ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 386, 2017-03-14 09:40

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: ה-14 במרס 2017, ט"ז באדר תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: דיווח שנתי לפי סעיף (6) לחוק זכויות התלמיד, תשס"א-2000.

יעקב מרגי: כפי שכתוב בכותרת, דיווח שנתי לפי סעיף (6) לחוק זכויות התלמיד, תשס"א-2000 ואנחנו היום בעיצומו של חודש מרס.

<מירב ישראלי: זה דיווח כל שנה.

יעקב מרגי: והדיווח כל שנה מחויב עד ל-?

<מירב ישראלי: א' בכסלו?

<מירב ישראלי: מה יש שם?

יעקב מרגי: חשוון.

<מירב ישראלי: חשוון.

<מירב ישראלי: אז אתה זוכר יותר טוב.

יעקב מרגי: לא נורא, האיחור הוא לא כל כך גדול.

יעקב מרגי: אנחנו לא זוכרים את הדו"ח הקודם, באיחור של שנה ו-.

יעקב מרגי: את רוצה לומר משהו על זה?

<מירב ישראלי: לא, שהם פשוט יציגו.

יעקב מרגי: משרד החינוך, תציגו אותו, בבקשה.

<הילה סגל: להציג את הדו"ח?

<הילה סגל: לעבור על הנתונים של הדו"ח?

יעקב מרגי: כן.

<הילה סגל: טוב.

<הילה סגל: אז בעצם אני רק אציג את מי שנמצא כאן איתי, כי תיכף יצטרף אלינו מפקח מהפיקוח על החברה הערבית.

<הילה סגל: הוא תקוע בחוץ, אנחנו מנסים לסדר את זה.

<הילה סגל: נמצא כאן רפי בטיט, ממונה על הביקור הסדיר במשרד החינוך.

יעקב מרגי: יש לי שאלה עכשיו.

יעקב מרגי: לא שאני רציני, אבל זה נראה לא טוב שדווקא הילדים הצליחו להיכנס ו - - -

<הילה סגל: כולם תקועים ברוך השם בחוץ.

יעקב מרגי: כולם הגיעו בזמן, באותו רגע וזה ככה?

<רפי בטיט: אני למעלה משעה ורבע בחוץ.

<רפי בטיט: המחשב נפל להם פשוט הבוקר.

<רפי בטיט: כך הבנתי.

<הילה סגל: כן, שעה ורבע.

יעקב מרגי: אוקיי.

<הילה סגל: כמו שאמרתי, רפי בטיטו ממונה על הביקור הסדיר ויש לזה חשיבות גדולה.

<הילה סגל: זה ברצף, כשמדברים על הרחקת ילדים לצמיתות.

<הילה סגל: עורכת הדין בלה רדונסקי מהייעוץ המשפטי.

<הילה סגל: כולנו נמצאים ביחד בקשר במשרד, כדי באמת לראות איך חוזר המנכ"ל וההנחיות מיושמות ומוטמעות בצורה הטובה ביותר.

<הילה סגל: הדו"ח שלנו של שנת תשע"ו מרכז את כל הדיווחים שקיבלנו מהמחוזות לגבי הרחקה לצמיתות של תלמידים.

<הילה סגל: צריך לדייק ולומר שמדובר על מצבים מאד ספציפיים.

<הילה סגל: זאת אומרת לא מדובר על מצב ילד בהחלטה משותפת שלו ושל הוריו מחליט לעבור לבית ספר אחר, לא מדובר על מעבר לחינוך מיוחד.

<הילה סגל: אני אנסה לדייק ובלה כאן תעזור לי, מדובר על מצבים שבהם בית הספר מבקש להפסיק את לימודיו של התלמיד בניגוד לרצונו ולרצון הוריו.

<מירב ישראלי: ולצמיתות.

<הילה סגל: ולצמיתות, תודה, נכון.

<הילה סגל: ולצמיתות – זאת אומרת זה לא הרחקה למספר ימים או לא לאיזה שהוא פרק זמן אלא באמת לצמיתות.

<הילה סגל: יש לנו את הדו"ח שנותן את הנתונים של השנה ואנחנו תמיד מצרפים דו"ח השוואתי שבעצם נותן איזו שהיא תמונה כבר משנת תשע"ג ועושה לנו איזו שהיא הבנה של מגמות, של שינויים דרמטיים לכאן ולכאן.

<הילה סגל: אז מספר התלמידים שדווחו לנו שהורחקו לצמיתות בשנת הלימודים תשע"ו הוא 98 תלמידים ויש בדו"ח נתוני רקע שבעצם מפלחים את ה - - -

יעקב מרגי: 98?

<הילה סגל: כן, 98 תלמידים.

<הילה סגל: יש לנו כאן פילוח של מספר התלמידים גם לפי מין, גם לפי סוג פיקוח, גם לפי כיתה, גם לפי מגזר ואפשר לראות ש-64% של התלמידים הם בנים.

<הילה סגל: אני אגיד שוב, רוב התלמידים הם בנים, רוב התלמידים הם תלמידים שהם מכיתות י' עד י"ב וכשאנחנו מסתכלים על התמונה, אני יכולה לתת במקביל גם את התמונה לאורך השנים, אז באמת אפשר לראות שבסך הכל יש כאן איזו שהיא ירידה, אבל היא ירידה קלה ואנחנו מעדיפים לקרוא לזה תמונה של יציבות.

<הילה סגל: אנחנו יכולים לראות שבשנת תשע"ג היו 134, בשנת תשע"ד – 117, בשנת תשע"ה – 120 ועכשיו 98.

<הילה סגל: אנחנו רוצים לומר בזהירות שיש כאן איזו שהיא ירידה קלה.

<הילה סגל: אני חייבת גם להגיד שעשינו, אתם בוודאי זוכרים את הדיון הקודם, בעצם ביקשנו עוד זמן כדי לעשות עוד בירור ועוד איזה שהוא דיוק לגבי הנתונים של שנת תשע"ו ואנחנו בדיבור משותף כל הזמן עם הפיקוח במחוזות.

<הילה סגל: אז אני אמשיך לנתונים.

<הילה סגל: שפיע מצטרף אלינו, שלום.

<שפיע אלג'מאל: שלום, בוקר טוב.

<שפיע אלג'מאל: סליחה על האיחור.

<הילה סגל: תציג את עצמך.

<שפיע אלג'מאל: שפיע אלג'מאל, מפקח על החינוך המדעי טכנולוגי.

יעקב מרגי: אם היה פה נציג מזכירות הכנסת הייתי אומר שיתנצל בפניך.

יעקב מרגי: אל תתנצל.

<שפיע אלג'מאל: לא, זה בסדר גמור.

יעקב מרגי: אבל אני לא יכול להתנצל בשמו, לא מגיע לו .

<שפיע אלג'מאל: זה בסדר.

<הילה סגל: אנחנו מציגים את הדו"ח.

<הילה סגל: אז בעצם כמו שאמרתי קודם, יש בסך הכל איזו שהיא יציבות עם ירידה קלה לגבי כלל התלמידים שדווחו לנו מהמחוזות.

יעקב מרגי: אני רוצה להתעכב על הטבלה.

<הילה סגל: בבקשה.

יעקב מרגי: בסדר, לגבי מין, הזהות המגדרית של המורחקים - - -

<הילה סגל: לא מפתיע.

יעקב מרגי: לא מפתיע.

יעקב מרגי: סביר להניח.

יעקב מרגי: זה תואם ציפיות נאמר.

יעקב מרגי: אם אני מסתכל ממלכתי, ממלכתי דתי, חרדי – גם לא מפתיע – חרדי זה, אם הייתי מתעכב, אבל אני מכיר את המאפיינים.

יעקב מרגי: אני מדבר עכשיו כשאנחנו מדברים על כיתות.

יעקב מרגי: מילא אני מבין י' עד י"ב פחות או יותר את סיבות ההרחקה.

יעקב מרגי: ז'-ט' – יכול להיות מצב.

יעקב מרגי: א' עד ו' – מה?

יעקב מרגי: למרות שהמספר הוא קטן, מה יכולה להיות סיבת ההרחקה בכיתות א' עד ו'?

<הילה סגל: אז אני חייבת לומר שלגבי ארבעת הילדים האלה, קודם כל לאורך השנים אפשר לראות שאנחנו מדברים על שניים, שלושה ילדים.

<הילה סגל: זה מאד מאד חריג.

<הילה סגל: אבל לגבי הילדים הספציפיים האלה, אני - - -

יעקב מרגי: אבל את רואה שגם ארבעה, צדה עיני את הנתון.

<הילה סגל: בוודאי.

<הילה סגל: גם כל ילד הוא מאה אחוז.

<הילה סגל: זה עולם ומלואו.

יעקב מרגי: לא, מעבר לזה.

יעקב מרגי: מעניין אותי למה א' עד ו'?

יעקב מרגי: כשמערכת מגיעה ואנחנו רואים שהיא מרחיקה במידה ובמשורה, בשיא החרדה נקרא לזה ובכל זאת היא מרחיקה מ-א' עד ו' – צריכות להיות סיבות מאד מאד מאד.

יעקב מרגי: אם תוכלו לעמוד על זה.

<הילה סגל: אני אתייחס, כי לגבי הארבעה, מאז שאני נכנסתי לתפקיד ואני מגישה את הדו"ח לכנסת, את הסוגיה הזו של ילדים בכיתות א' עד ו' אני בודקת אותה.

<הילה סגל: זאת אומרת אני מכירה.

<הילה סגל: אני חייבת להגיד שלגבי הילדים האלה גם הכרתי את המקרים עוד לפני שהם הגיעו לדו"ח הזה.

<הילה סגל: זאת אומרת הכרתי אותם על רקע של נסיבות באמת חריגות ביותר.

<הילה סגל: אני אתן דוגמא של תלמיד בכיתה ו', שהגיע לבית הספר עם סכין וניסה לדקור והיה שם אירוע מאד מאד מאד חמור.

<הילה סגל: שוב, ילד בכיתה ו', אירוע חריג על רקע של בעיות התנהגות קשות ומתמשכות, שעל הרקע הזה באמת היה איזה שהוא הליך - - -

יעקב מרגי: וסביבת החיים שלו תומכת בהתנהגות כזו?

