ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 376, 2017-02-28 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 28 לפברואר 2017, ב' באדר, תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא: פעילות נעל"ה בארץ ותקצובה, לציון 25 שנה לנעל"ה.

יעקב מרגי: מיד יגיע חבר הכנסת, האלוף במיל' אלעזר שטרן, יוזם הדיון.

יעקב מרגי: יוזם את הדיון ואת היום בכלל, יחד אתי, הוא גרר אותי לכך ואני מודה לו על כך.

יעקב מרגי: לכן לא הרשיתי לעצמי לשים ממלא מקום למרות הצרידות ואני לא אדבר הרבה.

יעקב מרגי: אלעזר הגיע, אני אעביר לו את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: נמצא אתנו גם השר לשעבר וחבר כנסת לשעבר, הרב מלכיאור, מקדמים אותו בברכה.

יעקב מרגי: אורחים נכבדים, אין ספק שאם יש פעולות - - - לציין את פעילותה ותרומתה לחברה הישראלית אז אחת הפעולות החשובות זו הפעולה של נעל"ה, נוער עולה ללא הורים.

יעקב מרגי: כמובן שאנחנו היום מציינים 25 שנה לנעל"ה אבל אנחנו גם רוצים ללמוד יותר על נעל"ה.

יעקב מרגי: לכן הדיון יהיה שאנחנו נשמע את הגורמים שמובילים.

יעקב מרגי: נשמע על קשיים אם יש, נשמע על תיקונים שצריכים לתקן אם יש אבל תחילה, ניתן לאלעזר שטרן לפתוח.

יעקב מרגי: לאחר מכן נערוך את הדיון.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: קודם כל אני מודה ליושב ראש ועדת החינוך ועל הרצון שלו, גם לקיים את הדיון וגם להיות שותף פעיל ליום הזה בכנסת.

אלעזר שטרן: אני יכול להגיד גם בשמו שאנחנו שנינו מרגישים קטנים נוכח גודל האירוע.

אלעזר שטרן: אני מכיר, מוקיר זה ברור, אולי עשרים וחמש שנה, את הנוער הזה, שבא בעיקר מחבר העמים ונעל"ה זאת ההגדרה הכי אמתית לחלוציות של נוער, שלוקח החלטות לפני ההורים.

אלעזר שטרן: וזה לא רק תיאור זמן שהנערה או הנער עולים לפני ההורים, אלא שבעצם העלייה שלהם נעשית העלייה של המשפחה כולה הרבה מאד פעמים.

אלעזר שטרן: צריך להגיד עוד משהו על הקושי הזה, שזה ניתוק אמתי מסביבה תומכת, ממשפחה, מבית גידול ואולי גם במידה מסוימת עזיבה של חוף מבטחים.

אלעזר שטרן: כמובן שצריך גם לציין פה את המינהלת ואת מוסדות מדינת ישראל, שידעו לזהות את האתגר הזה וגם את הפוטנציאל ובאמת, לעטוף את הנוער הזה כמו שנערה ונער ואני אומר נערה ונער, כמעט הייתי אומר ילד וילדה, שמגלים חלוציות כזאת ועולים לכאן צריכים לקבל.

אלעזר שטרן: אני כמובן פגשתי את הנוער הזה בעיקר בצבא, פגשתי כמובן במוסדות חינוך ובפנימיות, בבית שלי.

אלעזר שטרן: הבוקר היה לי דיון עם חברת כנסת שאמרה לי שהיא עלתה בזכות אחותה שעלתה בנעל"ה, יוליה מ"ישראל ביתנו", היא אמרה לי שאחותה עלתה קודם.

אלעזר שטרן: אני לא חושב שצריכים לבדוק כמה חברי כנסת עלו כתוצאה מהעולים, למרות שזה יפה, אבל אין לי ספק שאם אנחנו מדברים על כ-17,000 עולי נעל"ה אז התרומה שלהם, אפילו מבחינת מספר העולים שבאו כתוצאה מהעלייה שלהם, היא גדולה לאין שיעור.

