי לא.

<דיצה מורלי שגיב: לסטנדרטיזציה של מחויבות גם של הסטודנט.

<דיצה מורלי שגיב: אתם לא מקבלים לקוחות.

<דיצה מורלי שגיב: אנחנו לא מדברים בפונים אנחנו מדברים בלקוחות.

<דיצה מורלי שגיב: אתם נותנים שירות ללקוחות במסגרת ההכשרה שלכם.

<דיצה מורלי שגיב: ודרך אגב, תא הנציגות הסטודנטים מבחינת הפערים בהוצאות, כולל הסכמה של המשרד לתת תקציב מיוחד ובקרת תהליכי הכשרה בתוך ה - - -

יעקב מרגי: ד"ר דיצה, אלף תודה שביקשת רשות דיבור לקראת הסוף.

<דיצה מורלי שגיב: העברתי את החומר.

יעקב מרגי: אבל תאמרי לי, מתי הנייר הזה אמור להיות סופי?

<דיצה מורלי שגיב: בפסח תוצג הטיוטה הראשונה של הנוהל.

יעקב מרגי: בפסח?

יעקב מרגי: זאת אומרת שהוא כמעט - - -

<דיצה מורלי שגיב: נכון.

<דיצה מורלי שגיב: זו ועדת ההיגוי העליונה של הרפורמה ואחר כך אנחנו נעביר אותה - - -

<קריאה: הוא מתייחס רק לשירותים - - -

יעקב מרגי: רגע, ברור, ברור.

<דיצה מורלי שגיב: אמרתי והצגתי את זה.

<דיצה מורלי שגיב: דרך אגב, המחלקות לשירותים חברתיים, כל עוד - - -

יעקב מרגי: ד"ר דיצה, רגע, את לא מקיימת איתם דיונים.

יעקב מרגי: אני שואל.

יעקב מרגי: במסמך הזה יש השלכות שמחייבות את המל"ג-ות"ת בנושא של ההכשרות?

<דיצה מורלי שגיב: לא נכנסנו.

יעקב מרגי: לא נכנסתם?

<דיצה מורלי שגיב: לא נכנסנו לזה, אבל יש המלצות שכן, שיכול להיות שצריכות היו להגיע, כי כן דיברנו למשל על יצירת סטנדרטיזציה בהכשרות.

יעקב מרגי: אבל לגבי המכללות זה בראש אחד?

<דיצה מורלי שגיב: זה ביחד.

<דיצה מורלי שגיב: אנחנו יושבים שגם גם וגם – גם המכללות וגם האוניברסיטאות.

<דיצה מורלי שגיב: דיברנו למשל שילוב בין - - -

יעקב מרגי: ואני יוצא מתוך הנחה שחזקה עליכם שלא הפרתם את הוראות המל"ג-ות"ת.

יעקב מרגי: בסדר, אוקיי.

יעקב מרגי: אז עניתם.

יעקב מרגי: תודה.

<צפרא דואק: אבל אין סטנדרטיזציה בשכר המדריכים ל - - -

יעקב מרגי: רגע, נגיע.

<דיצה מורלי שגיב: גם על זה דיברנו, על סטנדרטיזציה.

<צפרא דואק: וגם בתכנים המקצועיים.

<צפרא דואק: זה חשוב.

<דיצה מורלי שגיב: התייחסנו להכל.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: הנה הגיע, תציג את עצמך בבקשה.

<אורנן פודם: אני אורנן פודם מאגף התקצוב במועצה להשכלה גבוהה.

<אורנן פודם: אני מתנצל בפני ה - - -

יעקב מרגי: ות"ת נמצאים איתנו?

<אורנן פודם: אני ות"ת.

<אורנן פודם: האגף האקדמי בדיוק בשעה זו בבית הנשיא בהשבעה של המל"ג החדשה.

יעקב מרגי: והגעתם בכל זאת.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

<אורנן פודם: אני הגעתי, הם לא.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

יעקב מרגי: אז ויתרת על זה שם.

<אורנן פודם: אני הייתי בהתחלה.

יעקב מרגי: טוב, כל הכבוד.

יעקב מרגי: אני פתרתי אותם מהדיון בגלל המעמד בבית הנשיא.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

<אורנן פודם: קודם כל אני רוצה להגיד שקצת קשה לי הכותרת מצבם העגום.

יעקב מרגי: עזוב, אל תתייחס.

<אורנן פודם: בסדר.

יעקב מרגי: תיקח, שמעת פה דברים, בוא תתייחס אליהם.

