ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 518, 2017-06-13 12:30

איתן כבל: שלום לכולם.

איתן כבל: אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה, ישיבה שנייה להיום.

איתן כבל: אני מברך את ידידנו אוריאל לין, חבר הכנסת לשעבר, היום נשיא איגוד לשכות המסחר, ידיד הוועדה, ואנחנו מקווים שאנחנו מספיק ידידים שלו עד כמה שניתן.

איתן כבל: אנחנו משתדלים לעבוד בשיתוף פעולה מלא.

איתן כבל: ואני מנצל את ההזדמנות להודות גם לצוות שלך, שמטעמך עושה עבודה יוצאת מן הכלל, וזו הזדמנות לומר להם במעמד הזה תודה.

ובשעה 13: אני רוצה למקד את הדיון כדי שאולי יהיה יותר מעניין.

ובשעה 13: אין ספק שיש לא מעט חברות וגופים עסקיים בישראל, קטנים כגדולים, שמאוד-מאוד מעורבים בתוך הקהילה, כתפיסה, כאמונה, שלא על-מנת לקבל פרס, אלא חלק בלתי נפרד מהתפיסה, וזה בדרך-כלל הולך בקשר ישיר עם מי שהם עומדים בראש הגופים.

ובשעה 13: והם עושים את זה הכי נקי בעולם.

ובשעה 13: העניין שאני רוצה לדבר עליו ולהציף אותו, והוא נוגע דווקא לסערות של פישמן זה מה קורה עם כל אותם גופים עסקיים שמצד אחד תורמים ביד רחבה, אבל מצד שני, הם מבצעים פעולות שדרך הפעילות הציבורית יש מי שחושב אחר-כך שצריך להגן עליהם בעניין הזה.

ובשעה 13: החל בזיהום הסביבה, שזה העסקה פוגענית - - - שלום מר שרגא ברוש, בדיוק נכנסת, ובמשפט אחד אומר, אני בירכתי את המערכת העסקית, מהמערכת הגדולה, מהגופים הגדולים ועד העסקים הקטנים והבינוניים לסוגיהם השונים, וכל מי שהוא מאוגד או לא מאוגד בלשכות המסחר.

ובשעה 13: יש בה אנשים שנותנים מ עצמם לחברה האזרחית בצורה יוצאת מן הכלל.

ובשעה 13: אני לא נכנס עכשיו לשאלה הגדולה יותר, מה מקומה של המדינה ואם הגופים האלה נכנסו כדי להחליף את המדינה, ולמה הם בכלל צריכים לעשות את המעשה הזה, שזו שאלה שעומדת לה ומרחפת לה, האם זה תפקיד - - -

<לאה ורון: שאלה פילוסופית.

יותר מפילוסופית: ולכן הייתי שמח לשמוע את הדעה, וגם איך מתמודדים עם העניין הזה.

יותר מפילוסופית: ואני רוצה לקנח בשאלה: האם ראוי לקבל תרומה חשובה ככל שתהיה מגופים שמבצעים פעולות פוגעניות, כלפי עובדים או כלפי הסביבה.

יותר מפילוסופית: אוריאל לין, בבקשה.

אוריאל לין: אני רוצה להתחיל ולומר שאני מאוד-מאוד שמח ומרוצה מזה שיזמתם את הדיון בנושא הזה, משום שמפעם לפעם מגיעים נציגי המגזר העסקי לכנסת, לוועדות, לדיונים על חוקים ספציפיים כאלה ואחרים, ניגודי אינטרסים.

אוריאל לין: אנחנו מדברים כאן כרגע בנושא שהוא באינטרס הרחב ביותר של המדינה כולה על כל חלקיה.

אוריאל לין: ועל כן, אני מאוד שמח על הדיון, אני שמח על כך שיזמת את הדיון, חברת הכנסת ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זו הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: כל הקרדיט לוועדה.

אוריאל לין: לא חשוב.

אוריאל לין: העיקר שהדיון מתקיים.

אוריאל לין: ואני רוצה לציין שאולי היה ראוי קצת להבחין את הגדרת הנושא של הדיון הזה, משום שחייבים לדון בו בראייה רחבה.

אוריאל לין: קודם כל, עובדי החברות הם חלק מהקהילה.

אוריאל לין: חברה עסקית שרוצה לתת דוגמה מה היא עושה למען הקהילה, צריכה לומר מה היא עושה למען העובדים שלה, משום שכאן יש לה השפעה ישירה ומידית.

אוריאל לין: בעניין הזה, ואני לא מדבר כרגע בהטפה תיאורטית אלא כדוגמה מעשית, אני חושב שחייבים להתייחס לעובדים ביחס של כבוד, לתת להם את התחושה שמתייחסים אליהם בכבוד, לתת להם מרחב פעולה שנותן להם גם הרגשה של חשיבות, ואני אתם גם דוגמה מעשית פשוטה.

אוריאל לין: אנחנו, למשל, בלשכת המסחר תל-אביב, ביום שבו מחלקים מענקים, נותנים מענק בסכום שווה לכל עובד, מנהל עד לעובד ברמת העיסוק שנחשבת לנמוכה, היא לא נמוכה.

אוריאל לין: אבל אין דבר כזה שכשאנחנו מעניקים מענק שנתי, מנהל בכיר יותר שיש לו שכר גבוה מקבל מענק יותר גבוה, ומי שמקבל שכר יותר נמוך, מקבל מענק יותר נמוך.

אוריאל לין: אני מציג את זה כאן כאחד מהצעדים שאני מציע לכל החברות לנהוג כך, משום שזה נותן ביטוי של יחס של כבוד לעובדים.

אוריאל לין: בכל מערכת היחסים, כשאנחנו מדברים את תרומת המגזר העסקי לקהילה, חייבים גם להיות יחסים הדדיים, הווי אומר, גם הגזר העסקי על כל שכבותיו צריך לחוש שמתייחסים אליו בכבוד, ולא שיש פה מעין מערכת יחסים רק של אינטרסים או אני תורם לקהילה כי אני רוצה לשפר את הדימוי שלי.

אוריאל לין: אנחנו חייבים לפתח מערכת יחסים הדדית ערכית, של יחס של כבוד הדדי, וזה יכול לקדם אותנו בהרבה מאוד תחומים והרבה מאוד גישות.

אוריאל לין: משום כך, אני רואה בנושא הזה דבר בעל ערך רב, לא רק כשיפור הדימוי של החברה העסקית שתורמת לקהילה, אלא כביסוס של ערכים בחברה שלנו, שאנחנו יכולים עליהם בעצם לדבר כערכים שבונים חברה יותר.

אוריאל לין: מאחר שאני לא רוצה להופיע כמי שמדבר רק במונחים כלליים, ואנחנו עושים, אני אתם כמה דוגמאות מעשיות של מה אנחנו כן עושים.

אוריאל לין: אנחנו למשל, סגן הנשיא, אביהו בן-נון, מפקד חיל האוויר לשעבר, במדינת ישראל בסיוע שלנו מפתח את כל נושא הרובוטיקה לנוער.

אוריאל לין: יש ארגון עולמי, הוא עומד בראשות הארגון של ישראל, וישנן פעילויות פוריות מאין כמותן של פיתוח הרובוטיקה לכל שכבות הנוער בישראל, ואחד הדברים שאנחנו מנסים לעשות זה להגיע לנוער.

אוריאל לין: אנחנו פיתחנו מערכת יחסים מיוחדת עם ויצ"ו "הדסים", משרד חינוכי נפלא לנוער, שהם באים אלינו, מקבלים הרצאות על כלכלת ישראל, אנחנו מבקרים שם, ובדגם הזה אני גם מציע לקחת דוגמה שארגוני מעסיקים גדולים או מעסיקים גדולים יאמצו מוסדות חינוכיים, גם במובן של לימוד והעברת מידע על הכלכלה הישראלית, ואולי גם מעבר לזה, ובנוסף לכך, גם שיטפחו ערכים – זה מה שאנחנו עושים היום עם מוסד חינוכי נפלא בשם ויצ"ו הדסים, שיש בו כמה בוגרים מפורסמים שכולנו מכירים אותם בעבר.

אוריאל לין: אנחנו מקיימים עשרות בשנים מכללה עסקית, מיומנת, ברמה מאוד גבוהה, היא מכשירה הרבה אנשים ומקדמת אותם בקורסים ייעודיים לביצוע פעולות, אם זה ביצוע של מסחר, אם זה ייבוא, אם זה לימודי שפות וכולי, והרבה מעבר לכך.

אוריאל לין: המכללה העסקית הזו גם משתפת פעולה עם הרבה גורמים אחרים בהעברת הרבה מאוד דברים בעלי ערך.

אוריאל לין: לדוגמה, אנחנו משתפים פעולה עם עיריית רמת-גן בהעברת הרבה קורסים שמשפרים את ידע האנגלית לנוער.

אוריאל לין: אנחנו משתפים פעולה עם מרכז פרס לשלום בהעברת הרבה קורסים לפלסטינים בכל מה שנוגע לפיתוח יכולתם לייצא ולקיים סחר בין-לאומי.

אוריאל לין: אנחנו גם מקיימים קורסים לשילוב וקידום המגזר החרדי במעגל העבודה בישראל.

אוריאל לין: הדבר הזה מתפתח בצורה מאוד מרשימה, וכל מה שאני מציין כאן שאנחנו עושים, ואני מציין דברים מרכזיים, אני גם מציע את זה כקו פעולה לכל המגזר העסקי מעבר לכך.

אוריאל לין: יתר על כן, ברגע שמגיעה אלינו פנייה, כמו של יום שמוקדש בהצדעה לחיילי צה"ל, אנחנו מגייסים את כל החברות שנמצאות בלשכת המסחר, להציע מוצרים, שירותים, במחירים נוחים, ואני מוכרח לומר שכאן בכל מה שנוגע לבוגרי צה"ל, אדוני היו"ר, כולנו צריכים לעשות הרבה-הרבה יותר.

אוריאל לין: המדינה לא יכולה להגיד, לי אין תקציבים לסייע לבוגרי צה"ל, אבל יש לי תקציבים ללא סוף, לסייע תמיד למגזר החרדי והדתי.