אלעזר שטרן: מפרויקט נעל"ה ישעיהו הוא הנודניק שרודף אחריי בכל התפקידים האלה ואני אומר כמובן נודניק במירכאות, והוא מסתכל על מה שאנחנו יכולים לעשות בכל ההיבטים.

אלעזר שטרן: אמרתי הבוקר שיצא לי שיש לי הרבה מאד נגיעות ולא משנה באיזו סוגיה, אם אני עוסק בעלייה עצמה, בשרות הצבאי, במוסדות של עליית והנוער או בנושא הגיור, בכל המעטפת שנכון להעניק לאותם נערים ובמידה מסוימת גם לאותה עלייה שאני אומר כל הזמן, שהיא הצילה אותנו כאן, במדינת ישראל, בהרבה מאד תחומים.

אלעזר שטרן: יש כאן הרבה שידברו.

אלעזר שטרן: אני שוב מודה לך ואני בכוונה לא ציינתי ולא חילקתי קרדיט לכל השותפים בעניין הזה, אולי היה צריך להתחיל עם זה.

אלעזר שטרן: נדמה לי שמי שקיבל את ההחלטה היה ראש הממשלה שמיר באותו הזמן אבל לפרויקט הזה יש הרבה מאד שותפים והרבה מאד בעלי זכויות.

אלעזר שטרן: תודה.

יעקב מרגי: תודה לך.

יעקב מרגי: אנחנו מקדמים בברכה גם את חבר הכנסת שמעון סלומון לשעבר.

אלעזר שטרן: אני בטוח שגם עכשיו, כמנהל כפר הנוער, יש לו גם מה לומר.

יעקב מרגי: השר לשעבר, חבר הכנסת לשעבר, הרב מלכיאור, בבקשה.

<מיכאל מלכיאור: בוקר טוב ליושב ראש ועדת החינוך - - -

יעקב מרגי: גם יו"ר ועדת החינוך שעבר.

<מיכאל מלכיאור: זה החשוב.

<מיכאל מלכיאור: הממשלה היא פחות משמעותית מהחדר הזה.

איתן ברושי: אל תגלה להם, הם עוד חושבים שממשלה היא דבר רציני.

יעקב מרגי: כמי שהיה שר ארבע שנים יכול לומר לכם שזה התפקיד המשמעותי שאני עשיתי עם כניסתי ב-2003 לכנסת.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לכם את זה בבירור ואם יציעו לי אותו שוב אקח אותו על פני שר בממשלה – יו"ר ועדת החינוך.

<מיכאל מלכיאור: כך גם אני סברתי.

<מיכאל מלכיאור: כבוד היושב ראש וחברי כנסת מכובדים, כל האורחים המכובדים, זה באמת חג גדול היום, עשרים וחמש שנה, לא האמנתי כששלחו לי את ההודעה לגבי הישיבה היום שבאמת עברו עשרים וחמש שנה, אני זוכר כשזה התחיל.

<מיכאל מלכיאור: אנשי "נתיב" התחילו את הרעיון הגדול הזה, אז, בברית המועצות ואחר כך, אני לא אגיד באילו דרגות הייתי מעורב, זה לא מה שחשוב, אני באתי רק לברך ולהודות.

<מיכאל מלכיאור: ברמות השונות היסוד כבר נזרע אצל משה רבנו, כשפרעה אומר שאפשר ללכת עם הזקנים אז משה רבנו אומר "בנערינו ובזקנינו נלך".

<מיכאל מלכיאור: הוא אומר "בנערינו" לפני "זקנינו" ואנחנו ודאי העם שמכבד את הזקנים שלו אבל כשהוא אומר לגבי ההליכה הוא אומר "נערינו" לפני "זקנינו" ואחר כך הוא מדגיש את זה וכדי שלא יחשבו שזה רק ענין מגדרי הוא אומר "בבנינו ובבנותינו" כדי שלא יחשבו שיש פה אפליה.

יעקב מרגי: הוא פחד ממירב מיכאלי.

<מיכאל מלכיאור: הוא פחד מהקב"ה.