<אורנן פודם: אז אני אשתדל להתייחס להכל.

<אורנן פודם: אני מקווה שאני זוכר הכל.

יעקב מרגי: הם לא מכירים את הווטרינריה.

יעקב מרגי: אם היו מכירים את הווטרינריה, בכלל לא היו מתלוננים.

<אורנן פודם: הפיזיותרפיה.

<אורנן פודם: חסר?

יעקב מרגי: אתה מכיר.

יעקב מרגי: שמעת.

<אורנן פודם: אז קודם כל חשוב להגיד שוועדה בינלאומית של הערכת איכות נתנה ציונים מאד גבוהים וראשי בתי הספר עושים עבודה מאד מאד טובה.

<אורנן פודם: ועדה בינלאומית מאד מאד מכובדת סקרה את כל המוסדות, את כל התכניות וציינה באמת שהמקצועות מנוהלים בצורה מאד טובה.

<אורנן פודם: ות"ת לא נכנסת לתקציב של כל בית ספר בנפרד.

<אורנן פודם: לא בית ספר למשפטים, לא בית ספר לניהול.

<אורנן פודם: סך הכל המוסד מקבל פול של כסף, הוא מנהל אותו בין בתי הספר.

יעקב מרגי: למה אני כפרתי בקטע הזה של הגירעוני?

יעקב מרגי: תקשיבו ואתה תהיה איתי.

יעקב מרגי: כי מוסד אקדמי, בין אם זה מכללה וזה בדרך כלל מכללות.

יעקב מרגי: לאוניברסיטאות יש אורך רוח מהות"ת והמל"ג.

יעקב מרגי: מכללות שהיו גירעוניות, הן יושבות עליהם.

יעקב מרגי: מעבר לתקצוב, מעבר לשכר הלימוד ומעבר לתקציב שהמדינה מעבירה למכללות האלה עבור העובדה הזו, במקרה הזה של - - - העבודה הסוציאלית.

יעקב מרגי: אז לכן אני צריך פה התייחסות ספציפית, נקודתית.

<אורנן פודם: אז אני אומר, תקציב הות"ת למוסדות עלה.

<אורנן פודם: אין כמעט מוסדות גירעוניים, אלא אם כן זה מוסדות עם פנסיה מאד מאד גבוהה וקשה לנו לבחון תקציב של כל בית ספר בנפרד.

<אורנן פודם: אני יכול להגיד שספציפית באמת בעקבות הדו"ח של הערכת האיכות, התעריף של עבודה סוציאלית יעלה לדיון.

<אורנן פודם: זה נכון שיש שם איזו שהיא הערה על זה שיכול להיות שהתעריף פר עבודת הסטודנט בעבודה סוציאלית לא מספיק.

<אורנן פודם: זה בדיונים בעקבות - - -

יעקב מרגי: אתה אומר דיונים – העסק הזה ממש יתומחר מקצועית?

<אורנן פודם: כן, כן.

<אורנן פודם: כל שנה אנחנו מעדכנים תעריפים.

<אורנן פודם: יש תעריף לעבודה סוציאלית, תעריף להנדסה וכן הלאה.

<אורנן פודם: יש תעריף לאוכלוסייה הבאה.

יעקב מרגי: התייחסת לתקצוב.

<אורנן פודם: זו הערה שאני מקבל, זו הערה במקום, היא נכונה.

<אורנן פודם: לגבי סטנדרטיזציה, סליחה, אני באמת פחות מכיר.

<אורנן פודם: זה נושאים של האגף האקדמי.

<אורנן פודם: אני אתייחס לזה בסיכום הדיון שיישלח.

<אורנן פודם: לגבי החזרי שכר לימוד, אז קודם כל - - -

יעקב מרגי: הוצאות נסיעה.

<אורנן פודם: סליחה, החזרי נסיעות.

<אורנן פודם: זו בעיה שקיימת עם כמעט מחצית מהסטודנטים.

<אורנן פודם: סטודנטים שלומדים תזונה, סטודנטים שלומדים חינוך, סטודנטים שלומדים פיזיותרפיה, סטודנטים שלומדים ריפוי בעיסוק, סטודנטים שעושים קליניקות משפטיות, שזה כל הסטודנטים למשפטים.

<אורנן פודם: יש המון המון סטודנטים שיש להם נסיעות.

<אורנן פודם: הסטודנטים מעבודה סוציאלית לא שונים.

יעקב מרגי: בוא אני אספר לך משהו, אולי אתה לא מכיר, כי אין לנו הרבה סטודנטים כאלה.