אוריאל לין: אני אומר את זה כרגע מפני שיש פה מצב של אי איזון מסוים, עם כל זה שאולי זה לא נעים לשמוע את הדבר, אבל אנחנו לא עושים מספיק לצעירים.

אוריאל לין: המגזר העסקי יכול לעשות הרבה.

אוריאל לין: אנחנו עושים פה ככל יכולתנו.

אוריאל לין: לא רציתי לקחת פה זמן רב יותר, רק רציתי להציע כמה דוגמאות.

אוריאל לין: בעיניי, החשוב ביותר זה מענק שווה לכל עובד בחברה, ולא הפליה ביום שבו מחלקים את המענק השנתי.

אוריאל לין: אני חושב שזה יהיה הביטוי היפה ביותר שבנגזר העסקי יכול לתת לעובדים שלו.

אוריאל לין: תודה, אדוני היו"ר.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור אליך, שרגא, היום הזה בדיוק מתחבר לתודה שמגיעה לך, ואני אומר את זה בשמי ובשם חיילי צה"ל על כי לקחת על עצמך משימה לא פשוטה.

איתן כבל: אני מודע לה, שהמגזר שאתה עומד בראשו, ומשם הרחבנו את זה לכלל המגזרים יסבסד בעצם את מה שהמדינה היתה אמורה לעשות, שכל חייל או חיילת מילואים שיוצא לשירות, שמי שנשאר בבית להשגיח על הילדים יוכל להגיע לעבודה שעה מאוחר או לצאת ממקום עבודה שעה קודם.

איתן כבל: אני מודע לעניין הלא-פשוט הזה, הוא לא עניין של מה בכך, ונטלת על עצמך משימה כבדת משקל, שגם אוריאל וחבריו הצטרפו לעניין הזה.

איתן כבל: וזו דוגמה קלאסית לפעילות של המגזר שלך, של התאחדות התעשיינים למען החברה, ולא רק בלתת כי זה קל, אלא גם ברגע שאתה צריך להתכווץ וימים לא פשוטים.

איילת נחמיאס ורבין: התעשייה גם בנויה אחרת.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: ואני רוצה לומר בהזדמנות הזו תודה לך ולצוות שלך על שיתוף הפעולה היוצא מן הכלל.

איתן כבל: אני בירכתי קודם את הצוות של נשיא איגוד לשכות המסחר, אוריאל, ואני אומר, לא פחות, לא פחות שיתוף הפעולה בינינו, רעות ושאר החברים ראוי לשבח.

<דן כרמלי: לא אוסיף הרבה על דבריו של הנשיא שלי, נשיא איגוד לשכות המסחר, אוריאל לין, אבל אומַר שדווקא במגזר המסחר והשירותים שאנחנו מייצגים אותם באיגוד לשכות המסחר כארגון העסקים והמעסיקים הגדול בישראל, אנחנו שמים לב שיותר ויותר, ואני רוצה להתייחס לדברים שאתה העלית כסוגיה בעייתית – יותר ויותר אנחנו רואים שהחברות הגדולות והבינוניות, אין תקציב שנתי שאל מאושר מבלי שיש בו סעיף תקציבי של תרומה לקהילה, ולא לשם קבלת הטבות או לשם קבלת תקשורת או לשם איזושהי תוצאה שנובעת כתיקון לכשל אחר.

<דן כרמלי: בכשלים צריך לטפל והרגולטור צריך לטפל ללא כל התחשבות.

<דן כרמלי: אני לא חושב, אדוני היו"ר, וחברי הכנסת שצריך למנוע מאותן חברות להמשיך ולתרום כי הם עושים זאת, כפי שאתה אמרת, אדוני היו"ר, באמונה שלמה בחלק שלהם ובצורך שלהם להמשיך ולתרום ולהיות חלק מהקהילה.

<דן כרמלי: ועל כן צריך להמשיך ולקבל את זה, ולהמשיך וגם לאכוף את כל מה שקשור לחקיקה סביבתית ולחקיקה - - -

איתן כבל: תודה, דן.

איתן כבל: ידידי שרגא, בבקשה.

<שרגא ברוש: דבר ראשון, אני חייב להעלות על נס את מי שיזם את היום הזה ואת הדיון בוועדה.

איתן כבל: זאת לאה.

<שרגא ברוש: אני חייב לומר, בשבוע שעבר, כשנודע לי על הדיון הזה ואני הייתי אמור להיות בחו"ל, הרמתי טלפון ליושב-ראש ואמרתי לו, אתה לא יודע כמה אני מצטער שלא ייצא לי להיות בדיון החשוב, וכשיכולתי להקדים ביום, אז נחתּי לפני ארבע שעות, התקלחתי ובאתי, ותיכף תבינו למה זה חשוב לי.

<לאה ורון: תודה רבה לך.

<שרגא ברוש: אני חייב לומר לכם שאנחנו מפגרים, כי היו שנים שחשבנו שהעובדה שאנחנו משלמים מס הכנסה והמדינה לוקחת את הכסף ועושה את מה שצריך, יצאנו ידי חובתנו, כי בסופו של דבר אנחנו עובדים, משלמים מס הכנסה, והמדינה מחלקת את הכסף כפי שהיא מבינה, בריאות, רווחה, שירותים חברתיים כאלה ואחרים, לצד ביטחון, חינוך וכך הלאה.

<שרגא ברוש: בשלב השני, כשהבנו שזה לא מספיק, התחלנו לתרום, וכל אחד מאתנו תורם איפה שהוא אוהב, איפה שהוא יכול, כמה שהוא יכול, חלק מציינים את זה במאזנים של החברות כפעילות קהילתית וחלק לא.

<שרגא ברוש: לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים ואני שעומד בראשם הגענו למסקנה בסוף שנה שעברה, שאנחנו בעצם לא מבינים מה זה החברה בישראל.

<שרגא ברוש: אנחנו לא חלק מהחברה.

<שרגא ברוש: החברה לא מבינה אותנו, אנחנו לא מבינים אותה.

<שרגא ברוש: ובעובדה שאנחנו מוקצים, אנחנו הבעיה.

<שרגא ברוש: היתה מחאה חברתית, קמה ועדת טרכטנברג, לקחה את הכול, אז מה?

<שרגא ברוש: המצב של האנשים נהיה יותר טוב?

<שרגא ברוש: להיפך, האצבע הופנתה לממשלה ויצא שאנחנו ה"טייקונים" במרכאות, וזה בכלל תחביב, אני לא רוצה להגיד לשנוא, אבל בטח לא לאהוב אותנו.

עליזה לביא: רגע, אנחנו לא חלק מהחברה הישראלית?

<שרגא ברוש: והחלטנו לעשות מעשה, ואנחנו כבר תשעה חודשים, בשקט, בלי פרסום, בתוך המעשה.

<שרגא ברוש: אני כבר פגשתי אישית 50–60 עמותות חברתיות שונות ומשונות, החל מאגודת הסטודנטים ומועצת תנועות הנוער, והעיוורים והנכים, ועבודה לחרדים ועבודה למיעוטים, ואין סוף עמותות.

<שרגא ברוש: החלטנו להקים יחד פורום חברתי-כלכלי, הקמנו אותו, אנחנו כבר נפגשנו פעמיים, ולפני שלושה ימים, בסוף שבוע שעבר בפעם השלישית, לסמינר של יומיים כאשר התלבטנו מה אנחנו צריכים לעשות, לא כל אחד לעצמו אלא כולנו יחד למען החברה בישראל.

<שרגא ברוש: הקמנו פורום שנקרא: הפורום החברתי-כלכלי ואנחנו נפעל יחד.

עליזה לביא: מי חברות בו?

<שרגא ברוש: 50 עמותות, 13 ארגונים כלכליים של לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.

<שרגא ברוש: אני מזמין בהזדמנות הזו את אוריאל לין להצטרף אם הוא ירצה, בשמחה.

איתן כבל: אתה מצטרף או לא?

אוריאל לין: אנחנו לא מחכים לפורומים - - -

<שרגא ברוש: אוריאל, אנחנו לא בתחרות.

<שרגא ברוש: אתה ניצחת - - -

אוריאל לין: אני רק אומר, אנחנו נשמח להצטרף, אבל אני שם את הדגש על מה שכבר ביצענו עד היום.

<שרגא ברוש: אוריאל, כפי שאתה יודע, התאחדות התעשיינים לא התחילה את פעילותה הבוקר, וגם לא לפני תשעה חודשים.

<שרגא ברוש: והפורום הזה יפעל יחד כדי לקדם את החברה והכלכלה בישראל.

<שרגא ברוש: אני מסכים לגמרי שהתועלת היא דו-צדדית.

<שרגא ברוש: אני רוצה להבין את הבעיה של המוגבלים בעבודה.

<שרגא ברוש: אני רוצה להבין את ולטפל בבעיה של החרדים שלא יכולים להשתלב.

<שרגא ברוש: אני רוצה להבין את הבעיה של הסטודנטים שלומדים, איפה הם הולכים לעבוד, ומה הם לומדים, ואיך הם רלוונטיים לעוד חמש או עשר שנים, הם רוצים להיות באותו מקום, וכולנו יחד רוצים גם להבין מה חשיבותה של התעשייה או של המסחר, או של המלונאות או של החיים החברתיים והכלכליים במדינת ישראל.

<שרגא ברוש: לכן אנחנו עושים את זה בשקט, ולולא היום הזה גם לא הייתי מדבר על זה פה, אבל זה חשוב כי אנחנו רוצים לראות בעוד שנה, בעוד שנה וחצי, מציאות שונה.

<שרגא ברוש: כשהנכים עומדים ומפגינים ליד עזריאלי בתל-אביב, אני לא אוהב אישית לסגור את הרחוב של עזריאלי, אבל אני הייתי מאוד שמח שבבנייני האומה תהיה הפגנה, שלא יעמדו שם רק נכים על כיסאות גלגלים, אלא לידם יהיו גם 50 סטודנטים ו-20 תעשיינים, ו-30 מלונאים, וכמה מהקהילה החרדית, ואחרים, ויגידו כולם, אנחנו לא רוצים לחיות בחברה שהנכים צריכים להתמודד על ההקצבה שלהם או העיוורים על ה-700 שקל של הנסיעות כשברור שאין לו דרך להתנייע אלא במונית או באיזושהי תחבורה אחרת.