<הילה סגל: תראה, יש שם מורכבות, איך אנחנו קוראים לזה?

<הילה סגל: אני אנסה להגיד - - -

יעקב מרגי: זה לא ילד נורמטיבי שמישהו עצבן אותו - - -

<רפי בטיט: רב מערכתי.

<הילה סגל: רב מערכתי, תודה רפי.

יעקב מרגי: זה לא ילד נורמטיבי שמישהו עצבן אותו רגעית או ספציפית ובא עם סכין וניסה.

<הילה סגל: לא.

<הילה סגל: זה ילד שבעצם אחרי התערבות מאד רצינית, בסופו של דבר הגיע למסגרת שהאפיון שלה הוא אפיון נפשי.

<הילה סגל: אז זו דוגמא אחת.

<הילה סגל: דוגמא נוספת שאני יכולה לתת, זו דוגמא שבה היה איזה שהוא הליך, אבל תיכף אתם תראו באיזו כמות, שאני חושבת שאנחנו - - -

יעקב מרגי: אתם מכירים מציאות שילד כעס והביא סכין והוא לא בקטגוריה הזו של הפרעת התנהגות נפשית?

<הילה סגל: כן.

<הילה סגל: יש ילדים ש - - -

יעקב מרגי: המערכת יודעת לסבול מצב חד פעמי כזה?

<הילה סגל: בוא נגיד שזה מצבים מאד מאד קיצוניים.

<הילה סגל: גם אנחנו מחויבים, כשמביאים סכין לבית הספר יש לנו מחויבות לפנות למשטרה.

<הילה סגל: זה משהו מאד מאד ברור.

יעקב מרגי: בואי אני אגלה לך, לפני כמה שנים הייתה אופנה של בני הנוער, הם הרגישו בזה, שהם לוקחים אולרים לבית הספר ולאו דווקא עשו בזה שימוש.

<שפיע אלג'מאל: התופעה עדיין נמצאת, האבו עלי הזה, לבוא לבית הספר.

יעקב מרגי: זה קיים?

<שפיע אלג'מאל: יש את התופעה הזו.

<שפיע אלג'מאל: יש.

יעקב מרגי: לא בהכרח ילדים שהם מוגדרים כ - - -

<הילה סגל: לא, בגלל זה הקונטקסט גם מאד חשוב.

<הילה סגל: כי למשל אני יכולה לתת דוגמא שבימים שהיו פה אירועים ביטחוניים מאד קשים, אז גם ילדים על רקע של מצוקה וילדים נורמטיביים הביאו לבית הספר.

<הילה סגל: זה לא המצב.

יעקב מרגי: דוגמאות נוספות של א' עד ו'.

<הילה סגל: אני כן רוצה להגיד שבהמשך אנחנו נעבור לערר ונראה.

<הילה סגל: אני חושבת שיש לנו את האחוז הגבוה ביותר של עררים שהתקבלו.

<הילה סגל: זאת אומרת שבניגוד להחלטת בית הספר, ההחלטה של הערר הייתה - - -

יעקב מרגי: אנחנו נעמוד על זה, כמה החלטות לעומת - - -

<הילה סגל: אבל שניים מתוך ארבעת הילדים האלה חזרו לבית הספר.

<הילה סגל: זאת אומרת שני מקרים מתוך הארבעה הם מקרים שבהם היו בעיות התנהגות מאד מאד קשות, אבל בתהליך – וצריך להבין שכולם עוברים תהליך.

<הילה סגל: גם ילד וגם הורה, כשבית ספר שם קו אדום מאד מאד ברור, משהו בשני המקרים האלה גם התאפשר בגיוס לטיפול שאפשר החזרה לתוך בית הספר בתהליך של הערר.

יעקב מרגי: לאו דווקא אותו בית ספר.

<הילה סגל: אותו בית ספר.

<הילה סגל: בשני המקרים האלה מתוך הארבעה של היסודי, באותו בית ספר, כן.

יעקב מרגי: והם מופיעים עדיין בדו"ח.

<הילה סגל: כן, כי אנחנו מדווחים על ילדים שהורחקו לצמיתות, גם כאלה שהוגש נגדם ערר והערר התקבל.

<הילה סגל: כן.

יעקב מרגי: את יכולה לתת לי דוגמאות נוספות חוץ מהמקרה של הסכין?

<הילה סגל: של מצבים קיצוניים?

יעקב מרגי: כן, בכיתות א' עד ו'.

<הילה סגל: אני אומרת שוב, צריך לזכור לא לצבוע את החוויה במקרה הפרטי.

<הילה סגל: יש לנו מערכת של כמה ילדים, באמת מערכת שמטפלת בהרבה מאד ילדים ובתוך המערכת הזאת ישנם ילדים שמגיעים עם מצבי חיים מאד מאד מורכבים, עם מורכבות אישית, מורכבות משפחתית.

יעקב מרגי: לרוב זה תומך?

<הילה סגל: לרוב זה רב בעייתי, בוודאי.

יעקב מרגי: זה רב בעייתי.

יעקב מרגי: אוקיי.

<הילה סגל: יש לנו מצבים לצערי גם של ילדים צעירים, של התנהגות חריגה עם אפיונים שכמובן ברור שמה שצריך לעשות איתם זה עבודה חינוכית, טיפולית, בשיתוף עם הרווחה, אבל המורכבות קיימת והיא בקצה.

<הילה סגל: זה ילדים שהם ילדי קצה בגילאים האלה, אבל היא קיימת.

<הילה סגל: רפי רוצה להוסיף?

<רפי בטיט: אני רק רוצה להוסיף שאני חושב שהנקודה בתהליך הזה היא שאלף אין החלטה של אדם בודד.

<רפי בטיט: יש פה מערכת שלמה של מערכת שמתגייסת לטובת סיפור שכזה, כשקורה דבר שכזה.

<רפי בטיט: כשאני אומרת מערכת זה אפילו לא רק מערכת החינוך.

<רפי בטיט: מכניסים את הרווחה לתוך התמונה, את המשטרה הקהילתית.

<רפי בטיט: מכניסים הרבה מאד גורמים לתוך התהליך הזה.

<רפי בטיט: זה לא שמנהל אומר הילד הזה לא מתאים לי, הוא מוצא איזו שהיא סיבה, הוא מהווה סכנה או הוא לא מתאים לבית הספר והוא מחליט החלטה.

<רפי בטיט: אפילו לא מפקח כולל.

<רפי בטיט: יש פה תהליך מאד מאד ארוך בתוך הסיפור הזה ומאד מאד משמעותי, שגם אותו עדיין אנחנו לא מוותרים ומתחילים לבדוק שינויים של מקום אחר, של מסגרת אחרת, של מסגרת חלופית וכדומה.

<רפי בטיט: אני חושב שזה השינוי המהותי היום, שהשרביט לא נמצא בידו של אף אחד.

<רפי בטיט: אף אחד לא מחליט על אף גורל של אף ילד.

<רפי בטיט: זו המשמעות של התהליך העמוק שקורה היום במערכת, שאנחנו לא מוותרים ואנחנו נאבקים גם ברמת הפיקוח שלנו וגם ברמת גורמים נוספים.

<רפי בטיט: אם עובדים סוציאליים מרימים ידיים, אז אנחנו אומרים לא, בואו נחשוב מה כן.

<רפי בטיט: אז לפי פקיד סעד, לא עובד סוציאלי, כדי שיפעיל את חוק הנוער בדבר הזה ואם לא מצליחים, זאת אומרת המעגלים מתרחבים כל הזמן.

יעקב מרגי: וטוב שהגענו לזה, כי אנחנו, אני זוכר תקופות שהייתי לוקח נתון כזה לעיר מסוימת, לא ברמת מדינה.

<הילה סגל: מבחינת המספרים.

<מירב ישראלי: מבחינת המספרים והכמויות.

<הילה סגל: אבל חשוב שנגיד בזהירות ובצניעות שמה שמאפשר לנו המהלך הזה, כמו שרפי תיאר, הוא מנגנונים של בקרה.

<הילה סגל: כשיש מנגנונים ויש פה עוד תהליכים של ערר, אז יש פה מסרים שעוברים בצורה יותר ברורה.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: נתקדם.

<הילה סגל: טוב, אני אמשיך.

<הילה סגל: בעצם השלב הבא הוא הנסיבות של ההרחקה, וגם כאן, באמת בשקיפות, ככל שניתן, הבנו את התמונה גם לגבי איזה נסיבות הן נסיבות שהן נסיבות להרחקה והאם הן עומדות - - -

יעקב מרגי: תמליצו למשרד החינוך, אלה שעורכים את הטבלאות, עם הצבעים ועם זה, שייקחו בחשבון את הצילומים.

<הילה סגל: אני אשתפר.

יעקב מרגי: תמיד כייף לראות מסמך צבעוני, אבל - - -

<שפיע אלג'מאל: יש כסף למצלמה צבעונית?

יעקב מרגי: משתדלים כמה שיותר, אם חוסכים.

יעקב מרגי: אנחנו כנסת ירוקה.

<הילה סגל: פחות נייר.

<הילה סגל: אתה צודק.

<הילה סגל: אנחנו צריכים לזכור שזה בשחור לבן.

<הילה סגל: נסיבות ההרחקה – בעצם מה הנסיבות של ההרחקה.

<הילה סגל: אז אפשר לראות בדו"ח הזה שהאחוז הגבוהה ביותר של הנסיבות שבגינן הייתה הרחקה זה בעיות התנהגות חמורות.

<הילה סגל: 25% מהילדים שמופיעים כאן בדו"ח, בעצם ההליך של ההרחקה לצמיתות נעשה על רקע של בעיות התנהגות חמורות.

<הילה סגל: יש כאן עוד קריטריונים של מעורבות במעשה אלימות חמורה, מעורבות בפגיעה מינית, אלימות כלפי אנשי הצוות החינוכי, הישגים לימודיים נמוכים, שימוש או סחר בסמים, בעיות חמורות של ביקור סדיר וחוסר הסתגלות כללי למסגרת.

<הילה סגל: אפשר לראות שהרוב המכריע – בהמשך לדברים הקודמים שלנו – הוא אוסף של בעיות.