<מיכאל מלכיאור: הוא רצה שיהיה שוויון וזה מה שהתכנית הזאת אומרת.

<מיכאל מלכיאור: הרגישות, הרי זה לא דבר פשוט היום, להביא נוער לתיכונים, להביא לארץ, לנתק, במיוחד בדור שלנו, עבר דור והיום הילדים רוצים להיות בבית וזה הדבר הטבעי.

<מיכאל מלכיאור: אולי לפני כמה דורות זה היה יותר פשוט אבל זה נעשה ברגישות כל כך גבוהה.

<מיכאל מלכיאור: היה לי את הכבוד להשתתף במיון הראשון, היום הראשון של המיונים בארגנטינה.

<מיכאל מלכיאור: הייתי במקרה שם כשָׂר, במקרה באותו היום 'חטפו' אותי לשם וישבתי והשתתפתי במשך היום במיונים וראיתי באיזו רגישות בוחרים מי כן מסוגל לעשות את זה ומי לא מסוגל לעשות את זה.

<מיכאל מלכיאור: אחר כך התכניות, כמובן, פה, שעושים באגודה לקידום החינוך ובמינהלת, איך עושים את זה עם כל המוסדות פה בארץ, איך עושים, איך עובדים על כל נפש ונפש שמגיעה לפה.

<מיכאל מלכיאור: ובאמת, ההצלחה מדברת בעד עצמה, שהצעירים האלה הם לא רק עולים, זו סטטיסטיקה שאפשר לראות כמה עלו לארץ וכמה נשארו בארץ, אבל הם באמת השתלבו בצורה הטובה ביותר ורובם הגדול הביאו אחר כך את זקניהם ואת משפחותיהם ואני חושב שאפשר רק לשמוח "כי חג לה' לנו" זה באמת חג גדול ואפשר לחגוג את החג הזה ולברך את כל העוסקים במלאכה.

<מיכאל מלכיאור: במיוחד אני רוצה לציין פה את כל המוסדות שמעורבים ובמיוחד את האגודה לקידום החינוך, שלקחה על עצמה את כל האחריות ואת המינהלת, שמן היום הראשון באובססיה מוחלטת עושה את הדבר הזה.

<מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, השר לשעבר וכל המוזמנים.

איתן ברושי: אני נפגש היום עם שלש מכינות בדרום אז התעכבתי כדי להיות שותף פה, להצדיע לתכנית ולברך עליה ולומר שהתכנית הזאת כמו תמיד, יש בה שני מרכיבים עיקריים, האחד הוא היכולת לקבל החלטות, מה שאפיין את המנהיגות לשעבר בעיקר, היכולת לקבל החלטות גם קשות.

איתן ברושי: מנהיגות נבחנת ביכולת שלה להוביל לעתיד.

איתן ברושי: אומרים שבישראל הוויכוח הכי גדול הוא מה היה פה.

איתן ברושי: עכשיו תראו את הוויכוח הכי גדול, מה היה פה לפני שנתיים ומה היה פה לפני כמה שנים.

איתן ברושי: בזה אנחנו טובים, בלמרוט את השערות אחד של השני על מה שהיה פה אבל הדבר הכי חשוב שמנהיגות צריכה להוביל היא מה יהיה פה.

איתן ברושי: זה הדיון הכי חשוב.

איתן ברושי: והמנהיגות אז, צריך לומר את זה, בלי למנות שמות כי זה יותר משם אחד ויותר מראש ממשלה אחד, כולל הקמת גופים כמו "נתיב", היכולת הזו של המנהיגות חסרה.

איתן ברושי: היכולת הזו של מנהיגות שהייתה, היא זו שבבסיס ההחלטה כולל נעל"ה אבל לא רק, כל הפעילות שגדלנו אתה כנוער, שלגבי מסך הברזל מה שקראו פה, היה חזון גדול.

איתן ברושי: בסופו של דבר העלייה הגדולה של היהודים הגיעה ממקום שלא היו בו שליחים.