<שרגא ברוש: אז אני מסכים איתך שברוב המקומות היתה צריכה להיות במדינה, אבל אני מעדיף במקרה הזה במקום להצביע על המדינה, כי אני לא יודע מה זה בדיוק המדינה, ואני גם לא נכנס כי זה לא תפקידי איך היא מחלקת את התקציב שלה ויכול להיות שהשמיכה קצרה או לא קצרה, אז בואו נעשה אנחנו את מה שצריך לעשות.

<שרגא ברוש: חלק מהדברים זה כסף, והרבה מאוד מהם זה עבודה משותפת שבסוף היא באה למחוקקים, אליכם, מפנים, ואני משוכנע שברוחב כזה של יריעה יש לזה משמעות.

<שרגא ברוש: זה דבר אחד.

<שרגא ברוש: עכשיו נדבר על מה אנחנו עושים היום.

<שרגא ברוש: התאחדות התעשיינים היא עמותה שהקים אותה דב לאוטמן ז"ל.

<שרגא ברוש: היא נקראת תעש ידע, היא מקיפה היום לא הרבה מאוד אנשי עסקים, אלא 350,000 תלמידים במערכת החינוך, בגיל בית-ספר עממי וחטיבת הביניים.

<שרגא ברוש: עוסקים שם בעידוד ליזמות, בנושאים שונים, בחינוך שונה - - -

אוריאל לין: שרגא, את זה עשיתם בהתנדבות או בתקציבי מדינה?

<שרגא ברוש: בהתנדבות, בלי שקל מהמדינה.

<שרגא ברוש: תיכף אני אגיע לתקציב מהמדינה.

<שרגא ברוש: תרומה של תעשיינים, לדוגמה, עוסקים באוויר נקי, חיפה כימיקלים תורמת כסף, עושים פרויקט; פרויקט של צרכנות נבונה – מישהו אחר; בית חכם – חברת חשמל.

<שרגא ברוש: פרויקטים שונים ומשונים שהתלמידים עושים את הפרויקט, אחד בתור מנכ"ל החברה, השני מנהל השיווק, השלישי מנהל המוצר, הרביעי ממציא.

<שרגא ברוש: כל שנה בבנייני האומה תערוכה לראות מה שהתלמידים עושים בבתי-הספר זה מדהים.

<שרגא ברוש: אני חייב לומר לכם שיוצאים משם אפילו אבי טיפוס לתעשייה.

<שרגא ברוש: דברים מדהימים.

<שרגא ברוש: 350,000.

<שרגא ברוש: כשאני סיימתי את תפקידי ב-2011 בהתאחדות התעשיינים, הדבר היחיד שדאגתי, שלושה חודשים לפני שסיימתי, זה להיבחר להיות יושב-ראש העמותה הזאת כי ידעתי שאחרי שאני אסיים כבר לא יבחרו אותי, אז בחרתי את עצמי, ונהייתי יושב-ראש העמותה כי זה היה חשוב לי, ועזבתי אותה כשחזרתי להיות נשיא התאחדות התעשיינים, ואני עוקב אחריה בתשומת לב מרבית.

<שרגא ברוש: דבר נוסף, באותה עמותה, לפני שנה וחצי בערך, פנה אלינו משרד החינוך שהתלבט איך מחזירים את החינוך הטכנולוגי בחזרה, ואתם יודעים שכשאנחנו עוסקים בפריון, אין בלי חינוך טכנולוגי, ורצה להעתיק את מה שקיים בגרמניה, באוסטריה, בשווייץ ובמקומות אחרים, שיום בשבוע התלמידים במפעלים.

<שרגא ברוש: אבל זה לא חייב להיות מפעל בהגדרת המפעל, זה יכול להיות בבית-מלון, זה יכול להיות במוסך, זה יכול להיות בכל מקום על פני רצף של שלוש שנים, בבית-ספר תיכון, הוא בא למפעל, המפעל על חשבונו נותן מנחה לתלמידים האלה כדי שזה לא יהיה יום חופש.

<שרגא ברוש: הם עוברים את המחלקות השונות, כולל בשמינית, עושים פרויקט גמר, נקודות בבגרות.

<שרגא ברוש: זה נקרא: שילוב תלמידים בתעשייה.

<שרגא ברוש: נכון לעכשיו, תוך שנה וחצי 800 כיתות בבתי-הספר התיכוניים.

<שרגא ברוש: את זה משרד החינוך מתקצב.

<שרגא ברוש: בפטור ממכרז למגינת לבו של אוריאל לין.

<שרגא ברוש: מה לעשות?

<שרגא ברוש: אנחנו נמשיך בזה, אוריאל לין, עם המכתב שלך.

אוריאל לין: על-פי עקרונות חובת מכרזים במדינה.

<שרגא ברוש: על-פי עקרונות חופש העיסוק, הדיבור והכול.

<שרגא ברוש: רק שנייה, להרוס דברים יפים זה קל, לבנות זה הרבה יותר מסובך.

אוריאל לין: למען הסדר, אני - - - לתמוך בזה בתוקף מכרז על-פי חוק חובת מכרזים.

<שרגא ברוש: מאה אחוז, מאה אחוז.

<שרגא ברוש: אוריאל לין, רק מה הבעיה?

<שרגא ברוש: שאתה כבר לא חבר הכנסת, ומי שמחליט על פטור ממכרז זה החשב הכללי, לא אוריאל לין.

אוריאל לין: - - - במדינת ישראל עדיין חלים.

<שרגא ברוש: החשב הכללי נתן פטור ממכרז.

<שרגא ברוש: אין עוד גוף אחד, את זה אני אומר באחריות, שיודע להביא ל-2,000 מפעלים - - -

אוריאל לין: עקרונות במדינת ישראל עדיין שרירים וקיימים - - -

איתן כבל: טוב, אוריאל, אני מצטער שאספתי מפה את הבוץ.

איתן כבל: הייתי נותן לכם להתגושש בתוכו.

אוריאל לין: לא, אבל הוא פתאום מתייחס אליי אישית.

אוריאל לין: האדון שרגא ברוש התייחס אליי אישית.

<שרגא ברוש: אני לא הפרעתי לך, אוריאל, לא הפרעתי לך.

<שרגא ברוש: תכבד.

איתן כבל: אוריאל, זה יום האחדות.

אוריאל לין: תודה.

אוריאל לין: תודה.

<שרגא ברוש: ובכן, רבותי, התאחדות התעשיינים לקחה על עצמה להכניס, לא 880 כיתות, אלא 2,000 כיתות ל-2,000 חבריה, והשנה נעלה ל-1,300 כיתות בשנת הלימודים שתתחיל בספטמבר, ואם לא יפריעו לנו בעוד שנתיים נגיע ל-2,000 כיתות.

<שרגא ברוש: אני חושב שזה פרויקט נכון, אמיתי, דרוש, אבל יותר חשוב ממה שאני חושב, זה מה שחושב משרד החינוך, זה מה שחושבים בעולם.

<שרגא ברוש: אבל אני חוזר ואומר, את זה לא הייתי מעלה פה כי בזה אני רואה ongoing business, את זה אנחנו עושים כבר, דוביק לאוטמן התחיל.

<קריאה: פורץ דרך, פורץ דרך.

איילת נחמיאס ורבין: לגמרי.

<שרגא ברוש: בהחלט פורץ דרך.

<שרגא ברוש: אני בהחלט רואה בהקמת הפורום החברתי-כלכלי אתגר אישי אדיר.

<שרגא ברוש: אגב, כל יושבי-ראש הארגונים רואים אותו דבר.

<שרגא ברוש: כולנו מבינים את הקושי שבלחבר כל-כך הרבה גופים ביחד למטרות – הרי אתה לא יכול לפעול בכל העולם.

<שרגא ברוש: יש שניים-שלושה-ארבעה נושאים שאתה רוצה לקדם.

<שרגא ברוש: אנחנו רואים בזה חשיבות.

<שרגא ברוש: אני מאוד מקווה שזה גם יצליח, והעזרה של הכנסת כמובן נדרשת בדבר כזה.

<שרגא ברוש: אז תודה רבה על ההזדמנות.

איתן כבל: תודה לשניכם.

איתן כבל: ואם תרצו לשתות אצלי כוס קפה ולעשות אצלי תיאומים, אני אשמח.

איתן כבל: זה יכול להיות מעניין.

<שרגא ברוש: בגלל זה יש את לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים - - -

איתן כבל: ברשותכם, אני צריך לקום ללכת לדיון ומשם למשחק כדורגל מול הבונדסטאג.

איתן כבל: אני אאפשר לעברי ורבין לדבר, ואת תחליפי אותי.

<עברי ורבין: האמת שהתלבטתי אם לבוא, אבל לאה לחצה.

<לאה ורון: אכן, ברוך הבא.

<עברי ורבין: ומאחר שאני עוסק בתחום מזה זמן, בכל זאת היה חשוב לי להגיע ולומר כמה דברים.

<עברי ורבין: בכלל כל מי שעוסק בתחום הזה הוא קצת חלוץ.

<עברי ורבין: אנחנו כולנו קצת מיסיונרים, ומומו ודאי - - - אני רוצה להגיד כמה דברים בהקשר של האחדות, אבל בהקשר של היום המיוחד הזה.

<עברי ורבין: ראשית, יש פה עוד ניואנס שצריך לשים אליו לב, מעבר לכסף, כולם מדברים על הכסף.

<עברי ורבין: כשאתה עושה שיתוף פעולה רב-מגזרי אתה בעצם עושים משהו שפילנטרופ או שיק לא יכול לעשות לבד.

<עברי ורבין: יש פה עניין של מודל לחיקוי של תשומות נוספות שהעסקים יכולים לתת, של ידע, של קשרים - - -

עליזה לביא: אני יודעת שאתה הבעל של איילת, אבל מה התפקיד שלך בכוח?

<עברי ורבין: אני מנהל חברה שעוסקת בתחום של אחריות תאגידית.