<הילה סגל: זאת אומרת מספר הילדים שבהם הנסיבות להרחקה מדובר באמת בסיבה אחת, הם מעטים.

<הילה סגל: ברובם הם מתלווים להרבה מאד בעיות נוספות, כמו שהן מצוינות כאן.

יעקב מרגי: כשאת אומרת לי חוסר הסתגלות כללית למסגרת, אחרי שאני מבודד את כל סוגי האלימות, התנהגויות כאלה ואחרות, אני מתקשה - אני נוטה להבין - אבל אני מתקשה לקבל, אלא אם כן תסבירי לי.

יעקב מרגי: כשאת אומרת חוסר הסתגלות כללית למסגרת, אחרי שבודדת את ההתנהגות החמורה, אלימות חמורה, פגיעה מינית, סחר בסמים, כל אלה, מה נשאר שם?

יעקב מרגי: מה זה הסתגלות?

יעקב מרגי: לפוצץ את מהלך השיעור?

<הילה סגל: לא, אני אגיד ככה.

יעקב מרגי: לא מכין שיעורי בית?

יעקב מרגי: מה היא הסתגלות?

יעקב מרגי: לא מקבל מרות?

<הילה סגל: קודם כל אפשר לראות שאתה מדבר כרגע על שני ילדים.

<הילה סגל: זאת אומרת מתוך 98 ילדים, אתה מדבר על שני ילדים שלגביהם צוין שמדובר בחוסר הסתגלות.

<הילה סגל: כל השאר זה גם חוסר הסתגלות וגם עוד כמה דברים שמופיעים כאן בטבלה.

<מירב ישראלי: אני רוצה להוסיף עוד שאלה על זה לגבי הנסיבה של הישגים לימודיים נמוכים.

<מירב ישראלי: למיטב זיכרוני, בחוק נאמר במפורש שהרחקות לצמיתות הן לא לגבי הישגים לימודיים.

יעקב מרגי: לא יכול להיות.

<הילה סגל: לא, אני אקרא לך מה כתוב.

<מירב ישראלי: ויש פה שלושה ילדים ש - - -

<הילה סגל: אני חיכיתי לשאלה הזאת.

יעקב מרגי: אבל זה מתלווה לבעיה.

<מירב ישראלי: לא, אבל כתוב פה – נסיבה יחידה להרחקה, שלושה.

<מירב ישראלי: אולי אני קוראת לא נכון.

יעקב מרגי: לא, את קוראת נכון.

<מירב ישראלי: זה כתוב בחוק במפורש שזה לא חל.

יעקב מרגי: גם פעם שעברה, בדיון הקודם, זה שאתם נותנים לנו למעלה נתונים כאלה ולאחר מכן מתלווה לבעיות כאלה, זה מקשה עלינו לקרוא.

<הילה סגל: זה מקשה?

<הילה סגל: חשבתי שזה ראוי.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אם זה היה הולך בקורלציה, ביחס ישר, הייתי מבין למה את מתכוונת.

יעקב מרגי: תסבירי.

יעקב מרגי: בואי ניקח את הנקודה הזו שאני התחלתי עם חוסר הסתגלות כללית למערכת עם שני תלמידים, נכון?

<שפיע אלג'מאל: אני אתן לך דוגמא.

<שפיע אלג'מאל: אצלנו במגזר הערבי אני אחראי על החינוך המקצועי טכנולוגי ולא פעם ולא פעמיים - - -

יעקב מרגי: האוכלוסייה הכי קלה במערכת החינוך.

<שפיע אלג'מאל: ממש הכי קלה.

<שפיע אלג'מאל: לא פעם ולא פעמיים הייתי במחוז צפון, במחוז חיפה, בוועדה של תלמיד – זה היה לפני שלוש שנים – שהורחק מבית ספר אחד לבית ספר אחר וההמלצה שלי לתת לו מח"ט – מרכז חינוך טכנולוגי ולהכניס אותו למסגרת של מערכות החשמל.

<שפיע אלג'מאל: הילד הזה – בחשמל – לא הייתה לו הסתגלות.

<שפיע אלג'מאל: אז העברנו אותו מהחשמל לתיירות.

<שפיע אלג'מאל: היה משהו בתיירות באותו מח"ט.

<שפיע אלג'מאל: ושם מצא את עצמו והיום הוא בוגר ועובד באיזה בית מלון בנתניה.

יעקב מרגי: ובגלל שהוצאתם אותו מהחשמל הוא מופיע בדו"ח?

<מירב ישראלי: אבל זה לא אמור להיכנס.

<שפיע אלג'מאל: לא, לא, אני אומר לך, זה לא בדו"ח הזה, זה לפני שלוש שנים.

יעקב מרגי: אתה מסביר לי מה זה חוסר הסתגלות כללית.

<שפיע אלג'מאל: כן.

<בלה רדונסקי: אני רק רוצה לתת דוגמא.

<בלה רדונסקי: לפני כמה ימים בבית ספר ממלכתי בארץ, שנקבע הן בחוזרי המנכ"ל והן בתקנון הבית ספרי איך ילד הממלכתי הדתי ראוי שיופיע במוסד החינוכי.

<בלה רדונסקי: אני הכוונה לא אומרת זכר, נקבה או דברים אחרים.

יעקב מרגי: אבל היה עוזר לי אם היית אומרת יישוב.

יעקב מרגי: עיר.

<בלה רדונסקי: לא, לא.

יעקב מרגי: זה היה עוזר לי כדי להבין.

<בלה רדונסקי: והילד והוריו החליטו שהילד יגיע מאד פרובקטיבי לבית הספר וזה העלה מאד מאד גם את הבעיה בסביבה, בחברה, ביישוב.

<בלה רדונסקי: זה העלה גם בבית הספר הרבה תהיות.

<בלה רדונסקי: זה ילד שכל הזמן מנסה את הגבולות של מה מותר בממלכתי דתי ומה אסור, וכשזה הגיע למצב של קיצוניות, אז צריך לשקול האם אכן ההסתגלות שלו במוסד חינוכי ממלכתי דתי על פי כל הדרישות וכל ההיבטים, היא אכן מתאימה.

<הילה סגל: אוקיי.

<הילה סגל: בואו נתייחס גם לסוגיה של ההישגים הלימודיים, שעוד פעם, צריך לראות ולהסתכל שאנחנו מדברים על שלושה ילדים שמופיעים בדו"ח הזה.

<מירב ישראלי: אבל זה פשוט לא אמור להיכנס לדו"ח הזה.

<הילה סגל: כן.

<הילה סגל: אם קוראים את חוזר המנכ"ל רואים את הנסיבות הייחודיות שהן מאד מאד קיצוניות שבהן כן, ואני יכולה לקרוא לך מתוך חוזר המנכ"ל, שאסור להרחיק מבית ספר יסודי על רקע לימודי, אבל כל מה שקשור לחטיבת ביניים ובתי ספר על יסודיים, כתוב בחוזר במפורש – תלמיד הלומד באחת מכיתות הלימוד ז' עד י"ב לא יורחק מבית הספר שבו הוא לומד בשל הישגיו הלימודיים, אלא אם כן יתקיימו כל אלה.

<הילה סגל: ואז יש שורה באמת מאד קיצונית - - -

<מירב ישראלי: כן, אבל זה לא שייך לדו"ח הזה.

<מירב ישראלי: זה מה שאני אומרת.

<הילה סגל: זה שייך לדו"ח הזה.

<הילה סגל: זה בתוך חוזר המנכ"ל של הרחקה לצמיתות.

<מירב ישראלי: תסתכלי בחוק.

<מירב ישראלי: בחוק ההסדר הזה לא אמור לחול על הישגים לימודיים.

<מירב ישראלי: יש הסדר אחר שחל על הישגים לימודיים.

<מירב ישראלי: תבדקו את זה משפטית.

<בלה רדונסקי: לא, אז תראו, הנושא של הרחקה לצמיתות כולל בתוכו בעצם כל מיני היבטים, גם היבטים של הרחקה לצמיתות בשל אלימות וכל הדברים שמנינו כאן, ובמקרים החריגים, במידה והתקיימו התקנות – תקנות לימוד חובה לעניין הישגים לימודיים, אז הרי גם כאן יש אפשרות להרחיק לצמיתות, אבל זה רק בתנאי שכל התנאים הם מצטברים בתקנות.

<בלה רדונסקי: בתנאי שכל התנאים מצטברים בתקנות, רק אז אפשר להגיע למצב של הרחקה, שזה בסוף התקנות, ואז אנחנו חוזרים להרחקה לצמיתות.

<בלה רדונסקי: ההליך - - -

<מירב ישראלי: אז אני פשוט מפנה אותך לחוק.

<מירב ישראלי: אני לא אתווכח על זה עכשיו משפטית, אבל אני מפנה אותך לחוק - - -

<בלה רדונסקי: לתקנות, את מתכוונת.

<מירב ישראלי: תבחנו את זה עוד פעם ותראו את היחס בין ההרחקה מסיבות התנהגויות והרחקה - - -

יעקב מרגי: רגע, אם ככה זו בעיה.

יעקב מרגי: אני לא הייתי רוצה שדבר כזה ייעלם מעינינו בדיווח.

<בלה רדונסקי: לא, זה לא נעלם.

יעקב מרגי: לא, אם מירב צודקת, לכאורה לא הייתם צריכים לדווח.

<מירב ישראלי: לא, אבל צריך פשוט לעשות.

<מירב ישראלי: ההליך לדעתי הוא - - -

<בלה רדונסקי: ההליך הוא אותו הליך.

<בלה רדונסקי: ההליך הוא מנהלי.

<מירב ישראלי: פשוט תבדקו את זה.

<בלה רדונסקי: לא, אני אומרת שההליך הוא מנהלי.

<בלה רדונסקי: למה?

<בלה רדונסקי: כיוון כשחל חוזר מנכ"ל או חוק זכויות התלמיד – צריך להבין את ההלימה החוקתית בנושא הזה ולכן מבחינת מערכת כמנהל תקין אנחנו מחויבים לפעול על פי חוזר המנכ"ל, שההליך, גם אם עמדו בכל התנאים המצטברים, הרי מנהלית הוא יעמוד נכון בהרחקה לצמיתות.