יעקב מרגי: כאשר סטודנטים למשפטים הולכים להתמחות בלשכות - - -

יעקב מרגי: לא בהתמחות, בקליניקות המשפטיות.

יעקב מרגי: רגע, תן לי.

יעקב מרגי: נקבע ככה שבמקרה של לימודי המשפטים, אולי לא שמעת, הם מקבלים אמנם שכר מינימום, אבל מקבלים.

יעקב מרגי: הם מרגישים שגם הם נהנים.

יעקב מרגי: איך אומרים - זה נהנה, לשני לא חסר.

יעקב מרגי: הם לא מבקשים שכר שעות.

יעקב מרגי: הם מקבלים.

יעקב מרגי: תתייחסו לסוגיה של החזר הוצאות לסטודנטים.

<אורנן פודם: אני התכוונתי לסטודנטים שעושים קליניקות משפטיות בזמן התואר, לא בזמן ההתמחות.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: תשמע לי, הייתי מקבל בהנה, לא הייתי מעיר אם לא היית אומר תשמע, זו סוגיה לא כבדה שאני אבחן, נבחן, נעביר את זה הלאה.

יעקב מרגי: אבל לבוא להביא להם גם, גם וגם.

<אורנן פודם: לא, בסדר גמור.

<קריאה: זה גם לא חובה, זאת התנדבות.

יעקב מרגי: סליחה, אני אפסיק להיות נחמד אליכם.

<אורנן פודם: אנחנו בקשר עם התאחדות הסטודנטים סביב כל הבעיות של כל הסטודנטים מכל המחלקות, כל הזמן.

<אורנן פודם: אנחנו עכשיו בעקבות תיקון חוג המל"ג מתקנים את כל הנושא של תשלומים נלווים במוסדות, תשלומים אפורים של כל הנושא של הסטודנטים לעיצוב.

<אורנן פודם: היה פה דיון, גם נמצא כרגע בהסדרה.

<אורנן פודם: אני מקווה שאחר כך גם נגיע לנושא הזה.

<אורנן פודם: אני חייב להגיד ששכר הלימוד בישראל לא עלה כבר הרבה שנים לעומת זה שהשתתפות המדינה עלתה הרבה, עלתה פי כמה וכמה בשנים האחרונות.

<אורנן פודם: כרגע המועצה להשכלה גבוהה פחות רואה את התפקיד שלה כלהסדיר את הנושא של החזרי נסיעות לעובדים סוציאליים.

<אורנן פודם: אני לא רוצה למרוח אתכם.

<אורנן פודם: כרגע באמת אני חושב שהכיוון - - -

יעקב מרגי: מה עם הסטנדרטיזציה?

<אורנן פודם: אז אמרתי, לגבי הסטנדרטיזציה זה באמת נושא אקדמי נטו.

<אורנן פודם: אני אענה על זה בסיכום דיון.

יעקב מרגי: אמרתי לכם לא תצפו ממנו?

<אורנן פודם: למה?

<אורנן פודם: עניתי על כל מה שאני - - -

יעקב מרגי: יש להם מקלט אטומי לפני שיוצרה פצצה גרעיני.

<אורנן פודם: חופש אקדמי.

יעקב מרגי: החופש האקדמי, אתם לא קובעים למוסדות.

<אורנן פודם: יש סיכום ועדה, לא? יש סיכום ועדה.

<אורנן פודם: האקדמיה תקבל את זה.

<אילנה אזולאי: יש כאן את ראש המחלקה של בן גוריון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתם פוטרים אותו מהר מדי.

<אורנן פודם: לא, לא, אני לא פטרתי כלום.

<אורנן פודם: אני באמת לא מכיר את הנושא של הסטנדרטיזציה של הכשרה מקצועית.

<אורנן פודם: אני באמת אפנה לנציגים של האגף האקדמי.

<אורנן פודם: אני מתקצב, כלכלן.

יעקב מרגי: למה המל"ג קובע, והמל"ג אכן קובע איזו רשימה של נושאים והתייחסויות מקצועיות שסטודנט לעבודה סוציאלית צריך לעבור, נכון?

<אורנן פודם: נכון.

יעקב מרגי: למה אתה לא חושב, ותראה, אני מבין שזה שיש הבדלים בתוחלת החיים בפריפריה לעומת המרכז, שיש הבדלים ברפואה, חיים עם זה.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: לא מצליחים לתקן.

יעקב מרגי: ועוד כאלה ואחרים עיוותים ועוולות שיש שם.