<עברי ורבין: אני כתבתי ספר כל הנושא, ואני עוסק בזה.

עליזה לביא: מה אתה עושה?

<עברי ורבין: אני מנהל חברת ייעוץ ארגוני שעוסקת באחריות תאגידית.

<עברי ורבין: לא אגיד את השם שלה.

<עברי ורבין: שיתוף פעולה רב-מגזרי, יש בו גם היבט פרקטי וגם היבט ערכי.

<עברי ורבין: אם אתה רוצה לעשות שינוי, אתה צריך שכל סקטור ייתן את הערך המוסף שלו וגם ההיבט של איגום המשאבים.

<עברי ורבין: נקודה נוספת שכדאי לשים אליה לב כאזרחים, שגם התרומות בסופו של דבר נעשות בשקיפות.

<עברי ורבין: זאת אומרת, אנחנו לא רוצים להיות בעולם שבו התרומות מייצרות וקטורים לא רצויים, והדרך הכי טובה, אמרו חכמים ממני, זה לעשות את זה באור השמש, בשקיפות, בדוחות הציבוריים וכדומה.

<עברי ורבין: חשוב שנשים לזה לב.

<עברי ורבין: דבר נוסף שעסקים יכולים לעשות ועושים גם, הם רותמים את כל מחזיקי העניין שלהם לתרומה.

<עברי ורבין: חברה רצינית גם יודעת לרתום את השותפים העסקיים שלה, את הלקוחות שלה ואת הספקים שלה, ולא רק את בעלי המניות, ואנחנו רואים שזה קורה יותר ויותר.

<עברי ורבין: דבר נוסף, אנחנו רואים היום חברות שכשהן תורמות לקהילה הן לא מסתפקות בתרומה, שמות דגש גדול על התנגדות עובדים, שבהן יש מודל לחיקוי לילדים ולקשישים שפוגשים באופן בלתי אמצעי מבוגר נורמטיבי, שהוא גם מתנדב.

<עברי ורבין: ולכן זה לא פחות חשוב במקרה של המגזר העסקי מאשר הכסף עצמו.

<עברי ורבין: וזה אגב, דבר שהממשלה לא יכולה לעשות בתקצוב, וגם לא הקרנות הפילנטרופיות, אבל המגזר העסקי יכול וראוי שנעודד את זה.

<עברי ורבין: אני לא נכנס כרגע להצעות חקיקה, אבל באינסנטיבים שאנחנו נותנים למעורבות אמיתית של העובדים בקהילה.

<עברי ורבין: דבר נוסף שקורה הרבה בזמן האחרון ואנחנו רואים שהוא חשוב, זה המדידה וההערכה של הפעילות.

<עברי ורבין: לעסקים יש יכולת מדידה, וכשהם עוזרים לעמותות לעשות שינוי קהילתי הם יכולים להגדיל את האפקטיביות שלהם דרך היכולת הניהולית ודרך הכלים הניהוליים והמדידה.

<עברי ורבין: חלק מלקחת אחריות זה למדוד מה קורה בתפוקה ולא רק בתשומה.

<עברי ורבין: אם תסתכלו על מה שקורה בארצות-הברית, שם המדינה נותנת הרבה יותר אינסנטיבים, גם מיסויים וגם למגזר העסקי, לתרום.

<עברי ורבין: בארץ יש תקרה של ארבעה מיליון שקלים או ארבעה מיליון וחצי שקלים לחברה.

<עברי ורבין: לא כולן מגיעות לזה.

<עברי ורבין: אבל יש הרבה שמעבר לזה תורמות.

<עברי ורבין: הבוקר, מומו יספר, היינו בחשיפה בבורסה של דירוג מעלה, ויש חברות שתורמות גם 20 מיליון שקל, אבל הן כבר לא מקבלות זיכוי מס במה שמעל ארבעה מיליון שקלים.

<עברי ורבין: שווה לשקול את זה.

<עברי ורבין: עד כאן דבריי.

<עברי ורבין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כל, אני רואה חשיבות מאוד-מאוד גדולה בדיון הזה, וכפי שאמר איתן, רעיון לדיון הזה ביום האחדות היה של המלכה הבלתי-מעורערת של ועדת הכלכלה, לאה ורון.

איילת נחמיאס ורבין: אני תיכף אומר איך אני מסתכלת על העניין הזה ועל מערכת היחסים המאוד-מאוד חיונית בין כל מחזיקי העניין, בעיניי זה הדבר הכי חשוב, מה שמבלבלים הרבה פעמים בין shareholders ל-stakeholders.

איילת נחמיאס ורבין: וזה הדבר שאני מקווה ומאמינה שהיום התאחדות התעשיינים מנסה לעשות, וזה מאוד-מאוד חשוב לרתום את כולם.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת יעקב אשר הצטרף אלינו.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני מצטרפת לברכות.

עליזה לביא: יש חשיבות גדולה מאוד, בטח ביום האחדות, לקיים את הדיון הזה, שצריכים להיות לו יותר שותפים, גם סביב השולחן כאן.

עליזה לביא: אפילו קצת מאכזב לחשוב שאנחנו מתחילים משהו היום, מפני שדב לאוטמן מקבל על זה פרס ישראל לפני לא מעט שנים.

עליזה לביא: היינו צריכים להיות במקום אחר מבחינת חלחול, תודעה, הבנה, שותפות.

עליזה לביא: יותר מזה, גם הראייה של מה זה עושה לעובדים, לעובדים עצמם, שמסייעים, שתורמים, שנותנים.

עליזה לביא: כל מי שמכיר ונחשף היום למחקרים על דור ה-Y ודור ה-Z שמגיע היום לעבודה, את דור ה-Z עוד מעט תראיינו.

עליזה לביא: מה מעניין אותם, מה הם רוצים, מה חשוב להם בלהיכנס למקום עבודה, המרכיב של המשמעות, של התרומה לקהילה.

עליזה לביא: לא אחת אנחנו נפעמים לראות פה בדיונים כמה חבר'ה רוצים להיכנס למגזר הציבורי.

עליזה לביא: לכאורה זה הרי אבסורד.

עליזה לביא: הם באים עם ציונים מצוינים, עם יכולות, והם רוצים להיכנס למגזר הציבורי מהמקום של תיקון עולם, מהמקום של לראות מה אני תורם ומהי ציונות 2017 שלי.

עליזה לביא: זה דור ה-Z.

עליזה לביא: אנחנו מתכתבים פה בדיון הזה עם דבר מאוד-מאוד חשוב, ולאה, באמת תודה רבה כי זה לכאורה משהו צדדי.

עליזה לביא: השיטה אצלנו היא אחרת לגמרי.

עליזה לביא: כל אחד שהיה פה ויש פה הרבה שהתחילו את דרכם בעמותות.

עליזה לביא: אנחנו יודעים מה קורה מעבר לים, במיוחד בארצות-הברית, איך כספים מנותבים לתמיכה בקהילה, איך הדרך של המיסוי מסייעת בהבנה, וכמה זה חשוב לראות איך השילוב הזה הוא לטובת כולם, מי שמקבל ומי שנותן, ועוד נקודה אחת.

עליזה לביא: נחשפתי הרבה מאוד למצוקה של נשים בכל המרחב הזה, ויש כמה וכמה פרויקטים באיזור חיפה, בין המפעלים לבין הטכניון לבין בתי-הספר ביוזמה ובעידוד של עיריית חיפה.

עליזה לביא: אין הרבה דברים כאלה בארץ.

איילת נחמיאס ורבין: שיוזמים תעסוקת נשים?

עליזה לביא: במפעלים עצמם יש שיתוף פעולה עם התיכוניים כדי לראות איך מעודדים כניסה לתוך עולמות הטכנולוגיה.

עליזה לביא: ותחשבו עד כמה זה חשוב לאותם צעירים שרחוקים מהמעגלים הללו, לראות מודלים לחיקוי שכן אפשר, וכן נכון וכן צריך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר משהו בעניין התעשיינים.

איילת נחמיאס ורבין: התעשייה בסך-הכול היא ברובה בינונית וקטנה, היא לא מאוד-מאוד גדולה, זה לא חברות הענק של המשק.

איילת נחמיאס ורבין: אחרי חברות הענק אנחנו עוקבים כי יש להן דוחות ציבוריים.

איילת נחמיאס ורבין: החברות הקטנות והבינוניות, התרומה שלהן היא באמת עוד במונחים של מתן בסתר.

איילת נחמיאס ורבין: צורת העשייה שלהן היא הרבה יותר סמויה מן העין עדיין.

איילת נחמיאס ורבין: הן לא חברה ציבורית, הן פחות מסתכלות על מה הדיבידנד והרווח, והן כן דורשות מעצמן דברים בוודאי בעולמות הסביבה, כי הבנקים דורשים את זה מהן כשהן מבקשות אשראי.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, יש איזושהי הסתכלות בתעשייה, שהיא עדיין שייכת לעולמות של פעם, ועדיין יש יותר תרומות שנעשות, יש איזושהי התפרקות של המדינה במידה מסוימת מהרבה משימות שאתה ואני מתעסקים בהן ביום-יום, בין אם מדובר בהזנת ילדים ובין אם מדובר בנושאים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לראות איך אנחנו מעודדים תרומה, ועדיין לא מאפשרים למדינה להתפרק מהתפקידים שלה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: תודה, איילת.

יוסי יונה: אני קודם רוצה לברך על היוזמה הזו, לקיים את הדיון, שיש פה גם אפשרות שאנחנו נגיע למסקנות או לקריאה, בין אם לברך על המוגמר, ובין אם לחשוב מחדש על היחסים בין הקהילה העסקית לבין החברה, הגם שהקהילה העסקית היא חלק אינטגרלי מהחברה.

יוסי יונה: אז ככה שצריך גם להבין את המורכבות הזו.

יוסי יונה: אז שוב, כל גילוי של אחריות תאגידית, כל גילוי של אחריות כלפי החברה, מטעמם של תאגידים, של החברה העסקית, הוא מבורך, ושי המון כאלה.

יוסי יונה: אז אנחנו נתחיל בברכות.