יעקב מרגי: אני חוזר לשאלה הקודמת שלי.

יעקב מרגי: כשאת נותנת לי שלושה תלמידים עם הישגים לימודים נמוכים והסתגלות שניים ואת כותבת מתחת לזה מתלווה לבעיות נוספות, למה את מתכוונת ב-42?

יעקב מרגי: מה ה-42 נותן?

יעקב מרגי: נתחיל עם הישגים לימודיים נמוכים.

<הילה סגל: להישגים לימודיים – זאת אומרת של-42 תלמידים שדווחו לנו בהרחקה לצמיתות, היו להם גם הישגים לימודיים נמוכים וגם בעיות נוספות מאלה שמופיעות כאן בטבלה; ובסך הכל זה 45 ילדים שדווח לגביהם על אפיון של בעיות של הישגים לימודיים נמוכים, עוד פעם - - -

יעקב מרגי: ובעיות התנהגות ובכל זאת הורחקו רק שלושה.

<הילה סגל: לא, לא, לא.

<הילה סגל: לא הורחקו רק שלושה.

יעקב מרגי: אז מה זה נותן לי - - -

<הילה סגל: 45 ילדים שדווחו בדו"ח הזה הם ילדים שהיה להם רקע גם של הישגים לימודיים נמוכים.

<הילה סגל: שלושה מתוכם הם רק - - -

יעקב מרגי: אה, טוב.

יעקב מרגי: הסתכלות הפוכה, בסדר.

<מירב ישראלי: אני אשאל ככה, ילד כזה של הישגים לימודיים נמוכים, מה עושים איתו?

<הילה סגל: רפי, אתה רוצה להסביר?

<רפי בטיט: כן.

<רפי בטיט: תראו, אני אגיד, קודם כל צריכים לזכור שיש דו"ח שהוגש לכנסת על ידי מכון ברודקייל בשנת 2001 בכל הנושא של נשירה סמויה.

<רפי בטיט: הדו"ח שם מגדיר פרמטרים של נשירה סמויה.

<רפי בטיט: הוא מגדיר מדד התנהגותי, שזה כל ההיעדרויות המרובות, חוסר הגעה לבית הספר בזמן, למידה מועטה מאד; ומד רגשי.

<רפי בטיט: ניכור של בית הספר, תחושת ניכור כלפי בית הספר והמימד התפיסתי קוגניטיבי, שזה אומר התייחסות שלילית ללמידה.

<רפי בטיט: כשאנחנו מדברים על הישגים לימודיים, זה לא שילד במקום לקבל 80 במבחן קיבל 20 במבחן.

<רפי בטיט: אני יכול להגיד לכם שאני חוזר מסיור בראשון לציון, מהצגה של תלמידים ותלמיד מספר שהיה לו 60 בארבע יחידות במתמטיקה, הוא ביקש לעבור לחמש, המורה עשתה לו מבחן ובמבחן הוא נכשל והיא אמרה לו אתה עובר הקבצה.

<רפי בטיט: שאלו את הילד למה עברת הקבצה לדעתך, אז הוא אמר כי בית הספר לא עובד לפי מבחנים אלא לפי המוטיבציה והרצון.

<רפי בטיט: אבל כשיש במימד התפיסתי – ואני קורא מתוך הדו"ח – התייחסות שלילית ללמידה, כולל תחושה שלמידה בבית הספר אינה תורמת ואינה משמעותית – זאת אומרת זה לא שלילד יש ציון שלילי כזה או אחר, אלא - - -

<מירב ישראלי: זה לא הישגים לימודיים.

<רפי בטיט: זה הישגים לימודיים.

יעקב מרגי: רגע, רגע, רפי, אני אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: השאלה מה הנקודה המכריעה?

יעקב מרגי: כשאתה בא ואומר תחושת הניכור, מוטיבציית לימודים נמוכה, איך אמרת לגבי הקוגניטיבי?

<רפי בטיט: יש שם התנהגותי, היעדרויות מרובות.

<רפי בטיט: רגשי.

יעקב מרגי: היעדרויות מרובות ורגשי.

<רפי בטיט: כל הנושא של החברתי - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: והישגים.

יעקב מרגי: טבעי שיהיו לו הישגים לימודיים נמוכים, בסדר?

יעקב מרגי: אני מנסה להבין אותך.

יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי לו יצויר שהבן אדם לא נעדר והגיע באופן סדיר יחסית, מתאים לפי החתך של בית הספר והכיתה שלו.

יעקב מרגי: הוא מגיע.

יעקב מרגי: משתתף בכל הפעילויות החברתיות של בית הספר.

יעקב מרגי: אמרתי, היעדרויות אין כמעט.

יעקב מרגי: מצב נורמאלי ותהיה לו רק הסוגיה הזו של ההתפתחות הקוגניטיבית והישגים לימודיים נמוכים, על זה הוא לא יורחק לצמיתות.

<בלה רדונסקי: נכון, הוא לא יורחק.

<מירב ישראלי: זה לא הישגים נמוכים.

<מירב ישראלי: זו הגדרה לא נכונה.

<רפי בטיט: תראו, אנחנו נפגוש את הילדים, אנחנו קוראים לזה מספר המימדים.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אני עכשיו יכול להבין למה הכנסת ברובריקה הזו, כי לך חשוב שאני אדע שהיו עוד 42 מקרים עם הישגים לימודיים - - -

<הילה סגל: לא, הרוב המכריע של הילדים - יכולו להביא טבלה פחות מפורטת – אבל הרוב המכריע של הילדים - - -

<מירב ישראלי: לא, צריך לשבח אותם על ה - - -

<הילה סגל: גם אנחנו סביב הנתונים.

<הילה סגל: בגלל שאנחנו מפלחים את זה ככה, יש לנו יותר יכולת לברר את הפרטים כמו שעשיתי קודם לגבי הילדים הצעירים.

<הילה סגל: אבל כן צריך להגיד שהרוב המכריע של הילדים שמופיעים כאן, הם עם בעיות, עם נסיבות מרובות על הרקע של ההרחקה.

<רפי בטיט: בדיוק.

<רפי בטיט: תקראו לזה מסיבות - - -

<מירב ישראלי: כשהחוק הזה, התיקון הספציפי הזה חוקק, העניין הזה של הרחקה לצמיתות נאמר בחוק במפורש אפילו, שזה לא בא לטפל בנושא של הנשירה הסמויה.

<מירב ישראלי: זה שני נושאים שונים.

<מירב ישראלי: ילד שיש לו בעיות לימודיות, פשוט בעיות לימודיות, כשלא היה לימוד חובה עד י"א-י"ב בעבר, היו מנשירים אותו בעצם.

<מירב ישראלי: היום צריך למצוא לו – אם הילד לא מסתדר בבית הספר – צריך למצוא לו מסגרת חלופית.

<מירב ישראלי: כל הדבר הזה של ההרחקה לצמיתות לפי המנגנון הזה, הוא לא בא לטפל בילדים עם הישגים לימודיים נמוכים.

<מירב ישראלי: זה מה שבאתי להגיד.

יעקב מרגי: בסדר, אני רואה שהזמן - - -

<בלה רדונסקי: זה לא עומד בפני עצמו, אבל זה נדבך.

יעקב מרגי: אני חשבתי, אבל בואו נתקדם בסקירה.

<הילה סגל: חשוב לי להגיד, אנחנו עושים כאן משהו טכני בפיצול.

<הילה סגל: אנחנו יושבים כאן ומדברים רק על הרחקה לצמיתות, אבל בעבור הילדים, בעבור המערכת, זה רצף של מענים.

<מירב ישראלי: ברור, ברור.

<הילה סגל: אוקיי, אני אמשיך.

<הילה סגל: אני יודעת שתופס את תשומת הלב אלה שהם רק על ההישגים או רק על ההסתגלות, אבל אני רוצה שתסתכלו באמת על האחוזים הכי גבוהים, שזה בעיות התנהגות חמורות, שזה באמת גם בעיות של ביקור סדיר, אבל גם בעיות של אלימות לסוגיה ויש כאן מעורבות במעשי אלימות כלפי אנשי הצוות החינוכי, שהם אירועים שהם חמורים במיוחד ומתייחסים אליהם בחומרה, גם על פי חוזר המנכ"ל.

<הילה סגל: כאן אני רוצה לעבור לנושא של הגשת הערעורים.

<הילה סגל: בעצם הערר, אני יכולה כבר שוב לתת את התמונה לגבי הדו"ח ההשוואתי, אז גם בשנת הלימודים הקודמת עמדנו - ושנה שעברה זה היה 44, תשע"ו זה 40 - ואפשר לראות שאנחנו יורדים בכמות העררים, אבל עולים בכמות העררים שמתקבלים.

<הילה סגל: זאת אומרת 90%, וצריך להבין מה המשמעות של זה.

יעקב מרגי: המשמעות ברורה.

יעקב מרגי: המערכת יותר סובלנית וקשובה ומנסה למצוא פתרונות.

<הילה סגל: לא, אבל אני רוצה להגיד שזה לא פשוט למנהל בית ספר - - -

<רפי בטיט: וזה אמיתי.

יעקב מרגי: אוי ואבוי אם הייתי חושב שמביאים לוועדה משהו לא אמיתי.

<הילה סגל: אני רוצה להגיד שמנהל בית ספר שעשה הליך – ומאד מאד מקפידים על ההליך, שהוא יהיה נכון – ומשפחה מגישה ערר והילד חוזר לבית ספר – זו סיטואציה מאד מאד מורכבת.

<הילה סגל: מנהלי בתי ספר לא רוצים להגיע לסיטואציה הזאת וזאת אמירה של המערכת שאומרת שלא מוצו כל האפשרויות.

<הילה סגל: לצד זה אני כן שוב אומרת שגם הילד והמשפחה שלו עוברים תהליך.

<הילה סגל: כשנמצאים ככה בקו אדום מאד מאד ברור, יש - - -

יעקב מרגי: המספרים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: הלאה.

<הילה סגל: כן.

<הילה סגל: יש פה התייחסות לנושא ההרחקה לאלתר, זאת אומרת הרחקה מיידית.