יעקב מרגי: למה אומרים לך הסטודנטים ובצדק, ואתה יודע מה, אתגרתי אותו.

יעקב מרגי: אמרתי לו תיזהר סטנדרטיזציה זה חרב פיפיות.

יעקב מרגי: הוא אומר אני הולך על זה.

יעקב מרגי: למה סטודנט שלמד במקום X ייצא 70% - תסלחו לי על הקטלוג, במקום כזה יהיה 110%.

יעקב מרגי: אין שום סיבה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה הוויכוח הנצחי שלי אתכם, עד שאני אשתולל עליכם, לא יודע מתי.

יעקב מרגי: זה יקרה וזה עלול לקרות, שאני אומר לכם שאתם פאסיביים איפה שאתם לא צריכים להיות פאסיביים.

יעקב מרגי: אף אחד לא ביקש ממך לקבוע להם מאיזה מרצה, איזה ספר אין לו את העקרונות.

יעקב מרגי: אתם חייבים להכתיב.

יעקב מרגי: לא יתכן.

יעקב מרגי: מה המציאות הזו, אני לא מבין?

<אורנן פודם: אז כבוד יושב הראש - - -

יעקב מרגי: אתה יודע למה זה מוביל?

יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך למה זה מוביל.

יעקב מרגי: שפונה אלי סטודנט שסיים הנדסה, הוא היום הנדסאי, סיים הנדסה באחת המכללות במדינת ישראל, בא למקום עבודה שלו, אומר לו תשמע, אני מהנדס מתאריך זה, הנה הדיפלומה שלי.

יעקב מרגי: אתה יודע מה הם ענו לו?

יעקב מרגי: אנחנו מכירים רק בתארים אוניברסיטאיים.

יעקב מרגי: אז אם תואר של מכללה להנדסה ספציפית לא תקף, תבטלו את המסלול הזה.

יעקב מרגי: זה מה שאתם מובילים.

יעקב מרגי: מחר מחרתיים תבוא רשות מקומית ותאמר סליחה, אתה למדת במכללה X, לא, אנחנו לוקחים רק מאוניברסיטת תל אביב.

<אורנן פודם: אין אצלנו שום עדיפות לאוניברסיטאות על פני מכללות.

יעקב מרגי: לא אתה, אתה לא המעסיק.

יעקב מרגי: אתה יושב בצומת, אתה הבעיה.

יעקב מרגי: אתה הבעיה, אתה לא מבין?

<אורנן פודם: לא, אז אני לא מבין.

יעקב מרגי: אתה הבעיה כשאתה אומר לי שאתה לא מתכונן אפילו לשקול את הסטנדרטיזציה במושגים - - -

<אורנן פודם: אני לא אמרתי את זה.

יעקב מרגי: אמרת אין לנו מה לומר.

<אורנן פודם: לא, לא, סליחה.

<אורנן פודם: אני אמרתי בפירוש שאני כלכלן באגף תקצוב.

<אורנן פודם: אני אפנה את השאלה לנציגים, לאגף האקדמי, שלא פה.

<אורנן פודם: זה מה שאמרתי.

יעקב מרגי: או.

יעקב מרגי: את זה לא אמרת קודם.

<קריאה: הוא כן אמר.

יעקב מרגי: אז אני מבקש לשמוע במפורש ואני אדרוש תשובה.

<אורנן פודם: עלי, אמרתי נתייחס לזה בסיכום.

<אילנה אזולאי: ראש המחלקה של בן גוריון עדיין לא דיברה, אני חושבת שהיא צריכה לדבר.

<אילנה אזולאי: היא צריכה להציג.

<אילנה אזולאי: יש הרבה.

<אילנה אזולאי: בבקשה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: בן גוריון, אני לא יכול, למרות שעבר הזמן.

יעקב מרגי: אני משוחד.

יעקב מרגי: אין הרבה דברים שמשחדים אותי, אבל הנגב, כן.