יוסי יונה: כל דאגה כנה ועשייה רצינית ועמוקה היא מבורכת, ויש לציין אותה ולשבח אותה.

יוסי יונה: אבל אנחנו צריכים לשאול גם כמה שאלות, ואני לא בטוח אם זה ו"ו החיבור ולא אבל.

יוסי יונה: נושאים שאנחנו צריכים לבחון אותם, ואני חייב לומר שלא באתי מוכן לחלוטין לדיון הזה.

יוסי יונה: היה נחמד מאוד אם היו בידינו נתונים להראות מה הגובה של הפעילות הפילנתרופית בישראל בהשוואה למדינות מערביות אחרות, ולראות איפה אנחנו עומדים בהשוואה בין-לאומית.

<לאה ורון: הם יוצגו בהמשך הישיבה.

יוסי יונה: נקודה שנייה, ואת אמרת את זה איילת, בין אם במפורש ובין אם במובלע, האופן שבו היינו רוצים לראות את הקשר בין מדינה לבין קהילה עסקית.

יוסי יונה: זאת אומרת, העמדה העקרונית שלי, פילוסופית, פוליטית, היא שלמדינה יש אחריות לבסיס, לרמה הראשונה, שבה היא מכבדת את הזכויות של אזרחיה בתחומים שונים, זכויות יסוד שמבחינתי הן חברתיות וגם מן הראוי שהן היו כלולות בתוך החוקה שעברה ב-1992, ואני רואה את המצב כהווייתו כלוקה בכך שחוקי היסוד לא כוללים בתוכם זכויות חברתיות, וזה נותן נופך או גוון לחוקה הזו בין אם היא קיימת או לא קיימת, על כך יש דיונים מתמשכים.

יוסי יונה: למדינה יש חובה בסיסית לספק לאזרחיה את השירותים החברתיים בתחומים שונים, ובכל פעם שהקהילה העסקית עושה זאת זה פגם מהותי ועיוות מאוד-מאוד עמוק באופן שבו מדינה מתנהלת, ואז הביקורת כאן היא כלפי המדינה.

יוסי יונה: ואני מכיר את הדילמה, כי אם פילנתרופ יאמר, טוב, המדינה לא מספקת, מה אתה רוצה שאני אעשה?

יוסי יונה: אז ברור שאני אהיה עם אלה שיגידו שיעשה, אבל עדיין אני מצביע על העיוות המאוד-מאוד גדול, שאנחנו רואים שהמדינה הולכת ומתפרקת מהאחריות שלה, ובמקומות כאלה ואחרים נכנסים ארגוני חברה אזרחית, בין אם זה המגזר העסקי, בין אם זה עמותות, לעשות את העבודה שהמדינה צריכה לעשות.

יוסי יונה: בעצם יש כאן משהו מאוד חיובי.

יוסי יונה: אני רואה בפעילות שאני רואה אותה כמשלימה כי היא חלק מיצירתה של הקהילה.

איילת נחמיאס ורבין: ברור, של הערבות ההדדית, של הסולידריות, של החוסן הפנימי.

יוסי יונה: נכון, ולא הייתי רוצה לראות מצב שהמדינה תהיה טוטלית באחריות שלה ולא יהיו פעולות משלימות, ומבחינתי אלה צריכות להיות פעולות מעטפת, פעולות משלימות, ולא מחליפות את המדינה.

יוסי יונה: המקום שבו אני לא רואה המון פעמים את האחריות של המגזר העסקי זה בעניין של זכויות עובדים, במקרים שבהם יש העסקה פוגענית.

יוסי יונה: ושם אם כבר רוצים להראות אחריות חברתית, צריכים להתחיל בבית, לומר, אנחנו בעד הסדרים מסורתיים, הגם שהם צריכים שדרוג ושיפור שבהם לעובדים בישראל יש הגנה, ואכפת למעסיקים שלהם שיגנו עליהם.

יוסי יונה: ודבר אחרון – שרגא לא נמצא פה – היתה לי פגישה מאוד-מאוד טובה איתו בזמנו, והמקומות שבהם יש חפיפה של אינטרסים, נניח בעניין הזה של העניין המאוד-גדול שלו שפריון העבודה יגדל על-ידי כך שהחינוך או ההכשרה המקצועית של העובדים תהיה - - -

איילת נחמיאס ורבין: טכנולוגית, לא מקצועית.

יוסי יונה: הכשרה מקצועית, טכנולוגית, מחשבית, whatever.

יוסי יונה: מה שנקרא, שיהיו דפוסי העסקה שהם מוטי שכר גבוה, ואנחנו נצטרך פחות את - - - אז קודם כל אני מברך.

יוסי יונה: בתחושה שלי עדיין יש המון-המון מה לעשות, והאחריות של התאגידים, של המגזר העסקי עדיין לא באה לידי ביטוי כפי שהייתי רוצה, אבל הנה, הזמנה אליכם ואלינו שנעשה שיתופי פעולה כדי להגדיל את הזיקות הללו שעליהן אנחנו מדברים.

יוסי יונה: תודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך.

אוריאל לין: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש רק הערה קצרה.

אוריאל לין: אני שומע פה הרבה מאוד על חינוך טכנולוגי, אז אני רוצה פשוט להקדיש - - -

איילת נחמיאס ורבין: מר לין, אנא תקדיש את זה, בבקשה, אם לא אכפת לך, בדיונים שעוסקים בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מוזמן לפה לכל-כך הרבה דיונים.

אוריאל לין: אבל אני לא בא להרבה דיונים.

אוריאל לין: ואם תרשי לי חצי דקה, אז אני רק רוצה לומר שאין קסם במילה טכנולוגי.

אוריאל לין: העיקר זה החינוך המקצועי, יצירת מקצוע לאדם.

אוריאל לין: כשאומרים לי טכנולוגי, כאילו שהטכנולוגי זה הדבר היחיד – לא.

אוריאל לין: מתן מקצוע לאדם זה הדבר החשוב.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר גמור.

איילת נחמיאס ורבין: אני רשמתי לפניי את ההערה שלך ואני מודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לתת למומו מהדב, מנכ"ל מעלה, להציג כמה דברים שהוא בפנינו.

איילת נחמיאס ורבין: מי שלא יודע, המומחיות שלי במקור, לפני שבאתי לפה, מלבד תעשייה, זה ממשל תאגידי.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, הניסיון להקנות מלמעלה עד למטה את רמת המחויבות הזאת שנדרשת לא רק לחוק שהיא כמעט טריוויאלית, אלא גם לנושאים שאולי כרגע אסור להגיד, כמו אתיקה, אבל באמת לנושאים שהם בהוויה שלנו ובעיניי הם אגב מבטיחים את הקיום של ארגונים עסקיים לאורך שנים, זה העניין, עם אחריות תאגידית.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מאוד-מאוד שמחה שמומו הגיע ישר מהכנס השנתי בבורסה.

איילת נחמיאס ורבין: זכות הדיבור שלך.

<שלמה מהדב: ממש בקצרה, מעלה הוא ארגון ללא מטרות רווח שעובד עם רוב החברות הגדולות בארץ.

<שלמה מהדב: הכשרה באחריות תאגידית, ויש לנו דירוג שנתי על אחריות תאגידית שהתפרסם היום בבורסה ובודק מגוון של נושאים.

<שלמה מהדב: אחד הדגשים שהדגשנו היום הוא דווקא העובדים ודווקא הנושא של עובדים בשכר נמוך.

<שלמה מהדב: אבל כאן ביקשו לראות את תמונת התרומות, ואני מציג כאן פרויקט שהעלינו לאוויר לפני חצי שנה יחד עם המכון לפילנתרופיה ומשפט באוניברסיטת תל-אביב שבדק את תרומת כל החברות הציבוריות בישראל.

<שלמה מהדב: (הצגת מצגת) החברות בבורסה, בסך-הכול מדובר ב-450 חברות.

<שלמה מהדב: זה הכול.

<שלמה מהדב: מתוך החברות האלה – יש פה חדשות טובות וחדשות רעות – 218 תרמו, מה שאומר ש-230 בערך או שהן בכלל לא דיווחו או שהן הצהירו שהם לא תרמו.

<שלמה מהדב: כלומר, רוב הסיכויים שמי שלא הצהיר גם לא תרם, כי אחרת היו מצהירים.

<שלמה מהדב: סך כול התרומות הוא בערך 800 מיליון שקל.

<שלמה מהדב: לזה אפשר להוסיף תרומות של תאגידים כמו אינטל, מיקרוסופט, חברות רב-לאומיות שפועלות בישראל, אבל התוספת להערכתי תהיה אולי עוד 100 מיליון, משהו כזה.

<שלמה מהדב: ואגב, מתוך ה-800 מיליון האלו, בערך 300–400 מיליון בשנה זה של חברת טבע בלבד.

<שלמה מהדב: אני מדבר על נתוני 2015.

<שלמה מהדב: וזה עולמי אגב, כך שזה קצת מטעה, זה לא הכול הולך בישראל, טבע היא חברה עולמית.

<שלמה מהדב: וזה אומר שבפועל נתרמים בישראל בערך 400 מיליון שקל.

<שלמה מהדב: זה הרבה מצד אחד.

<שלמה מהדב: זה לא מספיק מצד שני, כשרואים שבערך 200 חברות לא תרמו.

מִסך הרווח?

<שלמה מהדב: ההמלצה שלנו היא לתרום 1% מהרווח לפני מס, שאגב, וזה חשוב לומר, וזו תשובה גם לשאלות האתיות, זה לא תרום ככל יכולתך בחברה ציבורית.

<שלמה מהדב: בחברה פרטית תעשה מה שאתה רוצה.

<שלמה מהדב: בחברה ציבורית יש איזשהו סטנדרט שהוא מקובל גם בעולם, והוא מדבר סביב בערך 1%.

<שלמה מהדב: זה משתנה, 1%, 2%, תלוי בסקטורים.

<שלמה מהדב: בישראל, אם נסתכל - - - חברות המדורגות בדירוג מעלה, שבאופן טבעי זה וולונטרי, זה החברות שמובילות את השוק הן כמעט ב-1%, תורמות 0.8%.