<הילה סגל: 18 תלמידים דווחו שהם הורחקו לאלתר.

<הילה סגל: 18 מתוך 98.

<הילה סגל: הנסיבות הן נסיבות של אלימות קשה כנגד תלמידים, אלימות קשה נגד מורים ואירועים של אלימות מינית.

<הילה סגל: באמת מצבים מאד מאד קיצוניים, שבהם הוחלט על הרחקה לאלתר.

יעקב מרגי: חשוב לי, לפני שנפתח את הדיון בנושא הזה, לגבי הסוגיה הזו של שימוש וסחר בסמים בתוך בית הספר.

יעקב מרגי: איך המערכת מסתכלת על זה?

<הילה סגל: טוב, אז קודם כל - - -

יעקב מרגי: כי הנתונים הם קטנים, כשאנחנו יודעים את הבעיה.

יעקב מרגי: השאלה איך המערכת מתייחסת לזה.

<הילה סגל: אתה מכיר את העמיתה שלי, את קרן רוט-איטח שבעצם ממונה בשפ"י על מניעת שימוש בחומרים - בסמים, אלכוהול וטבק – וזאת סוגיה מאד מורכבת, משום שגם חברתית אנחנו מבולבלים ומעבירים מסרים סותרים לילדים.

<הילה סגל: יש במערכת החינוך פעילות - - -

יעקב מרגי: אם אנחנו מדברים, אמרתי לאחד השרים בישיבת הכנסת בשבוע שעבר, לגלעד ארדן אמרתי את זה, השר לביטחון הפנים.

יעקב מרגי: אמרתי לו תקשיב, אני מבין את הרציונאל של אי הפללה, של ההדרגה הזו ולא מיד להפליל.

יעקב מרגי: אבל עם כל הכבוד, הבוגרים שבחברה הישראלית לא קוראים את השורות הקטנות.

יעקב מרגי: אנחנו הולכים לכותרות.

יעקב מרגי: ונוצר איזה רושם כזה אצל בני הנוער והמבוגרים וזהו, הקנאביס כבר מותר לשימוש והם לא יורדים לשורות הקטנות.

יעקב מרגי: אמרתי לו שהוא חייב לצאת גם בקמפיין מה התופעות, מה ההשלכות.

יעקב מרגי: כי נעשה פסטיבל סביב כל הסיפור הזה ואני מסכים איתך במסרים הסותרים כחברה.

<הילה סגל: אני רק חייבת להגיד שברמה החינוכית יש 1,200 מב"סים, שזה מובילים בית ספריים בנושא של מניעת שימוש בסמים.

<הילה סגל: צריך להבין את הגודל.

<הילה סגל: נעשית פעילות עצומה.

יעקב מרגי: ואלכוהול.

<הילה סגל: נכון, סמים ואלכוהול.

<הילה סגל: בלה תגיד על זה משהו בהיבט המשפטי.

<בלה רדונסקי: אני רק אגיד שבמסגרת הצעת החוק שעכשיו ישבנו עם המשרד לביטחון הפנים בנושא הזה, אנחנו בהחלט דיברנו על ועדה משותפת שתידון ומשרד החינוך עמד על זה שיהיו קריטריונים מאד מובנים הן להיבט של בחינת הנושא והן להיבט הטיפולי של הנושא וכל זה נכנס לתוך הצעת החוק.

<בלה רדונסקי: כך שאנחנו מחכים, הוועדה אמורים להתחיל ממש בשבועות הקרובות ואנחנו בהחלט נעמוד על כל ההיבטים, שגם אתה מדבר עליהם, כולל הסברה, כולל העמקה של חידוד הדברים.

<בלה רדונסקי: כי אתה צודק, לגבי קטינים זה מסר שהוא מאד בעייתי.

יעקב מרגי: אני שומע את השיח של בני הנוער.

יעקב מרגי: אוקיי, בבקשה, בואו נמשיך.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים שיישאר זמן.

יעקב מרגי: הבאנו אורח.

יעקב מרגי: התעללנו בו בכניסה.

יעקב מרגי: הוא חייב להסביר לנו מה קורה בחברה הערבית.

יעקב מרגי: בבקשה.

<הילה סגל: בסדר גמור.

<הילה סגל: יש לנו נתונים לגבי מצב התלמידים לאחר ההרחקה.

יעקב מרגי: זאב, רצית לצאת?

יעקב מרגי: אתה רוצה משהו באמצע?

יעקב מרגי: ברשותך אני אתן לו.

<זאב גולדבלט: ממש שני משפטים בלבד.

<זאב גולדבלט: אחד, מניסיוני, אני חושב הדי ארוך, למדתי - - -

<שפיע אלג'מאל: אפשר להציג רק מי אתה?

<זאב גולדבלט: זאב גולדבלט, מנכ"ל פורום ועדי ההורים היישוביים.

<זאב גולדבלט: מניסיוני למדתי שמערכת החינוך מתייחסת לנושא הזה באמת בדחילו ורחימו, ובאמת בחרדת קודש.

<זאב גולדבלט: הוועדות שאני - - -

יעקב מרגי: אמרתי לך, אני למדתי בבית ספר יסודי שהייתי יכול לתת להם את המספר הזה רק ב-.

יעקב מרגי: ואני זוכר את הדמויות.

<זאב גולדבלט: בסדר.

<זאב גולדבלט: אז איך אומרים, אני יודע שאנשי משרד החינוך לא רגילים לשמוע ממני הרבה מחמאות, אבל בפירוש שאפו גדול על זה.

<זאב גולדבלט: הדבר היחיד שאני כן מבקש ואני נוגע דווקא בחלק השני, והיה ומחליטים להרחיק, יש את ועדות הערר בהן אני כן קורא למשרד החינוך לעשות רביזיה בנציגי ההורים בוועדות הערר.

<זאב גולדבלט: אין שם נציגי הורים אוטנטיים כבר למעלה מעשור.

<זאב גולדבלט: לא עשו שם שום רענון כבר למעלה מעשור.

<זאב גולדבלט: זה מינויים אישיים של השר, למיטב ידיעתי ולא - - -

<בלה רדונסקי: לא, לא, ממש לא.

<זאב גולדבלט: זה מה שהסבירה לי אז, לפני שנתיים, מנהלת המחלקה שאחראית על נושא הערר.

<בלה רדונסקי: לא, לא, זה ממש לא, כאשר צריך להבין שיכול להיות שאתה מדבר בכלל על משהו אחר, אבל יש ועדות ערר שהורים לא יושבים בהן, למשל כמו בפגיעות מיניות, בגלל דברים מובנים.

<זאב גולדבלט: ברור.

<בלה רדונסקי: בנושא של הרחקה, הם מוזמנים והרבה פעמים אומרים לנו שלא יגיע נציג, אבל זה לא מינויים של אף אחד.

<זאב גולדבלט: בכל מקרה אני כבר קורה למשרד החינוך – תרימו את הכפפה.

<זאב גולדבלט: אנחנו עומדים לרשותכם.

<זאב גולדבלט: יש לנו עכשיו שלוחה בכל יישוב, בכל עיר.

יעקב מרגי: כמעט.

<זאב גולדבלט: בכל מחוז של המשרד.

<זאב גולדבלט: תגידו שאתם רוצים, אנחנו נשלח נציגות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ייקחו את זה, יחשבו, ישקלו.

<זאב גולדבלט: תודה רבה.

<בלה רדונסקי: אנחנו תמיד מזמינים.

יעקב מרגי: בבקשה, סליחה שעצרתי אותך.

<הילה סגל: גם צריך לזכור - - -

יעקב מרגי: גם בכם התעללו בכניסה?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: אתמול הייתי ליד טובא.

יעקב מרגי: אני יודע איזה מרחק זה.

<קריאה: אז למה לא את?

יעקב מרגי: חשבתי, אבל זו שעה שאני צריך להגיע הביתה, וזה בדרום, אז תבין לבד.

יעקב מרגי: זו הזדהות עם שעות הנסיעה שלך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<הילה סגל: יש פה נתונים נוספים שאנחנו מבקשים וצריך להבין שכשאנחנו בעצם השאלה יודעים שכשאנחנו שואלים את בתי הספר ואת המחוזות האם ליוויתם, האם נתתם טיפול – זה מסר שאומר – ככה זה צריך להיראות.

<הילה סגל: מאז שאנחנו שואלים, יש לנו את השאלון הזה שנשלח למחוזות - זה עוד כלי שלנו להעברת מסרים.

<הילה סגל: אז יש כאן נתונים לגבי מצב התלמידים לאחר הרחקה, שמתייחסים גם לסוגיה של המענה הטיפולי וגם למידת ההסתגלות.

<הילה סגל: צריך לזכור שזה קבוצת הילדים שבאמת בקצה בקצה של המערכת.

<הילה סגל: אם היינו כותבים כאן שהכל טוב ויפה זה היה נשמע תמוה.

<הילה סגל: אז התמונה היא תמונה מורכבת והיא בהלימה למציאות.

<הילה סגל: מהתמונה שקיבלנו – יש לנו 57% מהילדים שמקבלים מענה טיפולי, 43% שמלא מקבלים.

<הילה סגל: צריך לזכור שבהרבה מקרים, ברוב המקרים, המענה הטיפולי – ילד ומשפחתו צריכים לרצות אותו.

<הילה סגל: הרבה פעמים הם מסרבים לליווי כזה, גם כשהוא מוצע.

<הילה סגל: ב-11% של המקרים נפתח תיק במשטרה בגין מעורבות פלילית, ואולי יתייחסו כאן על הליווי שנותנים להם בשירות המבחן לנוער.

<הילה סגל: ויש כאן נתונים לגבי המצבים שבאמת נמצאים – האחוז שלומד הוא 82% ויש כאן נתונים לגבי הנשירה ולגבי סיום 12 שנות לימוד.

<הילה סגל: אפשר להסתכל על הטבלה הבאה ש - - -

יעקב מרגי: את אומרת לי לסיום ש-12 שנות לימוד זה מתייחס למי?

יעקב מרגי: מתוך ה-18 האלה?

<הילה סגל: לא.

<הילה סגל: 3% מתוך כלל התלמידים שדווחו כאן בדו"ח.