<אילנה אזולאי: תודה, תודה, כל הכבוד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: יש הרבה מה לומר להרבה דברים ש - - -

יעקב מרגי: תדחי את זה למועד אחר, תני לנו רק את מה שקשור לדיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: מה שקשור לדיון, אז כמה דברים.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: קודם כל אני רוצה לשבח את הסטודנטים על עצם זה שהם מעלים את כל הנושאים האלה לדיון.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: לגבי החזרי נסיעות, אני חושבת שמה שעלה כאן, וזה באמת כבר דובר בעבר, שזה מאד חשוב שהמעסיקים – ואני רוצה לתמוך בחלק הזה – יהיו שותפים להחזרי הנסיעות, בוודאי לאור מה שאתה אומר כאן עכשיו, שאני מבינה שהישועה לא תבוא מהצד שלכם.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: זה חשוב מאד להבין שגם השירותים, ואולי לא רק גם, הם מרוויחים מאד גדולים מזה שיש סטודנטים לעבודה סוציאלית במקומות האלה.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: סטודנטים לעבודה סוציאלית, מעבר לדברים שהם עושים עם הלקוחות שהם עובדים, הם גם ממלאים המון תפקידים שהעובדים הסוציאליים בשוטף לא יכולים לעשות.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: זו תוספת מבורכת לכל שירות ועל כן מאד חשוב שהשירותים ייקחו בזה חלק.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: אני רוצה להגיד עוד משהו שלא הוזכר כאן, שכל המדריכים, שהם בעצם עובדים סוציאליים בשטח, הם גם עצמם מקבלים הדרכה מטעם האוניברסיטה, שההדרכה מטעם האוניברסיטה היא דבר מאד חשוב.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: האוניברסיטאות והמכללות כולן מייחסים לזה המון חשיבות, הרבה משאבים, כי אנחנו מקצים לזה מרצים מתוך הסגל שמעבירים גם קורסי הדרכה, גם הדרכות בשוטף, וההדרכות שהמדריכים מקבלים זו עוד תרומה לשטח, כי העובדים שלהם בשטח הם תוך כדי זה גם מקבלים עוד העשרה וכן הלאה.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: אני רוצה להגיד עוד דבר לגבי הנושא של רב תרבויות.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: אין לי ספק שתמיד יש מקום לשיפור ולהשתפר, וזה נכון אולי שאין מספיק התייחסות לעבודה עם האוכלוסייה הערבית, אבל אין עוד הרבה נושאים והרבה אוכלוסיות שאנחנו לא נותנים להן התייחסות מספקת.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: בהקשר הזה אני רוצה להגיד שזה המחיר של תואר ראשון, שהוא שלוש שנים, שהוא מכשיר אתכם.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: הוא גם תואר אקדמי - - -

יעקב מרגי: אבל את לא חושבת שיש מקום להתייחסות כללית לסוגית הרב תרבותיות?

<דורית סגל-אנגלצ'ין: בוודאי, בוודאי.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: לא רק שיש מקום, אלא שגם יש התייחסות בפועל - - -

יעקב מרגי: אומרים לך סטודנטים – לא נגענו בזה.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: לא.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: "לא נגענו" – את זה אני לא יודעת.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: עוד פעם, אבל לא נגענו בצורה מספקת, זה בוודאי.

<קריאה: הלוואי.

<קריאה: זה תלוי במוסד הלימודי.

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: בסדר, אני אמרתי את זה בשמך.

יעקב מרגי: לא המצאתי את זה.

<קריאה: אני לומדת במוסד שלך ואני לא למדתי.

<קריאה: אפשר להגיד יש, אבל אין.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: אוקיי.

יעקב מרגי: בסדר, אוקיי.

<קריאה: זה גם תלוי מוסד לימודי, זה העניין.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: יש מקום להעשיר, אבל אני רק רוצה להגיד שיש מחיר לתואר ראשון שהוא גם תואר אקדמי וגם תואר מקצועי ותואר ראשון הוא תחילת הדרך.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: זאת אומרת הציפייה שלנו, וזה אגב חלק מהקוד האתיקה שהיום צוטט בבוקר, וזה שכולם ממשיכים ללמוד.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: זה כמו רישיון נהיגה.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: יוצאים לשטח, אבל רק אז מתחילים.

יעקב מרגי: בטח, זה הפך להיות תעשייה.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: אני לא מורידה את האחריות ואני לא אומרת שלא צריך, בוודאי, אבל יש המון דברים שיש עוד מקום.

יעקב מרגי: בטח, אנחנו מצפים שהסטודנט לפסיכולוגיה ילמד תואר שני והמורה יהיה בתואר שני ושלישי.

יעקב מרגי: כולנו רוצים ללמוד, אבל אסור שזה יהיה - אנחנו הפכנו את זה בלי לשים לב לתעשייה.

יעקב מרגי: אחד מזין את עצמו.

יעקב מרגי: אחד מזין את השני, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: ביום שתחליטו שתואר ראשון לא מתאים לעבודה סוציאלית, תחליטו, אבל תחליטו.

יעקב מרגי: תנו לאנשים האלה לדעת את האופק שלהם.