<שלמה מהדב: כלל החברות הציבוריות תורמות 0.2%.

<שלמה מהדב: פה אנחנו רואים את הפער.

<שלמה מהדב: יש פה עוד הרבה מאוד נתונים, אבל בסוף תמיד מעניין לשאול, מי תורם הכי הרבה.

<שלמה מהדב: בשקף הזה אתם רואים את התמונה הזאת.

<שלמה מהדב: התרומה כאן היא לפי כסף, ואתם רואים בקטן יותר את האחוזים.

<שלמה מהדב: אז אתם רואים פה שהתורמות הגדולות, גם באחוז, גם בכסף, בנק הפועלים נמצא מאוד גבוה, טבע נמצאת מאוד גבוה.

<שלמה מהדב: היא לא כאן כי שוב, היא חברה בינלאומית, אז הנתונים שם קצת שונים.

<שלמה מהדב: אבל אתם רואים פה את קבוצת עזריאלי שתורמת הרבה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: מומו, אל"ף, התרומה הממוצעת הפתיעה אותי כלפי מעלה, אבל יכול להיות שחברות גדולות מעוותות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אולי צריך לנסות לעשות איזשהו תיקנון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מעניין לראות מתוך החברות הקטנות, לא מתל-אביב 100, אלא דווקא מתוך חברות היתר, מהחברות הקטנות, ומעניין לנסות לנתח ולראות כמה חברה קטנה, שם נמצאות אגב החברות התעשייתיות והחברות - - -

זה מה שאמרת קודם בעצם.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

יוסי יונה: יש עוד משהו.

יוסי יונה: יש גם נתון השוואתי בין-לאומי, להראות כמה זה מתוך התל"ג.

יוסי יונה: אתם מכירים את החישובים האלה.

יוסי יונה: פה, גם אם זה 800, זה עומד על 0.7 מתוך התל"ג.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם יודעים כמה זה בעולם?

<שלמה מהדב: זה לא נושא שבדקנו.

<שלמה מהדב: ופה יש catch מסוים שצריך לזכור אותו, בארצות-הברית מערכת המיסוי היא מאוד שונה.

<שלמה מהדב: דבר שני, אם אנחנו אוהבים הרבה פעמים לבקר את עצמנו, אבל יש היום איזושהי מגמה שבה הרבה מהחברות הגלובליות תרמו הרבה, אבל הרבה מאוד מהכסף הלך למדינות מתפתחות, לא דווקא בבית, בארצות-הברית.

<שלמה מהדב: ואנחנו רואים דווקא בשנתיים-שלוש האחרונות, - - - התחיל מזמן, שמעמד הביניים בארצות-הברית אומר, מה אתנו?

עניי עירך קודמים.

<שלמה מהדב: בדיוק.

<שלמה מהדב: אז במובן הזה ישראל הקדימה את השאר.

<שלמה מהדב: ולמעט טבע, רוב החברות הישראליות הרב-לאומיות תורמות את רוב הכסף בישראל.

<שלמה מהדב: גם טבע באופן דיס-פרופורציונלי למיטב ידיעתי, הרבה הולך בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אתה רוצה לשתף אותנו אם היה משהו מעניין היום בדיון בבורסה?

<שלמה מהדב: אני רק אוסיף שדבר ראשון, אנחנו מתחילים לבדוק מה קורה בחברות יותר קטנות, והחדשות הטובות שם שהן בהחלט מעורבות בקהילה, הן תורמות.

ושם היתרון הוא הכמות, כמות החברות.

<שלמה מהדב: זה מתחיל להתפתח.

<קריאה: מומו, גם הממשלתיות - - -

<שלמה מהדב: לממשלתיות אסור לתרום על-פי חוק, אבל הן עושות פעילות מאוד משמעותית למען הציבור.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי מזכירת דירקטוריון אל על.

איילת נחמיאס ורבין: מדי שנה חברת אל על היתה גורטת חלק ניכר מהציוד שלה מטעמים ניהוליים, עניינים וכולי.

איילת נחמיאס ורבין: מעולם כלים של הטיסה, של מחלקות יוקרה, אי אפשר היה לתרום, לא הצלחנו מעולם לקבל אישור מרשות החברות הממשלתיות.

איילת נחמיאס ורבין: היה צריך ללכת ולגרוט את הציוד הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר שאנחנו צריכים לראות איך אנחנו נדרשים אליו, כי אין סיבה בעולם שחברה ממשלתית, במקום לגרוט ציוד שהוא ציוד שהמשפחות יכולות להשתמש בו, שחברה ממשלתית לא תוכל לעשות את זה.

<קריאה: גם במחנות צה"ל יש את זה

<רפאל גרשון: שמי רפאל גרשון, מנהל קשרי הממשל של אינטל.

<רפאל גרשון: רק הערה בנושא הזה ואני בטוח שעושים את זה בעוד מקומות אחרים, ובאמת חבל גם מטעמים של איכות הסביבה וגם מטעמים אחרים.

<רפאל גרשון: אינטל תרמה בשנה שעברה ציוד מחשוב וציוד משרדי בשווי של כשמונה מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: בחברות ממשלתיות זה הולך לפח.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

גברתי היושבת-ראש, תודה רבה על הדיון.

קודם כל, אני אשבח את היושבת-ראש.

יכול להיות שהיתה הולכת להיות בדגל התורה אם היו נשים בדגל התורה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע כמה פעמים ביקשתי מגפני ומליצמן המלצות, אבל זה לא הולך.

את אחת מחברות הכנסת החרוצות והענייניות שיש בבניין הזה, ואני לא אומר את זה בגלל שאתה כאן.

אני רק מנצל את ההזדמנות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

הנושא הזה של מגזר שלישי הוא דבר שאין לו אסדרה.

היה ניסיון לאסדרה לפני כמה שנים, שהקימו איזשהו שולחן עגול במשרד ראש הממשלה, אני זוכר שהיתה ועדה שלמה שישבה על הדבר הזה.

אני לא זוכר שיצאו מסקנות מהעניין הזה ואני לא חושב שקרה עם זה משהו.

אבל אין שום ספק, מי שמכיר את מה שקורה ומי שחי את בעיות הציבור, ואם זה בתפקידים השונים, גם כחבר כנסת, ובמיוחד כשאתה ראש רשות, כמו שאני הייתי, יש המון דברים שאם זה לא היה מגיע למגזר הזה, לא היו נעשים.

אנחנו מכירים את זה כל אחד בחיים הפרטיים שלו או בדברים שהוא רואה, את ההשלמות של הדברים הללו.

אבל כל העניין הזה לא מוסדר, והוא לא מוסדר, אל"ף, לא מבחינת הנושא של מהן ההטבות שנותנים לאותן חברות כדי להיות מובילות בדברים הללו.

הרי בסופו של דבר, אני מסתכל על זה – יש חיוב בתורה של לעשר, כל אדם שמרוויח סכום מסוים, מעשר.

אנחנו מגיעים ל-10% לפחות.

יש כאלה שזה חומש, זה 20%.

אבל ככל שהחברה מרוויחה יותר, היא יכולה גם לתת יותר לציבור.

ישנן שתי בעיות, ואני רוצה לומר אותן בקצרה.

אל"ף, הנושא של התמריצים וההטבות, שדברים לא מובנים.

זה דברים שאם אתה יודע להשתחל לאיזשהו משרד באיזושהי צורה כזו או אחרת, אולי ילכו לקראתך במשהו, ואם לא, אין משהו מוסדר שאדם יודע, הנה המסלול שאני מחליט להקדיש חלק מהרווחים שלי, מה החברה יכולה לקבל.

ודבר שני, אני יודע שיש המון פעמים התלבטויות, לי היתה התלבטות כראש עיר, לא פעם ולא פעמיים, בנושאים שאמרתי, אני אעשה דברים טובים למען הקהילה, ויבואו אנשים וירצו לתרום, ובסוף אני עלול להגיע לחדר חקירות או לאיזושהי כותרת בעיתון, שרשות מקומית או משרד כזה או גוף כזה או אחר.

הדברים לא מוסדרים ולדעתי לא הוסדרו גם באותה ועדה, שנדמה לי מתה בעודה באבה.

ולכן אני חושב שאולי היה צריך לנסות לעשות איזשהו מסלול יחד עם משרדי הממשלה השונים, ייעוץ משפטי וכולי, מסלול שלא יכביד, הפוך, שייתן רק תמריץ, שייתן את ההכשר לתמריצים האלה, מצד אחד, ומצד שני, ימנע סכנות, שאנשים יגידו, עדיף לי לא לעשות כלום ולא לתרום כי יגידו שרציתי למצוא חן בעיני ראש העיר הזה או בעיני ראש עיר אחר.

תעזבו אותי, ראש קטן, תודה רבה.

ומילה אחת אחרונה בנושא שהוא לא רק תרומה, אלא אותן חברות, אותם בנקים, אותם משרדי ממשלה, ואותם עיסוקים של אנשים, למשל, אורן הלמן, שאני רואה אותו משמאלי, שיש לו תחביב שנקרא לטפל ולעזור לאנשים נכים בנכויות קשות - - -

איילת נחמיאס ורבין: אנשים עם מוגבלויות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו הופכים אותם לנכים.

ואני רוצה לומר, שחוץ מהתרומות, לקחת את העובדים למקומות כאלה, לקחת את העובדים לימים כאלה.

אני רוצה לסיים בסיפור אישי, בשתי מילים.

הבן שלי, כשהיה צעיר, יש עזר מציון, שהם לוקחים בחורי ישיבה בין הזמנים, בחופש, והם מדריכים בקייטנות של ילדים עם מוגבלויות מכל הסוגים, ונותנים חופש להורים שלהם לכמה ימים, ולוקחים אותם לתנאי פנימייה.

פגשתי אחר-כך את חנניה צ'ולק, יושב-ראש הארגון, איש מקסים, ואמרתי לו, אם אתה חושב שאתה תרמת רק לילדים האלה, תדע לך שתרמת יותר לאותם בחורים שלומדים איך להאכיל ילד כזה, ואיך לעזור לו ולעשות דברים שאני לא האמנתי שהבן שלי בגיל 17 יעשה אותם.