<הילה סגל: זאת אומרת 3% מתוך ה-98 סיימו במסגרות שהן מסגרות של היל"ה או מסגרות שרפי יכול להרחיב עליהן, אבל שבאמת המטרה שלהם היא לסיים 12 שנות לימוד.

<מירב ישראלי: אפשר להגיד מה הגילאים של ה-15% של הנשירה?

<מירב ישראלי: יש לכם את הנתונים?

<הילה סגל: אין לי.

<הילה סגל: אני יכולה לשלוח תשובה יותר מפורטת.

<מירב ישראלי: בעצם לפי החוק היום אמורים למצוא להם מסגרת.

<הילה סגל: נכון, אבל שוב, התמונה היא יותר מורכבת, וכשאנחנו מדברים על 15% מכלל תלמידי ישראל זה באמת קצה שבקצה.

<מירב ישראלי: מכלל ה-98.

<מירב ישראלי: זה עוד - - -

<הילה סגל: נכון.

<הילה סגל: יש מאמץ אדיר של אגף ילדים ונוער בסיכון, באמת לתת את המענים השונים, המגוונים, בעומקים השונים כדי לאפשר מסגרת.

<הילה סגל: אתה רוצה להוסיף?

<רפי בטיט: כן, רק להוסיף בנושא.

יעקב מרגי: אני רוצה לעבור למגזר הערבי, אז תקצרו בבקשה.

<רפי בטיט: רק משפט בנושא הזה.

<רפי בטיט: צריך להגיד שבאופן יחסי ל-OECD וכו', אנחנו נמצאים במצב מאד טוב באחוזי הנשירה ברמה הארצית.

<רפי בטיט: אם אנחנו נוריד את הקצוות, שיש לנו את המגזר הערבי, שבתוך זה גם המגזר הבדואי ואת המגזר החרדי ששם יש לנו אופרציה קצת שונה, אז אנחנו בכלל במצב מעולה אפילו בתחום הנשירה.

<רפי בטיט: אני חייב להגיד שהמשרד כמשרד עושה הרבה מאד והוא מציב גם משאבים כלכליים, גם הון אנושי שמושקע בתוך התהליכים למניעת נשירה, אנחנו גם רואים את זה.

<רפי בטיט: אני רק רוצה להוסיף שצריכים לזכור שיש את התמונה החינוכית שפורסמה והיה לה הרבה הד ואחד המדדים המשמעותיים מאד שם זה הנושא של התמדה.

<רפי בטיט: זאת אומרת אנחנו היום באים למנהל אומרים לו תקשיב, בכיתה ט' נכנסו לך מחזור של 120 תלמידים, אנחנו נמצאים בכיתה י"ב כעבור 4 שנים, יש לך עכשיו 100 תלמידים – אנחנו רוצים הסבר אחד-אחד איפה הוא הלך.

יעקב מרגי: אתם יכולים לומר לי בוודאות שסוגיית התמונה החינוכית עוזרת, מסייעת?

<הילה סגל: מאד עוזרת.

<רפי בטיט: מאד.

<רפי בטיט: היא מאד מקצועית.

<רפי בטיט: אלף זה כלי שאנחנו עובדים איתו ככלי - - -

יעקב מרגי: יש לי תחושה שמישהו שילם מחיר על זה, אבל לא משנה.

יעקב מרגי: זה לא הדיון כאן.

<רפי בטיט: לא, אני גם רוצה להגיד פה בוועדה, שצריכים לזכור.

<רפי בטיט: אני תמיד אומר את זה לפחות בצוותים אצלנו, שעובדים באופן מעשי.

<רפי בטיט: התמונה החינוכית זה מספרים, אבל לנו, אחרי כל מספר כזה יש שם ותעודת זהות ואנחנו יודעים להגיע לכל ילד כזה.

<רפי בטיט: זאת אומרת סתם לדוגמא הבאתי את ההתמדה שמנהלי בתי ספר נמדדים על זה היום.

<רפי בטיט: אנחנו יודעים שבעבר מנהל שרצה להצליח בבגרות עשה ניפוי של תלמידים - - -

יעקב מרגי: רפי, אנחנו קיימנו דיון על התמונה החינוכית, יצאנו מאד בסיפוק מהדיון הזה והלוואי.

<רפי בטיט: אני שמח לשמוע.

יעקב מרגי: אני שחררתי קיטור כדי לא לקבל כיב קיבה.

יעקב מרגי: אמרתי הלאה.

<הילה סגל: מודדים בבולטות את הנתונים האלה.

יעקב מרגי: אני רוצה לעבור לאורח.

<הילה סגל: אני יכולה להגיד רק משפט?

יעקב מרגי: לסיכום.

<הילה סגל: אני הייתי פה בכמה דיונים על מצבים שבהם הורים הגיעו והתלוננו על אירועי אלימות קשים.

<הילה סגל: צריך לזכור את התמונה המורכבת.

<הילה סגל: ילד שיש לו בעיות התנהגות קשות, אנחנו רוצים להכיל אותו, אבל יש מצד שני - - -

יעקב מרגי: חבל שהזכרת לי את זה.

יעקב מרגי: אני אגיד לך, בדיונים האלה שהיינו, תקשיבי, הוועדה פה לא תיתן לעולם רוח גבית למי שבאמת נוקט באלימות בתוך בתי הספר.

יעקב מרגי: בדיונים האלה עלו גם דוגמאות שדווקא זה שסבל מאלימות הורחק מבית הספר ולא קיבלנו - - -

<הילה סגל: זה יותר מורכב מזה, אם יורשה לי להגיד.

יעקב מרגי: בסדר.

<הילה סגל: אבל לא ניסיתי להגיד את זה.

<הילה סגל: ניסיתי להגיד שצריך לזכור את המורכבות של המערכת, שצריכה לתת מקום גם להכיל את הילד עם המורכבות וגם לשמור על הילדים האחרים מאלימות.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: התייחסות מתוך כל הסיפור הזה ממוקדת למגזר הערבי.

יעקב מרגי: חבל שבדו"ח זה לא - - -

<שפיע אלג'מאל: פה יש, יש ערבים.

<הילה סגל: יש.

יעקב מרגי: כן, אבל כשאני אומר, הרי ידענו בדיון הקודם ובסעיף 3 קבענו שתהיה התייחסות מיוחדת למגזר הערבי.

יעקב מרגי: אני הייתי מצפה שבטבלה הראשונה אקבל גם פילוח לפי מגזרים.

<הילה סגל: יש פילוח לפי מגזרים.

יעקב מרגי: לגבי כל ה-98.

<הילה סגל: יש לנו 7 ילדים.

<הילה סגל: אפשר לפלח אותם, אבל זה ייתן תמונה מאד - - -

יעקב מרגי: בוא, תן לי סקירה.

<שפיע אלג'מאל: אוקיי, אני אתחיל ברשותכם.

<שפיע אלג'מאל: שלום לכם וצהריים טובים.

<שפיע אלג'מאל: יש איזה תכנית ברדיו, בקול ישראל בערבית, שקוראים לה אג'נדה, כל יום בשעה שמונה.

<שפיע אלג'מאל: מזה חודשים התכנית מתחילה או במקרה רצח או בתאונת דרכים או בירי על ראש מועצה.

יעקב מרגי: אג'נדה, מה אתה רוצה?

יעקב מרגי: יש להם אג'נדה.

<שפיע אלג'מאל: זו אג'נדה.

<שפיע אלג'מאל: האג'נדה הזו במגזר הערבי, התמונה - - -

יעקב מרגי: לא, לתכנית יש אג'נדה.

יעקב מרגי: לא אמרתי למגזר.

<שפיע אלג'מאל: לא לתכנית, אבל התלמידים, המורים והמנהלים, הרי בית הספר הוא תמונת ראי לקהילה.

יעקב מרגי: נכון.

<שפיע אלג'מאל: הם שומעים, הם רואים והם חווים והם מרגישים.

<שפיע אלג'מאל: אז אני רוצה להגיד לך, ממה שיש לו בבתי הספר הערבי, אני מאד גאה גם במנהלים, גם במפקחים, גם בצוותים החינוכיים.

<שפיע אלג'מאל: אני אתן לך כמה דוגמאות במחוז צפון, שיש בו את אחוז התלמידים והמורים הגבוה ביותר במשרד.

<שפיע אלג'מאל: מפקח המחוז הערבי, לא מחכה לסוף שנת הלימודים, כמו שעושים הכנות למסיבת סיום שנה, אלא הוא מכנס את הפיקוח הכולל, ממש לכמה ימים ועושה איתם סדנא, עם מומחים, על חוק התלמיד וזכויותיו.

<שפיע אלג'מאל: אותו מנהל שחווה את הסדנאות, ואני נוכחתי, יעקב, בתוך הסדנאות האלה ואפילו עושים סימולציות.

<שפיע אלג'מאל: ממש עושים סימולציות.

<שפיע אלג'מאל: אותו מנהל, במסגרת מנהל, מפקח ומנהליו מטמיע את החוק הזה למנהלים ואותם מנהלים מטמיעים את הנושא לתלמידים.

<שפיע אלג'מאל: אני רוצה לציין לך כמה דברים מאד חשובים לגבי מה שקורה בתוך בתי הספר, וזה ברמה של תכנית אישית.

<שפיע אלג'מאל: ממש תכנית אישית.

<שפיע אלג'מאל: בונים מערכת שעות מותאמת לאותם תלמידים - - -

יעקב מרגי: שפיע, בוא תקשיב.

יעקב מרגי: מאחר שלא נחתנו מיד לדיון הזה, אני לוקח שבעה תלמידים מורחקים לצמיתות.

יעקב מרגי: כשאני מכיר את המצב במערכת החינוך הערבית, זה לא מדבר לי.

יעקב מרגי: זה או שזה הולך ביחס ישר ועל כל תלמיד מורחק יש מנהל שמורחק או המורה חוטף מכות, או משהו אחר, או שמישהו מטאטא לי פה נתונים, או שהמערכת מלמטה – ואני לא חלילה מלין על משרד החינוך – לא משחרר את הקיטור.

יעקב מרגי: אתה יורד לסוף דעתי או שאני אסביר?