יעקב מרגי: אי אפשר לבוא לכאן לדיון, לומר זה המחיר של תואר ראשון.

יעקב מרגי: סליחה, זו הזילות בדיוק שחוזרת על עצמה בכל הדיונים כאן.

יעקב מרגי: הזילות של תואר ראשון תהיה בסוף בעוכרה של ההשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם את זה.

<קריאה: ושל העבודה הסוציאלית.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני אומר לכם, לא יארך הזמן, זה לא עניין של עוד הרבה שנים.

יעקב מרגי: בשלוש השנים הבאות אתם תרגישו את המצוקה, אתם תחפשו בנרות סטודנטים.

יעקב מרגי: האימפריות הגדולות שלכם בהשכלה הגבוהה יהיו חללים ריקים, כי מה לעשות, הביולוגיה עבדה והגרף של הסטודנטים הוא ככה ואתם ממשיכים.

יעקב מרגי: אם אתם משדרים לבחור צעיר, במיוחד היום, כשאנחנו רואים מה הסטארטאפים עושים ומה ההייטק עושה, הוא אומר מה, אני פסיכי?

יעקב מרגי: מה, אני מזוכיסט?

יעקב מרגי: ואני זועק את הזעקה הזו.

יעקב מרגי: נכון, טוב ללמוד תואר שני ושלישי והלאה ותמיד טוב ללמוד ואף פעם לא לעצור.

יעקב מרגי: אבל שזה לא יהפוך להיות קודם כל ברירת המחדל.

יעקב מרגי: יש מסלול להכשרה של סטודנט לעבודה סוציאלית, הוא צריך להיות הוא ובלתו אין.

יעקב מרגי: שיפורים?

יעקב מרגי: בשביל זה יש גמול השתלמות, תואר שני, גמול תואר, תעשו מה שאתם רוצים, אבל האמירה פה היא מאד בעייתית, מה שאמרת.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: אני רק רוצה להגיד שאני לא אומרת שזה לא מספיק תואר ראשון, אבל זה תואר ראשון.

<דורית סגל-אנגלצ'ין: זה מה שאני רוצה להגיד.

יעקב מרגי: בסדר, ברור, אוקיי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חייב לסכם.

יעקב מרגי: מילה.

יעקב מרגי: תנצלו את זה שאני לא יודע להגיד לא.

<אורית נוטמן שנץ: מילה.

<אורית נוטמן שנץ: יש הידברות עם המל"ג לגבי ניסיון של המועצה לעבודה סוציאלית, שמייצגת סקטורים רבים, כולל את האוניברסיטאות והמכללות, כדי לנסות וקצת לעשות הסדרה בכל הסוגיות שדרושות למקצוע, כולל בסוגיה של ההכשרה בשדה.

<אורית נוטמן שנץ: אבל צריך לזכור, נכון להיום 12 בתי ספר, 3,500 סטודנטים בממוצע.

<אורית נוטמן שנץ: מחרתיים ייפתחו עוד.

<אורית נוטמן שנץ: עצרו גם את זה.

<אורית נוטמן שנץ: עצרו את המהלך של פתיחת בתי ספר לעבודה סוציאלית בישראל, כי אנחנו בנקודת רוויה מבחינת מציאת מקומות הכשרה לסטודנטים.

<אורית נוטמן שנץ: הנגשת המקומות.

<אורית נוטמן שנץ: אנחנו הולכים מאד מאד רחוק.

יעקב מרגי: ממוצע כמה סטודנטים לכל בית ספר?

<אורית נוטמן שנץ: 80-100 בשנה.

<אורית נוטמן שנץ: תכפיל בשלוש, תכפיל ב-12.

יעקב מרגי: אם הייתם ספציפית רק בית ספר לעבודה סוציאלית, היינו סוגרים אתכם ממזמן.

יעקב מרגי: מאחר שזה רק אחד מ-.

יעקב מרגי: לא, אני מחדד את מה שאת אומרת.

<אורית נוטמן שנץ: לכן כדי גם להבין שהחברה, למרות הצרכים המאד מאד משמעותיים, החברתיים, היא לא יכולה להכיל יותר בתי ספר.

<אורית נוטמן שנץ: עדיף לתת יותר מענים לכל בתי הספר הקיימים, כולל השתתפות או הוצאות נסיעה.

<אורית נוטמן שנץ: עוד משפט על הוצאות הנסיעה.

<אורית נוטמן שנץ: אתה הזכרת הרבה את השלטון המקומי.