איתן ברושי: השליחים נסעו לארצות הברית ולאירופה, אומרים שעשו חיים לא רעים אבל היהודים באו ממקומות שלא היו בהם שליחים.

איתן ברושי: מרוסיה, מברית המועצות לשעבר, ממקומות ששמרו בצורה שאנחנו תמיד מתפעלים ממנה, על הזיקה.

איתן ברושי: והייתה עלייה המונית שלא היה כמוה במרכיבי העוצמה.

איתן ברושי: ישראל, אחרי מיליון עולים מברית המועצות לשעבר, זו ישראל אחרת.

איתן ברושי: אם היה עוד מיליון כזה היינו יותר חזקים.

איתן ברושי: בשאלות שעוסקים היום אין ספק שיש לנו עוצמה, היינו רוצים יותר.

איתן ברושי: גם היום צריך להגיד שלא נגמרה השליחות של העלייה.

איתן ברושי: תראו, מה שהשתנה בשנים האחרונות, גם בזכות עולי ברית המועצות לשעבר, הוא שישראל זו הקהילה היהודית הגדולה בעולם.

איתן ברושי: בישראל הקהילה היהודית הגדולה בעולם אבל רוב היהודים לא חיים בישראל.

איתן ברושי: אני חוזר, הקהילה היהודית הגדולה ורוב היהודים לא חיים בישראל.

איתן ברושי: זה אומר שריכוז היהודים כאן נשאר משימה עליונה לשנים הבאות.

איתן ברושי: אחרי שיש מרכיב של קבלת החלטות, שהוא מרכיב חיוני במנהיגות שהובילה אותנו עד הלום, יש שאלה של הביצוע.

איתן ברושי: לא ניתן לתאר את נעל"ה בלי החינוך ההתיישבותי ובלי ההתיישבות.

איתן ברושי: נעל"ה היא ההתיישבות.

איתן ברושי: ההתיישבות פתחה את הבית, גם את הכיסים, גם את המבנים – לא תמיד המתאימים שלצערי זו מגבלה – אבל בעיקר את בתי הספר ואת הפנימיות.

איתן ברושי: נעל"ה נקלטה בהתיישבות.

איתן ברושי: ההתיישבות הייתה הבית של נעל"ה.

איתן ברושי: עד היום אנחנו מונים קרוב ל-5,000 בוגרי נעל"ה שהתחנכו בחינוך ההתיישבותי, בתנועה הקיבוצית.

איתן ברושי: 45 קיבוצים גם היום קולטים עדיין, את תכנית "בית ראשון", נכון?

איתן ברושי: נעל"ה נפתחה לנוער מעוד מקומות וגם "בית ראשון" הוא לא רק ליהודי ברית המועצות לשעבר אבל התנועה הקיבוצית, למרות השינויים שהיא עברה, למרות החששות של מציאות משתנה שאין ברירה וצריך להגיב עליה, היא נשארה בית חם לעולים, היא נשארה תחת התחושה של השליחות של קליטת עלייה וריכוז העם היהודי כאן, בלי שאלה מה ייצא לה מזה.

איתן ברושי: רוב העלייה הזאת לא נשאר בתנועה הקיבוצית אבל המסלול של התנועה הקיבוצית הפך את הנחיתה שלהם ליותר רכה, כולל מה שהאלוף במילואים שטרן אומר, השרות בצה"ל.

איתן ברושי: איפה אני פגשתי אותם?

איתן ברושי: אני לא פגשתי אותם במקרה, את הנוער הזה, פגשתי אותם כראש מועצה אזורית עמק יזרעאל, כסגן וראש מועצה, כמי שקלט בתוך המועצה, בתוך הישובים.

איתן ברושי: גם אחר כך, כמזכיר התנועה הקיבוצית עד לפני התפקיד בכנסת וגם בתפקידים נוספים.