זה חשוב לתת את זה לעובדים.

זה נותן פרספקטיבה אחרת לחיים, ואני מודה לך שוב על הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חבר הכנסת אשר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתנצל מראש, בחמישה לשתיים אני חייבת להיות בטרקלין כי זה יום האחדות ובאמת זכיתי זכייה גדולה שיושב-ראש הכנסת ביקש מיואב קיש וממני להוביל את היום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני מתנצלת בפניכם.

איילת נחמיאס ורבין: זה שולחן שבו מתקיימים לא מעט דיונים על המגזר העסקי, אחד מהם אני הובלתי בשבוע שעבר בנושא קריסתו של פישמן, וזה דיון שלא קל לנהל אותו כי תפוח רקוב לעתים מרקיב את כל הערימה.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה חברות תעשייתיות מהמשמעותיות במשק.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לקדם בברכה את בלה אברהמס, סמנכ"לית קשרי חוץ של אינטל ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח אם תתני לנו מושג, בלה, איך אתם מחליטים למי לתרום ואיך אתם רותמים את העובדים, ותודה שבאתם.

<בלה אברהמס: תודה על רשות הדיבור, ואני חושבת שזה מבורך שיזמתם את הדיון הזה, שהוא מתקיים ומשקיעים בו זמן.

<בלה אברהמס: אינטל פועל בישראל עם 10,000 עובדים, והפעילות החברתית הקהילתית היא מתוך תפיסת עולם שזה חלק מהפעילות העסקית שלנו.

<בלה אברהמס: זה חלק מהרצון שלנו והחובה שלנו והזכות שלנו לתרום חזרה לקהילות שבהן אנחנו פועלים.

<בלה אברהמס: התפיסה שלנו, אפרופו השאלה איך אתם מחליטים למי לתרום, אני חושבת שיפה הציג פה מומו את התרומות הכספיות, שתרומה כספית – אנחנו עושים את זה – אבל זה שייך לדור הקודם של הפילנתרופיה.

<בלה אברהמס: היום תרומה והשקעה, והשפעה חברתית היא על-ידי מעגלים הרבה-הרבה יותר רחבים של עשייה.

<בלה אברהמס: קודם כל, אנחנו מתחילים מזה שמתוך 10,000 העובדים שלנו, חצי מהם, 5,000 עובדים מתנדבים בקהילה בכל שנה.

<בלה אברהמס: זה המון-המון שעות.

<בלה אברהמס: על כל שעת עובד, אותו ארגון שזכה לעבוד שמתנדב, זוכה גם לתרומה כספית שהיא מאצ'ינג כספי לשעות העובד בנוסף לזה.

<בלה אברהמס: וכמובן שכל התנדבות העובדים היא על חשבון שעות עבודה.

<בלה אברהמס: הדבר הזה הוא דבר מאוד-מאוד משמעותי.

<בלה אברהמס: הדבר השני שהוא עוד משהו שמתקדם בתפיסת הפילנתרופיה, שהשפעה חברתית ואימפקט אפשר לייצר על-ידי שיתופי פעולה בין-מגזריים, הוזכר כאן קודם, עם חברים שלנו מארגונים עסקיים אחרים.

<בלה אברהמס: יש לנו הרבה מאוד דוגמאות.

<בלה אברהמס: דיברה קודם חברת הכנסת לביא על התוכנית בחיפה.

<בלה אברהמס: קוראים לה: מובילות הטכניון.

<בלה אברהמס: אינטל שותפה מאוד משמעותית שם.

<בלה אברהמס: אנחנו זיהינו את הפער בבוגרי מתמטיקה 5 יחידות שימלאו את הפקולטות להנדסה בעתיד ואנחנו חברנו למשרד החינוך ולעוד כ-100 ארגונים מכל המגזרים, ואנחנו רואים את הגרפים עולים.

<בלה אברהמס: אני עכשיו לא מתווכחת על מקצוע המתמטיקה, כן או לא.

<בלה אברהמס: אז ההחלטה היא, אל"ף, מקום שבו בעיה חברתית פוגשת בעיה עסקית.

<בלה אברהמס: בי"ת, מקום שבו לעובדים שלנו יש ערך מוסף.

<בלה אברהמס: גימ"ל, מקום שבו אנחנו יכולים לעשות את המאצ'ינג ויש לנו מקום לשיתוף פעולה ולהגדלת האימפקט שלנו.

<בלה אברהמס: יש לנו הרבה מאוד דוגמאות כאלה, וחלק מהעשייה החברתית של אינטל זה גם בהעסקה, העסקה הוגנת, התייחסות לעובדים, והעסקה של אוכלוסיות מודרות.

<בלה אברהמס: יש לנו הרבה מאוד פרויקטים כאן בירושלים, עם נשים חרדיות.

<בלה אברהמס: אנחנו המעסיק הכי גדול של ערבים בהייטק הישראלי.

<בלה אברהמס: אני יכולה להמשיך להכביר כאן במילים, אבל בעיקר באתי להגיד שכחברה עסקית התרומה החברתית היא חלק מהמהות שלנו.

<בלה אברהמס: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מברכת על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לציין דבר אחד שבעיניי הוא מאוד-מאוד מהותי באינטל, זה העובדה שאינטל מקיימת הלכה למעשה את השילוב בין הורות לקריירה, שבעיניי היום זה אחד האתגרים הקהילתיים הכי-הכי משמעותיים בגלל העלייה בתעסוקת נשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזו ברכה מאוד גדולה, ואין מה לעשות מקסין פסברג אינה קוטלת קנים, ומשרדי ממשלה עכשיו הולכים בעקבות המהלך הזה, אבל אני חושבת שזה באמת אחד הדברים המשמעותיים שגם יכולים לייצר שינוי חברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אז תודה רבה, זה לא תרומה לקהילה, אבל זה אחריות חברתית פר אקסלנס.

<בלה אברהמס: נשמח ללמד - - -

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: אתם עושים למידת עמיתים.

איילת נחמיאס ורבין: אורן הלמן, סמנכ"ל חברת חשמל, ידיד המחלקה.

<אורן הלמן: קודם כל, תודה שהזמנתם אותנו.

<אורן הלמן: אני נמצא פה עם עופר קרן שהוא סגן מנהל אגף משאבי אנוש שאחראי על כל הגיוון התעסוקתי, ואני רוצה שהוא ידבר תיכף.

<אורן הלמן: אתם דיברתם על תרומה, לנו אסור לתרום, אבל התרומה שלנו לקהילה היא בהעסקה מגוונת ובעיקר של אנשים עם מוגבלות.

<אורן הלמן: אנחנו עושים המון פעילות בהיבט הקהילתי באמצעות תוכניות קהילתיות, תרומות של עובדים שהם לא דווקא ממה שנקרא out-of-pocket של החברה, אבל בנושא של הציוד אנחנו עושים שני דברים מאוד מעניינים, ששווה שגם חברות אחרות ילמדו.

<אורן הלמן: האחד, זה תופי העץ שלנו שאנחנו תורמים לרשויות מקומיות, פשוט נותנים אותם, אותם תופים של הכבלים.

<אורן הלמן: אתם יכולים לראות אותם פסל סביבתי בדרך לחיפה, בחוף השרון, ובהרבה פארקים ברשויות מקומיות.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם נותנים את זה בתיאום עם רשות החברות הממשלתית?

<אורן הלמן: פשוט נותנים את זה, כי הגדרנו את זה כנכס מכביד.

<אורן הלמן: זה תופס לנו הרבה מאוד מקום במחסנים, ובמקום להשמיד, כמו שיש הרבה מאוד פקידוּת שאוהבת להערים קשיים וכאלה, אז אנחנו פשוט נותנים.

<אורן הלמן: והדבר השני, ציוד אלקטרוני.

<אורן הלמן: אנחנו בשיתוף פעולה עם גוף מדהים שנקרא: אקומיוניטי, שמעסיק אנשים עם מוגבלות, ואת הציוד האלקטרוני שלנו אנחנו נותנים לו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו מנסים להבין, ברשות החברות הממשלתיות בדרך-כלל אוסרים על מסירת ציוד של חברה ממשלתית.

<אורן הלמן: זה לפי חוק.

<אורן הלמן: יש חוק שמחייב - - -

איילת נחמיאס ורבין: אה, אז זה עונה על זה.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי.

<אורן הלמן: לפעמים בישראל גם אפשר לקיים חוקים.

<אורן הלמן: לא תמיד, אבל לפעמים.

<אורן הלמן: עכשיו אני רוצה שעופר ידבר על העניין התעסוקתי והעובדים.

<עופר קרן: לחברת החשמל יש מדיניות כוללת לשילוב והעסקה רב-גונית שהחברה אימצה מיום הקמתה, כבר 94 שנים, ובה הדירקטוריון והנהלת החברה אימצו בחמש השנים האחרונות מדיניות סדורה למתן ייצוג הולם לכל האוכלוסיות המודרות משוק העבודה.

<עופר קרן: המדיניות פורצת הדרך הזאת שימשה בסיס לרשות החברות הממשלתיות לגבש את עמדתה בעניין ובניסוח הצעת החוק לשילוב עובדים עם מוגבלות בעבודה, והחברה אף זכתה בפרס אלווין היוקרתי על מדיניותה בתחום הזה.

<עופר קרן: החברה מתמקדת בקליטת נכים ועובדים עם מוגבלות, עם רמות נכויות שונות, במיוחד נכויות קשות.

<עופר קרן: היום ישנם כ-350 עובדים עם מוגבלות בחברה.

<אורן הלמן: מאוד קשה לעקוב אחרי המספרים כי הוא כל הזמן מוסיף עוד ועוד עובדים.

<אורן הלמן: זה ראוי להערכה.

<אורן הלמן: אני חושב שהוא המעסיק הכי גדול של אנשים עם מוגבלות בישראל.

<עופר קרן: יש לנו המון פרויקטים חברתיים, למשל עם חרדים.

<עופר קרן: אנחנו פורצי דרך וכבר שנים אנחנו מעסיקים במרכזי השירות שלנו חרדיות.