<אורית נוטמן שנץ: 50% מהסטודנטים בעצם - - -

יעקב מרגי: לא רק שלטון מקומי.

<אורית נוטמן שנץ: לא נמצאים בהכשרות ב - - -

יעקב מרגי: ברור, ברור, אבל אמרתי שזה לא - - -

<אורית נוטמן שנץ: צו הרחבה נדרש גם לזה, לא רק לממסדים כמו משרד הבריאות, משרד הביטחון וכדומה.

<אורית נוטמן שנץ: הרבה מאד עמותות מקבלות צווים.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: ברור, ברור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, אני אנסה.

יעקב מרגי: נגענו בהרבה נקודות ואני אומר לכם, שריינתי שעה לדיון הזה, אבל אין ספק שזה דיון מרתק.

יעקב מרגי: דברים שעושים שינוי - עוס"ים שינוי.

יעקב מרגי: אז אני אנסה מהפתקים שליקטתי לייצר סיכום.

יעקב מרגי: בדרך כלל אני כותב אותו תוך כדי דיון, אבל לא רציתי להפסיק את הקשב.

יעקב מרגי: קודם כל שאלה, לפני שאני מסכם.

יעקב מרגי: אתם יודעים על תופעה שמעסיק כזה ישלם סכום כזה למדריך ומעסיק אחר ישלם סכום אחר למדריך?

<נאוה ארקין: זה האוניברסיטה משלמת.

יעקב מרגי: סליחה.

<קריאה: התשובה היא כן.

<קריאה: חבר הכנסת, זה פערים עצומים.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: זאת אומרת יכול להיות שאוניברסיטה מסוימת שיש לה יכולת ככלית, או חוסר אחריות כלכלית בניהול שלה – כי הם באים לבכות לי אחר כך, שאני אכסה להם את הגירעון, שאני ארביץ לות"ת כדי ש - - -.

יעקב מרגי: אז יכול להיות שזו תחרות לא הוגנת, מה שנקרא.

<קריאה: נכון.

<קריאה: על זה דיברה צפרא.

<קריאה: וזה גם מה שיוצר את הפער, כי יש הכשרות שהן יותר טובות, כי המדריכים יותר - - -

יעקב מרגי: ובלי לנחש, במרכז אין להם בעיה למצוא מקומות.

<קריאה: לא.

<קריאה: נכון.

<קריאה: בדרום זאת בעיה מאד מאד גדולה.

יעקב מרגי: ברשויות החלשות.

<קריאה: לוקחים את המקומות הטובים.

<קריאה: שם המדריכים הטובים.

<קריאה: בבתי ספר אחרים, שאין להם כסף לשלם למדריכים הטובים - - -

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אוקיי.

<קריאה: המדריכים הם טובים בכל מקום.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

<אילנה אזולאי: תדעי לך, הביקוש שהיה בדימונה, 50 סטודנטים מדי שנה זה המון המון וכולם ביקשו וכולם רצו.

יעקב מרגי: בואו, רבותי, אני לא פותח את הדיון.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

<קריאה: עדיף - - - הפערים - - -

יעקב מרגי: סליחה אדוני.

יעקב מרגי: מי אמור לקבוע לנו סטנדרטיזציה בתשלום?

<אורנן פודם: מה זה?

<אורנן פודם: סטנדרטיזציה בתשלום?

יעקב מרגי: לא היית איתנו?

<אורנן פודם: לא, סליחה.

יעקב מרגי: זה שאוניברסיטה מסוימת מרשה לעצמה לשלם למדריך, סליחה, לצורך העניין 1,500 שקלים, 1,100 שקלים, 1,200 שקלים ומכללה אחרת או אוניברסיטה אחרת 700 שקלים, ואז אתה מבין לבד שהמדריכים - - -

<קריאה: חלק מהן זה אוניברסיטאות מכללות שמשלמות יותר ולאו דווקא אוניברסיטאות.

יעקב מרגי: אמרתי, אמרתי.

יעקב מרגי: או, או.

יעקב מרגי: כדי לא לפגוע באף אחד אמרתי או, או.

<אורנן פודם: אנחנו לא קובעים כמה לשלם לכל מדריך.

יעקב מרגי: אתם לא קובעים כלום.

יעקב מרגי: אתם נתקעתם לנו.

יעקב מרגי: המדינה חוקקה את חוק המל"ג ולא ידעה איזה גולם היא מייצרת.

יעקב מרגי: סליחה.

<אורנן פודם: אני לא מסכים.

יעקב מרגי: בואו, רבותי, אני מבקש בבקשה תשובות.