איתן ברושי: מפה אני רוצה לצטט את יצחק רבין ז"ל שהעלייה מברית המועצות העריצה אותו, הוא אמר, בבואו לנמל בן גוריון לקבל אותם ב-93', הוא אמר "אין מפעל יותר נעלה מנעל"ה" ואין יותר מפעל נעלה מנעל"ה זה נכון גם לנשים הבאות, אז תודה למי שבא ובהצלחה למערכת החינוך, שהיא התשתית עליה אנחנו נשענים, גם בחינוך של בני הארץ הזאת וגם בכור ההיתוך, בקליטה של הנוער שהוא העתיד של המדינה הזאת, שכל כך זקוקה להתחדשות ולהתחזקות.

איתן ברושי: בהצלחה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יעקב מרגי: אנחנו נלך לפי סדר הכרת התודה.

יעקב מרגי: נתחיל עם משרד החינוך שמפעיל את תכנית נעל"ה, בני פישר.

<בני פישר: קודם כל 'מזל טוב' לכולם.

<בני פישר: זו חגיגה גדולה והתרגשות גדולה.

<בני פישר: החגיגה היא בעיקר האנשים האלה שיושבים פה מסביבי, שעברו פה תהליך קליטה מדהים, אם זה בכפרי הנוער ואם זה בחברות הנוער - - -

יעקב מרגי: יש לנו כמה דוגמאות?

<בני פישר: ודאי.

<בני פישר: יש, יש.

יעקב מרגי: יש לנו בוגרי נעל"ה כאן?

<קריאה: כן, יש.

<בני פישר: הם הסיפור האמתי.

<בני פישר: הרבה פעמים אנחנו, כמחנכים, עוצמים עיניים ואומרים: חסרים לנו קצת האתגרים של הקמת המדינה, של חלוציות, של ציונות וזה קורה, זה מתרחש כאן, בשנות האלפיים, ב-2016, ב-2015 - - -

יעקב מרגי: יש מושג שנקרא דור דור ודורשיו, דור דור וחלוציו.

<בני פישר: זו חלוציות לכאורה מאד שקטה ולא מוכרת וההגעה לכאן והחגיגה הזאת שמה בפרונט צעירים, 1,700 צעירים שעשו בחירה שאינה מובנת מאליה.

<בני פישר: פגשנו אותם בכל מדינות העולם.

<בני פישר: לבחור לעלות בגיל 14 ולהיפרד מהמשפחה זו בחירה קשה, זו פרידה לא פשוטה ואנחנו מצדיעים להם, מצדיעים להם ואומרים להם: כל הכבוד.

<בני פישר: זו ציונות אמתית.

<בני פישר: ילד, נער, שעושה בחירה כזאת בגיל 14,15, ברור לי שהוא גדֵל אחרת.

<בני פישר: השרות הצבאי שלו יהיה שרות אחר, ההשתלבות באקדמיה ובכלל בחיים, הוא יודע שהוא צריך לעבוד קשה, כי זה לא מובן מאליו.

<בני פישר: גם עם הניסיון לדבר בסקייפ כדי ליצור קשר כזה או אחר עם ההורים, שנפגשים פעם בשנה במקרה הטוב, זה לא מובן מאליו.

<בני פישר: זו תנועה שנוגדת את התנועה ההגיונית, שילד צריך לגדול עם ההורים שלו בבית, ובכל זאת, הבחירה הזאת נעשית מתוך הבנה שלטווח הארוך ולעתיד זו הבחירה הנכונה לילדים האלה.

<בני פישר: צריך לציין פה את מנהלי כפרי הנוער.

<בני פישר: רוב ילדי נעל"ה נמצאים בכפרי הנוער.

<בני פישר: האחרונים שנשארו כקהילות חינוך אולטימטיביות בעיניי, שיודעות להוות בית.

<בני פישר: הפנימיה היא בית אמתי במוסדות חינוך שפתוחים כל השנה.

<בני פישר: כל השנה כולל ראש השנה, כולל יום כיפור.

<בני פישר: כל החגים המשמעותיים, חוגגים אותם ביחד וזה לא קל.

<בני פישר: זה צוות שבמובן הזה באמת מרגיש שהוא, אנחנו הרבה פעמים מתלבטים אם המדריכים הם תחליף להורים או לא, יש להם הורים אבל במקרה הזה, יש פה נוכחות הורית מאד מאוד משמעותית והאתגרים מאד מאוד לא פשוטים.