<שפיע אלג'מאל: אני מבין אותך, אבל זה לא עניין של - - -

יעקב מרגי: אז שבעה תלמידים מורחקים לצמיתות לא משקף את מצבה של מערכת החינוך במגזר הערבי.

יעקב מרגי: יש פה איזו לקונה או בהתנהלות בסיפור הזה, או בדיווח.

<שפיע אלג'מאל: אני דווקא מסתכל על חצי הכוס המלאה.

<שפיע אלג'מאל: אתה עושה - - -

יעקב מרגי: אני מקווה.

<שפיע אלג'מאל: אני גם אתן לך - - -

יעקב מרגי: לא, אני מקווה שזה 80% - הלוואי ואני טועה בתחושה שלי ושזה 80% הכוס המלאה.

<שפיע אלג'מאל: אבל תשווה עם הממלכתי דתי, שזה 5.

<שפיע אלג'מאל: תשווה עם החרדי שזה 8.

<שפיע אלג'מאל: אז זה אותם מספרים.

יעקב מרגי: כן, אבל אני מכיר את המצב.

יעקב מרגי: תראה, כשיש שמונה בחרדי, ראית, שתקתי, אני מכיר את המציאות שם.

יעקב מרגי: כשאני בא ומדבר וכרגע אני לוקח את מערכת החינוך הממלכתי והממלכתי דתי ואני מסתכל על הנתונים, פחות או יותר הסתדר לי.

יעקב מרגי: כשאני לוקח את מערכת החינוך במגזר הערבי, שאני יודע מה.

יעקב מרגי: אני לא מייחס לה אלימות, שלא תבין אותי.

יעקב מרגי: אני לא מייחס לה כאוס, אבל אני מכיר במקומות רבים ויושבים כאן נציגים, גם מנהלי בתי ספר, גם מפקחים, גם ראשי רשויות, גם נציגי החברה הערבית פה בכנסת ואנחנו נחשפים לתמונת מצב שונה.

יעקב מרגי: השאלה אם יש הסבר לנתון הזה שנקרא 7.

<הילה סגל: אני רוצה להגיד משהו.

יעקב מרגי: רק משפט אחרון.

יעקב מרגי: מבחינתי לראות בדו"ח הזה שבעה תלמידים במגזר הערבי מורחקים לצמיתות, הלוואי ולא היה אחד, מבחינתי זה וי.

יעקב מרגי: השאלה אם זה נתון אמיתי.

<הילה סגל: אני יכולה להתייחס?

יעקב מרגי: אני רק אסיים, כדי שתביני.

יעקב מרגי: ודאי שתתייחסי.

יעקב מרגי: אם אני שואל ומוציא ואת רואה שאני מתאמץ גם כן.

יעקב מרגי: אז לי אין ספק שיש כאן גם חשש, מאחר שאיך נקרא לזה, המבנה של האוכלוסייה בתוך היישובים זה משפחות, חמולות, זה מטעם זה וההוא מטעם זה.

יעקב מרגי: האם זה לא מטאטא את המצב?

יעקב מרגי: האם יש מצבים?

יעקב מרגי: הלאה.

<הילה סגל: אני רוצה להגיד שהשאלות שעולות כאן מעסיקות גם אותנו.

יעקב מרגי: אה, מעסיקות?

<הילה סגל: כן, אנחנו שואלים את עצמנו האם הנתון הזה הוא מלא.

<הילה סגל: אני יכולה להגיד שהוא עקבי.

<הילה סגל: גם בדו"חות הקודמים אנחנו עומדים על שמונה, שבעה.

יעקב מרגי: אז זו הסיבה שאת שואלת את עצמך את השאלות ואני שואל את השאלה.

<הילה סגל: לא, אני רוצה כן להגיד מה עשינו עם סימני השאלה האלה.

<הילה סגל: כי שפיע, שהוא באמת נציג של האגף לחינוך בחברה הערבית ועבדאללה חטיב שמנהל את האגף, כולנו היינו באיזה שהוא דיון שבאמת העלינו את הסוגיות האלה ואני רוצה להגיד מה עשינו עם זה.

<הילה סגל: אני רוצה להגיד שיש ערך גם למסרים שעוברים עכשיו ועוברים בעקבות הנתונים האלה שיש לנו, כי מה שאנחנו עשינו למעשה זה בשיתוף עם עבדאללה חטיב פנינו לכל המפקחים בחברה הערבית והעלינו את הסוגיה הזאת בפניהם.

<הילה סגל: אמרנו להם הנתון הזה הוא נתון קבוע, הוא נתון שמעלה אצלנו סימני שאלה ואנחנו היינו רוצים לקבל מכם תשובות.

<הילה סגל: אחת התשובות שבאמת שפיע הביא לנו, אחרי שהוא בדק עם המפקחים, זה תהליך הטמעה שהם עושים במחוזות.

<הילה סגל: אז זה הנתון שיש לי.

<הילה סגל: אני לא יודעת להגיד.

<הילה סגל: הוא לא מספק אותי.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: זו גם תשובה.

יעקב מרגי: קיבלתי תשובה.

<הילה סגל: אבל זה מהלך שנעשה כיום כדי לקבל תמונה, עד כמה שניתן יותר מדויקת וברקורה.

יעקב מרגי: אתה רוצה להוסיף משהו?

<שפיע אלג'מאל: כן, כן.

<שפיע אלג'מאל: תשמע, אם אני אקח יישוב שיש בו תיכון אחד ואתה רוצה להרחיק תלמיד, לאיפה תרחיק אותו?

<הילה סגל: נכון, יש פה משמעויות.

<שפיע אלג'מאל: תגיד לו יישוב אחר?

<שפיע אלג'מאל: זה אלף.

<שפיע אלג'מאל: ב', הרי באותו כפר שבו רוצים להרחיק את התלמיד, דיברת על העניין של החמולות, לפעמים המנהיגים של החמולות באים וממש בנושא של גישור ובנושא של הפגת המתחים, ממש, זה לא עניין של - - -

יעקב מרגי: יכול להיות שזה אפילו ערך מוסף, אתה רוצה לומר.

<שפיע אלג'מאל: זה מוסף, בוודאי שמוסף.

<שפיע אלג'מאל: זה מוסף לתלמיד.

<הילה סגל: מה המשמעות של להוציא ילד מהקהילה.

יעקב מרגי: אני שמח ששאלתי את השאלה.

<שפיע אלג'מאל: לכן אני אומר לך שאני מסתכל על חצי הכוס המלאה.

<שפיע אלג'מאל: מה גם, תקשיב, חוץ מזה שאותו תלמיד שצריך להרחיק, לפעמים – ואני הייתי מורה ואני מבקר הרבה שטח, אני איש שטח – בכל בית ספר יש לך את הדמות החינוכית שהוא יכול ללוות אותו תלמיד מורחק.

<שפיע אלג'מאל: שהוא יכול להיות הדוגמא האישית שלו.

יעקב מרגי: בתקווה שיש.

<שפיע אלג'מאל: יש.

<שפיע אלג'מאל: תאמין לי שיש.

יעקב מרגי: בתקווה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אמרתי.

<שפיע אלג'מאל: בכל בית ספר תמצא את אותו - - -

יעקב מרגי: אני לא מתכוון שהם לא, חס ושלום, שלא תבין אותי לא נכון.

יעקב מרגי: איך אומרים, לכל תלמיד יש את המורה של החיים שלו.

יעקב מרגי: המורה שהוא יותר - - -

<שפיע אלג'מאל: כן, דמות משמעותית.

יעקב מרגי: דמות משמעותית.

<שפיע אלג'מאל: אני אפילו אגלה לך עוד משהו.

<שפיע אלג'מאל: גם במגזר החרדי ובממלכתי דתי, הרבנים, שהם הדמות המשמעותית לפעמים - - -

<הילה סגל: לאן הגענו?

<הילה סגל: אחרית הימים.

<שפיע אלג'מאל: גם אצלנו בבית ספר מורה שיש לו ותק יותר מ-30 שנה, שהוא מסורתי, יש לו דמות חינוכית, משמעותית, תמיד הוא מכיל את אותם תלמידים ואז - - -

יעקב מרגי: אז בוא אני אגלה לך, מאחר שחשוב לי שתשמעו את זה, הלוואי – אני לא יודע איך לאכול את זה, אני מנסה לחשוב – הלוואי שבמגזר החרדי, סוגיית ההרחקה לצמיתות בגילאי חוק חינוך חובה תטופל במשרד החינוך כפי שאתם מטפלים בחינוך הממלכתי והממלכתי דתי.

יעקב מרגי: הלוואי.

יעקב מרגי: אני אומר לכם במפורש שהתמונה שם היא קשה מאד.

יעקב מרגי: היא קשה מאד.

יעקב מרגי: כשאת לוקחת מהחרדי 8 תלמידים, אני יכול לייחס את זה למסגרות מאד מאד מאד מפוקחות.

יעקב מרגי: אם הייתי לוקח את החרדים ומפלח אותם לגילאים, הייתי מוצא אותם מקסימום עד ט' אם בכלל, אם לא עד ז'.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם שהתמונה מכיתה ז' ומעלה קשה מאד ואני אביע זאת בסיכום.

יעקב מרגי: אני מבקש שתתייחסו – לא בדיון הזה, אנחנו כבר גולשים לדיון הבא - - -

<בלה רדונסקי: אני רק אגיד במשפט אחד שאנחנו עושים עכשיו גם – ואני מתארת לעצמי שזה ישפיע גם על הדו"ח הבא, ורפי יושב כאן, הוא הוביל את זה – מהלך שלם של שינוי גם בנושא של התמדה ושל אכיפה וביקור סדיר, הרחקה וכל הדברים האלה.

יעקב מרגי: הבעיה שלי היא שאתם עדיין תמשיכו בתוך הממלכתי, חרדי.

יעקב מרגי: השאלה אם אתם תעשו את זה במוכש"ר, במוסד תרבותי ייחודי.

<בלה רדונסקי: רפי יענה.

יעקב מרגי: נו, רפי, בתוך עמי אנוכי יושב.

יעקב מרגי: כשאני אומר התמונה היא קשה, ה-8 הם במסגרות האלה שאת מדברת עליהן.