<עופר קרן: עשינו קורס ייחודי, כפי שאתם יודעים, חרדים.

<עופר קרן: הבעיה זה יותר עם החרדים, פחות עם החרדיות, כי החרדים יושבים בחדר, לא יוצאים לעבודה, ואנחנו כבר סיימנו קרוס גדול של חרדים ואפילו השמנו אותם כבר בהשמה בתוך מרכזי - - -

איילת נחמיאס ורבין: בעזרת מי עשיתם את ההשמה של החרדים?

איילת נחמיאס ורבין: חבל שחבר הכנסת אשר יצא.

<עופר קרן: אנחנו עובדים עם כל הגופים שפונים אלינו, אבל בעיקר עם הג'וינט ומשרד הכלכלה עובדים עכשיו עם פרויקט חדש שזה פרויקט נוסף שאדבר עליו עוד מעט.

איילת נחמיאס ורבין: אין לך עוד מעט.

איילת נחמיאס ורבין: אתה כבר בעוד מעט.

<עופר קרן: אנחנו החברה שקלטה את אנשי צד"ל שהגיעו ואנחנו - - - להכניס אותם לחברת החשמל עם הסכם העסקה מיוחד עד הפנסיה.

<עופר קרן: אנחנו קולטים את כל הנושא שהיה בשנה שעברה, עם הספורטאים האולימפיים והפראלימפים.

<עופר קרן: תמיד אחרי שיש אולימפיאדה אנחנו מוצאים פה סיפור - - -

<אורן הלמן: סליחה, עופר.

<אורן הלמן: אני רוצה רק לומר שסמנכ"ל משאבי אנוש בחברת החשמל, עמית אוברקוביץ', נמדד בהנהלה גם על הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: יפה.

איילת נחמיאס ורבין: על ה-inclusiveness.

<אורן הלמן: וזה עניין של המדיניות של החברה.

<אורן הלמן: ויש לנו יושב-ראש שקוראים לו יפתח רון-טל, אתם מכירים אותו, וגם עופר בלוך, מנכ"ל, שמאוד-מאוד מדגישים את העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: עופר, אני מצטערת, אבל אנחנו צריכים לתת הזדמנות לכולם לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד משהו על שילוב אנשים עם מוגבלות.

איילת נחמיאס ורבין: העניין הזה הוא אתגר מאוד-מאוד גדול למגזר העסקי, ואורן, אני רוצה להתחיל לסחור ביכולות שלך כי אני חושבת שאחד האתגרים הגדולים הוא איך אנחנו עוקרים דעות קדומות בעניין של העסקת אנשים עם מוגבלות.

איילת נחמיאס ורבין: אני משוכנעת ששוק התעסוקה יכול ליהנות מאנשים עם מוגבלות הרבה יותר מכפי שנדמה.

איילת נחמיאס ורבין: פה בכנסת, שתדעו לכם, זה מרגש אותי, המפגש היומיומי עם נדב, עם חלי, עם תמי, הוא מרגש אותי ביום-יום.

איילת נחמיאס ורבין: וזה נכון שפה יש מבחר של עבודות משרדיות שאולי קל להציע להם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהאתגר הבא שלנו הוא איך אנחנו עושים את ההשמה של אנשים עם מוגבלות במקצועות שהם בוחרים לעצמם, לא במקצועות שאנחנו בוחרים עבורם.

איילת נחמיאס ורבין: זה אתגר מאוד-מאוד מורכב, אורן, וזה האתגר הבא שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה שכל מי שיושב פה ובכלל, יוכל להיעזר בשירותים שלך בעניין הזה כי אני חושבת שזה מצריך מכולנו חשיבה כי כולנו נדרשים לעשות את זה במגזר העסקי.

<אורן הלמן: התחביב של עופר זה לקלוט מהנדסים - - -

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו התמודדנו עם הנושא הזה סביב, למשל, אנשים מתחום יחסי הציבור והדוברות שסובלים מלקויות כאלה ואחרות, וזה מאוד-מאוד מטריד אותי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להפסיק לבחור עבודה בשבילם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שהם יוכלו לבחור את התעסוקה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: רומי גורודסקי, סמנכ"ל התאחדות המלונות, ואחר-כך נסכם את הדיון.

<רומי גורודיסקי: אנחנו בהתאחדות המלונות מובילים פרויקט יחד עם המלונות להעסקת נערים ונערות במצוקה, וכאלו שנפגעו מינית או נזרקו מהבתים.

<רומי גורודיסקי: לאחרונה חברנו לאוניברסיטת תל-אביב שמובילה נערות למען נערות.

<רומי גורודיסקי: יש כאלף נערות כאלו.

<רומי גורודיסקי: אנחנו נפגשנו עם אחדות מהן.

<רומי גורודיסקי: אנחנו מעבירים אותן חונכות.

<רומי גורודיסקי: מעבר לזה, מכשירים אותן לתוך תעסוקה במלונות, בעבודות מגוונות.

<רומי גורודיסקי: אנחנו מאמינים בזה.

איילת נחמיאס ורבין: כמה צעירים וצעירות כאלה כבר הצלחתם לקלוט במלונות?

<רומי גורודיסקי: מתי מספר, עשרות.

איילת נחמיאס ורבין: מה היכולת שלהם להתמיד, מניסיונכם?

איילת נחמיאס ורבין: או שעוד אי אפשר למדוד?

<רומי גורודיסקי: מאחר שאנחנו מלווים על-ידי האוניברסיטה ועל-ידי - - - בעניין, אז יש להם גם בית.

<רומי גורודיסקי: אנחנו, למשל, מציעים להם לרדת לאילת.

<רומי גורודיסקי: אנחנו נותנים להם מגורים, אנחנו ממש נותנים להם אכסניה כי גם לנו זה חשוב להעסיק אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם מנסים לייצר להם מעין עורף משפחתי אלטרנטיבי.

<רומי גורודיסקי: אנחנו מגזר שממש סובל ממחסור משווע, ואני חושבת שזה win-win situation, גם לאותן נערות.

<רומי גורודיסקי: הן מוצאות בית, ואני מציעה לכולם, במיוחד לאינטל שמאוד מעורבת, אני מכירה את מקסין, לאמץ, כי יש הרבה נערים ונערות, גם חיילים בודדים שאני פוגשת אותם פעמיים בשנה, לא החיילים הבודדים שמגיעים מארצות-הברית, אלא חיילים שנזרקים מהבתים ואנחנו קולטים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להעיר הערה.

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק העניין של להתאים את הפרויקט לטבע של העסק, של המגזר, משום שאתם יכולים להציע להם דברים שלצורך העניין אינטל לא יכולה להציע.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יכולים ל הציע עורף משפחתי אלטרנטיבי לנערים ונערות במצוקה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן מבחינה זו התאחדות בתי-המלון יכולה להיות מקום מדהים ופלטפורמה נהדרת לעשות מעשה חברתי גדול, ואני מאוד מודה לך שבאת לספר על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא הכרתי את הפרויקט.

<רומי גורודיסקי: אני מקווה שנצליח עם זה.

<בלה אברהמס: רק מילה אחת על הנושא הזה.

<בלה אברהמס: יש לנו פרויקט מקסים עם נוער בסיכון שבדיוק כפי שאת אומרת, ממנף את היכולות שלנו.

<בלה אברהמס: הם עוברים קורס בתיקון מחשבים.

<בלה אברהמס: את המחשבים שאנחנו אמורים לזרוק הם מקבלים, הם מקבלים שכר על התיקון שלהם, שזה חלק מהתרומה שלנו ומוכרים אותם ומקבלים את הכסף.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, שיהיה מתאם, שתהיה קורלציה בין מה שהארגון יכול להציע - - -

<שרגא ברוש: רק מילה אחת, כי עברתם לדבר על אנשים עם מוגבלות.

<שרגא ברוש: לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים וההסתדרות חתמו על הסכם קיבוצי וולונטרי, אף אחד לא הפריע לנו, אף אחד לא חייב אותנו על 3% מסך העובדים במשק.

<שרגא ברוש: אבל זה כמובן מעמיד בפנינו את האתגרים שאת מדברת עליהם, אבל אנחנו עושים את זה מתוך הבנה והכרה שזה מה שאנחנו צריכים לעשות, אז אנחנו עושים.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחריות חברתית קלאסית, להבין שגם אם משהו וולונטרי, זה לא אומר שלא צריך לעשות אותו, אבל האתגר הוא אתגר מאוד-מאוד גדול ועוד יהיו אתגרים בעניין הזה, ואני מאוד-מאוד מתרגשת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתרגשת גם כשאני רואה אוכלוסיות מודרות אחרות נקלטות, כמו חרדים וכמובן בני מיעוטים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסכם את הדיון הזה, להודות לכל הבאים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאמינה שאנחנו עוד נמשיך לעסוק בנושא הזה לא רק ביום האחדות, להודות כמובן לצוות הוועדה על המסירות שלו.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לזכור שלא כל דבר תמיד מצריך הסדר ורגולציה משפטית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו גם נבדוק מה היו התוצרים של אותו שולחן עגול במשרד רה"מ, הוועדה תפנה אליהם באופן רשמי כדי להבין אם היו להם איזה שהן מסקנות.

איילת נחמיאס ורבין: ננסה להבין גם את עניין המיסוי, זה דבר מאוד-מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מצדיעים לכם וקוראים מכאן גם למעלה וגם לכל מיש עוסק בתחום, ובוודאי למגזר העסקי כולו, ההירתמות, החיבור הזה ביחד זה מה שמבטיח חברה יותר חזקה, אבל זה גם מה שמבטיח את חברות הנצח.

איילת נחמיאס ורבין: ואין מה לעשות, אין מגזר עסקי חזק, גדול, בלי שאנחנו יודעים לייצר גם חברה חזקה וגם חברות שיכולות לשרוד את כל הטלטלות והים הסוער של המט"ח ושל מחיר הדלק, ומיליון סיכונים, וכושר תחרות באתגר מתמיד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם שבאתם.

איילת נחמיאס ורבין: מי שעדיין רוצה להישאר, אנחנו ממשיכים לטרקלין ליום האחדות באולם שאגאל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.