יעקב מרגי: אלף הוועדה מודה ליוזמי הדיון.

יעקב מרגי: יש כאלה שלא מצליחים להיכנס בדלת הראשית, באים דרך החלון.

יעקב מרגי: זה האורח שלנו, חבר הכנסת לשעבר חיים דיין, ברוך הבא.

יעקב מרגי: הוועדה מודה ליוזמי הדיון.

יעקב מרגי: אין ספק, דיון מרתק.

יעקב מרגי: הצצנו קצת.

<קריאה: ותודה רבה לך.

יעקב מרגי: חכי, אני מקבל משכורת ב-1 בחודש.

יעקב מרגי: חכו, חכו, רבותי.

יעקב מרגי: פשוט לא הסתכלתי בלו"ז.

יעקב מרגי: אני הולך לחטוף אחר כך ממנהלת הלשכה שלי על כל האיחור הזה, אבל תנו לי, אל תעכבו אותי.

יעקב מרגי: בדרך כלל הסיכום כתוב תוך כדי.

יעקב מרגי: פה אני מייצר אותו עכשיו תוך כדי הליכה.

יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון.

יעקב מרגי: אין ספק שכל מי שדיבר, גם הנוכחים כולם, גם אלה שלא דיברו תרמו לדיון.

יעקב מרגי: אני חושב שקיבלנו הצצה לתוך הענף הזה שנקרא עבודה סוציאלית, הלימודים לעבודה סוציאלית.

יעקב מרגי: אני בדרך נפגשתי במשהו מזה, מהסוגיה של העובדים הסוציאליים בדיונים בוועדות אחרות לאורך השנים, אבל כאן אני חושב שזה לראשונה שאני בכל אופן נדרש לסוגיה הזו של מצבם של הסטודנטים לעבודה סוציאלית.

יעקב מרגי: משכך, הוועדה קוראת לות"ת-מל"ג – אני לא יודע את חלוקת המנדטים.

יעקב מרגי: בכל מקרה התוצאה אותו דבר, מי מביניכם לקבל את העמדה שלו לגבי קביעת שכר מדריך אחיד לכל האוניברסיטאות והמכללות, כדי שזה לא יפגע בתחרות ההוגנת, אם כי אפשר לקרוא לזה תחרות, אבל תחרות הוגנת על כל הדרכה.

יעקב מרגי: אני חושב שאם זה לא יוסדר תהיה סכנה למקצוע הזה.

יעקב מרגי: פשוט.

יעקב מרגי: אמנם זה נראה נושא שולי, אבל זו התחלת הניסור של הענף שהמקצוע הזה יושב עליו.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לאוניברסיטאות ולוועד ראשי האוניברסיטאות, מכללות, ור"ה, ול"ם – כל ראשי התיבות הצבאיים כאלה, כולל ות"ת-מל"ג – לשקול באופן חיובי את סוגית הרב תרבותיות במהלך ההכשרה והלימודים של הסטודנטים לעבודה סוציאלית.

<קריאה: ישרה לי אדוני יושב הראש, משפט?

יעקב מרגי: לא, לא, אני לא יכול להרשות לך.

יעקב מרגי: תמתין.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למל"ג לבחון את סוגית הסטנדרטיזציה של הלומדים במוסדות השונים.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לקבל עובד סוציאלי מוכשר, איכותי, טוב, ברמה אחידה בכל המדינה.

יעקב מרגי: עוד סוגיה שפספסנו?

<קריאה: החזרי נסיעות.

יעקב מרגי: בזמנו, אני מבין שהות"ת והמל"ג הבטיחו לשקול להקמת קרן מיוחדת להחזר הוצאות נסיעה.

יעקב מרגי: או שתבחרו קרן, אני לא מאמין בקרנות, או שאתם הולכים לבחון את הסוגיה הזו של השיפוי לגבי כל עלות סטודנט.

יעקב מרגי: אני מבקש לקחת בחשבון את הקטע הזה של החזר הוצאות נסיעה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת מכל הנוגעים בדבר שהתייחסנו אליהם, לקבל תשובות לגבי העמדה שלהם, 60 יום.

יעקב מרגי: בדרך כלל אצלנו הסטנדרט – ואצלנו יש סטנדרטים בוועדה.

יעקב מרגי: זה 30 יום, אבל יש לנו פסח באמצע ואנחנו גם יוצאים לפגרה.

יעקב מרגי: תיהנו מזה.

יעקב מרגי: יש לכם 60 יום לעבוד על זה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.