יעקב מרגי: את לא מחדשת לי.

יעקב מרגי: אני מדבר ובכוונה ניסחתי את זה – אני לא משפטן, אבל נדבקתי מכם ואמרתי – כל מי שחוק חינוך חובה חל עליו, שזה אומר כולל תרבותי ייחודי, אם אתם יורדים לסוף דעתי.

יעקב מרגי: כל המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

<רחלי הכהן: רק במשפט אחד.

<רחלי הכהן: לאור מספר העררים הגדול שמתקבל, ואנחנו בהחלט מברכים על זה, אני רק רוצה כן להעלות נקודה נוספת.

<רחלי הכהן: אמנם נאמר כאן שהיא מסמלת קו אדום הרבה פעמים עבור תלמידים והיא חוויה מטלטלת.

<רחלי הכהן: מצד שני אנחנו, לפחות במקרים שהגיעו אלינו, זו הייתה חוויה מאד שלילית גם מבחינת התיוג העצמי הן של הילדים עצמם, הן של המורים והסגל.

<רחלי הכהן: לכן דווקא בגלל המספר הגדול ולאור הפתרונות שנמצאו בתוך בית הספר בסופו של דבר, אנחנו חושבים שזו צריכה להיות כמובן הדרך הראשונית ולא - - -

יעקב מרגי: כן, אבל לא תמיד - - -

<רחלי הכהן: נכון, ובכל זאת זה - - -

יעקב מרגי: תקשיבי, אני אספר לך.

יעקב מרגי: אני אומר לך בוידוי אישי, בואי תקשיבי היטב.

יעקב מרגי: אני בוידוי אישי, לא הייתי אומר זאת, אבל יום אחד בהתפרצות על הבן שלי, אמרתי לו אם אני הייתי מנהל בית הספר שלך הייתי מרחיק אותך מבית הספר.

יעקב מרגי: את מבינה?

יעקב מרגי: זה לא חכמה לבוא להגיד.

יעקב מרגי: עכשיו דווקא בגלל מספר העררים הגדול, יכול להיות שחלק מזה היינו מונעים אם היו כלים בתוך בית הספר.

<רחלי הכהן: לא, כי בסוף - - - אז אפשר למנוע - - -

יעקב מרגי: לא, אבל הכלים - - -

<בלה רדונסקי: - - - שחוזרים - - -

יעקב מרגי: את לא מקשיבה לי.

יעקב מרגי: את מפריעה לי.

יעקב מרגי: אני מדבר וזה לא דיון.

יעקב מרגי: דווקא - וטוב שכך - שארגז הכלים שיש למערכת הכללית - אין אותו למנהל בית הספר, כי לכל מטבע יש את שני הצדדים.

יעקב מרגי: גם אני לא הייתי רוצה שליד הבן שלי או הבת שלי יהיה תלמיד שלא היה ראוי שיהיה בבית הספר, למרות שאנחנו באמת לא רוצים לראות בדו"ח הזה אפילו לא תלמיד אחד.

יעקב מרגי: לכן אני שמח שיש - - -

<רחלי הכהן: לא, לכן אני רק הבהרתי את התמונה המלאה.

יעקב מרגי: הערה, אוקיי.

יעקב מרגי: מועצת התלמידים וזהו.

יעקב מרגי: בקצרה.

<ראשד פתחי: שלום לכולם, קוראים לי ראשד פתחי.

<ראשד פתחי: אני הנציג של מועצת התלמידים והנוער הארצי.

<ראשד פתחי: אני ממחוז הצפון.

<ראשד פתחי: אחד, אני רק רוצה להתייחס למה שאמרו פה.

<ראשד פתחי: אני לא הייתי מתחילת הדיון, אבל אתם משרד החינוך, נכון?

<ראשד פתחי: אז אני חושב שאתם מסתירים את הבעיה או מפחיתים מכמות הבעיה.

<ראשד פתחי: אני חושב ש - - -

יעקב מרגי: אתה יודע שאנחנו מדברים על הרחקה לצמיתות?

<ראשד פתחי: כן, הרחקה.

יעקב מרגי: לצמיתות.

<הילה סגל: לא השעיה.

<ראשד פתחי: כן.

<ראשד פתחי: פשוט אני חושב שבמגזר הערבי, כמו ששמעתי, שיש יותר משבעה.

<ראשד פתחי: אני בא מהשטח, אני יודע שהמסגרות לא פועלות כמו שצריך.

<ראשד פתחי: תלמיד שהורחק מבית הספר אין לו מה לעשות, הוא לא יודע אם הוא חוזר לבית הספר, אם הוא לא חוזר - - -

יעקב מרגי: מושעה, או מורחק לצמיתות?

<ראשד פתחי: אוקיי.

יעקב מרגי: השאלה אם מה שאתה יודע זה מושעה או מורחק לצמיתות?

<ראשד פתחי: מורחק לצמיתות וגם אם הוא חזר אחר כך.

<ראשד פתחי: אני מדבר בכלל.

יעקב מרגי: לא, עזוב השעיה.

יעקב מרגי: הדיון הוא לא על השעיה.

יעקב מרגי: מערכת יכולה להשעות תלמיד ל-X ימים, יש נוהל אחר.

יעקב מרגי: אני מדבר לגבי הרחקה לצמיתות.

<ראשד פתחי: הרחקה לצמיתות, אוקיי.

<ראשד פתחי: בהרחקה לצמיתות, אני מדבר בכלל על המגזר הערבי, וגם בכ המגזרים, אבל אני מדבר על המגזר הערבי כי אתם אמרתם פה.

<ראשד פתחי: איפה המסגרות שאתם דיברתם עליהן, שהן קולטות את התלמידים לפני גיל 18?

<ראשד פתחי: איפה המסגרות?

<ראשד פתחי: אנחנו לא רואים את המסגרות.

<ראשד פתחי: אני באתי מהשטח, אני יודע את איפה כל התלמידים.

<ראשד פתחי: הם הולכים לעבודה.

<ראשד פתחי: הם הולכים למפעלים.

<ראשד פתחי: אני עבדתי בקיץ במפעל וידעתי, כל התלמידים המורחקים עובדים במפעלים.

יעקב מרגי: לא, ראשד, להערכתי אתה מערבב גם את האבטלה הסמויה, את הטיפול של הקב"ס, גם את ההשעיות הזמניות, גם עם הרחקה לצמיתות.

יעקב מרגי: אין ספק שזו סוגיה ואתה מבין שפיע, שזה גם מה שקודם כל נתן לי את האינסטינקט הראשוני שלי גם כן לשאול – זה לא מסתדר לי.

יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אפי ברוור: שמי אפי ברוור, מנהל שירות המבחן לנוער במשרד הרווחה.

<אפי ברוור: אני רוצה לחדד רק סוגיה אחת.

<אפי ברוור: כמו שאדוני אמר, כשהוא היה תלמיד היו כל כך הרבה תלמידים מורחקים.

<אפי ברוור: גם אני הייתי צעיר וזקנתי.

<אפי ברוור: היום לעומת העבר הגישה שלנו למערכת החינוך היא מאד מאד מאד פתוחה.

<אפי ברוור: אין היום חשש באופן גורף שמנהל יסלק שמא יידע אם יש קצין מבחן ונפתח תיק פלילי, כי לא כל ההתנהגויות הן בתוך בית הספר.

<אפי ברוור: יש גם התנהגויות מחוץ לבית הספר.

<אפי ברוור: יש היום קשר הדוק עם כל המנהלים של בתי הספר התיכוניים לעניין בדיקה משותפת מה לעשות עם הנער, מה לעשות עם התלמיד וזה לא מה שהיה פעם.

<אפי ברוור: היה פעם חשש שכשאנחנו פונים למנהל בית ספר, התלמיד עלול להיות מורחק בגלל עצם העובדה שקצין המבחן פנה.

<אפי ברוור: זה כבר נעלם וזה מחזק באמת את הנתונים כאן ואני שמח לראות אותם.

<אפי ברוור: זה מאד מאד חשוב.

<אפי ברוור: רק צריך לדעת עוד דבר אחד, ומערכת החינוך מתחילה להבין את זה היטב היטב.

<אפי ברוור: הנער מתמודד עם הליך פלילי בצד ההתנהגות שלו, ולכן העניין המשמעתי הוא דבר אחד והטיפול, והעניין הפלילי הוא דבר אחר והיום אנחנו עובדים ביחד מאד מאד הדוק בעניין הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: הוועדה מאשרת כי שר החינוך מילא את מחויבותו ודיווח לוועדת החינוך דיווח שעל פי סעיף (6) לחוק זכויות התלמיד, תשס"א-2000, לשנת הלימודים תשע"ו.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה סקירה מיוחדת, עד כמה שאפשר, לגבי המאפיינים של ההרחקה לצמיתות במגזר הערבי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין עבודת מטה לסוגית הרחקות ממוסדות חינוך חרדיים בכלל, שמתייחסת לתלמידים שחל עליהם חוק חינוך חובה.

יעקב מרגי: זאת אומרת מגיל 3 עד גיל 17 כולל, במסגרות המוכש"ר החרדיים.

יעקב מרגי: זה כולל המסגרות של התרבותי, ייחודי.

יעקב מרגי: אני מבקש נייר עמדה בנושא הזה.

יעקב מרגי: כמה זמן אתם צריכים כדי להתייחס לזה?

יעקב מרגי: אני לא הולך להרפות מזה.

יעקב מרגי: אחרי שאנחנו מטפלים בסוגית האפליה, המשך הטיפול ז הסוגיה הזו של ההרחקה, האצבע שם היא קלה, הפקרות.

יעקב מרגי: כל דבר שזז שם אפשר להרחיק לצמיתות.

<רפי בטיט: שומעים את זה גם בתקשורת.

יעקב מרגי: אז אני מבקש.

יעקב מרגי: כמה זמן?

יעקב מרגי: 90 יום, בבקשה.

<קריאה: שלושה חודשים.

<קריאה: יש מחוז חדש עכשיו.

יעקב מרגי: אני יודע שיש מחוז חרדי ויש זה.

יעקב מרגי: זה כמו שעת כישורי חיים.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.