<בני פישר: זו ההזדמנות גם להצדיע לצוותים, לצוותים ולקהילות החינוך שנושאים בעול ועושים את זה בצורה מרגשת.

<בני פישר: למרות שהדברים עדיין לא מושלמים ואנחנו יודעים שהמערכת היא מורכבת, כל הזמן צריך לשפר אותה מעל ומעבר, עדיין יש אתגרים שאנחנו בהחלט מזהים כרגע וחשוב לי כן לשים אותם על השולחן, אנחנו זקוקים מחדש לאיזושהי החלטת ממשלה שתשים שוב בפרונט את הסיפור הציוני המדהים הזה - - -

יעקב מרגי: מאז 92' החלטת ממשלה לא השתנתה?

<בני פישר: לא השתנתה ואנחנו בעצם באיזושהי אבולוציה מאד בעייתית של המון מאבקים.

<בני פישר: גדלנו, אנחנו נמצאים היום עם 1,700, נגדל ל-1,900 - - -

יעקב מרגי: יש לכם נייר עבודה?

<בני פישר: יש נייר עבודה, יש תכנית מצוינת.

יעקב מרגי: היא תוכל להיות הרוח הגבית, בסיס לדיון.

<בני פישר: אני ממש מברך, אני חושב שאנחנו צריכים את העזרה הזאת.

<בני פישר: זה אתגר אחד.

<בני פישר: גילינו שהבעיה היא לא כסף אלא באמת החלטה ואמירה שזה מפעל ציוני חשוב מאין כמוהו.

יעקב מרגי: האם נייר העמדה הזה תואם את כל הביקורות?

<בני פישר: לגמרי, לגמרי.

<בני פישר: אנחנו מסודרים כי הנושא הזה כל הזמן על השולחן.

<בני פישר: דבר נוסף שאני רוצה לומר פה לחבריי, חלק מהאנשים הם בציונות הדתית, אנחנו יכולים קצת להכות על חטא ולהגיד שאנחנו קצת הזדכינו על חלק מהאתגרים שהחברה הישראלית מתמודדת אתם היום.

<בני פישר: אלעזר, אתה מכיר את זה מקרוב אבל כל הסוגיה של הנוער העולה - - - הרי מפעל נעל"ה התחיל עם יהודי מדינות ברית המועצות ואנחנו יודעים שהאוכלוסייה שמגיעה היום היא מתוקף חוק השבות.

<בני פישר: הם עוברים גיור, הם יהודים ובחוויה שלי הם יהודים יותר מכל יהודי אחר אבל הם צריכים לעבור איזשהו הליך של גיור, כי הקהילות הדתיות מתקשות לקבל אותם.

<בני פישר: אנחנו לא מצליחים לשלב אותם במערכות החינוך, שבעבר היו מובילות הדרך.

<בני פישר: זהו שיח מאד מאוד לא פשוט ואני חושב שהגיע הזמן שנרחיב את האתגרים שלנו.

<בני פישר: בלי פוליטיקה, זה קשור לציונות עם זהות יהודית.

<בני פישר: חברנו מן התנועה הקיבוצית יצא ונכון, התנועה הקיבוצית עוברת שינויים ועדיין יש לה תפקיד חשוב.

<בני פישר: אנחנו מתקשים, אנחנו מתקשים.

<בני פישר: לצערנו אנחנו סוגרים קבוצות בתנועה הקיבוצית בגלל קשיים טכניים, תקציביים, נהיה מורכב.

<דובר: שינוי תפיסה.

<בני פישר: שינוי תפיסה אבל אנחנו לא ובכפרי הנוער אנחנו רק רואים את החשיבות של הדבר.

<בני פישר: לגבי מנהלי הכפרים אני רוצה, חבר הכנסת מרגי, להגיד לך, שמנהלי הקהילות שלנו מחזרים אחרינו ואומרים: תביאו לנו תלמידי נעל"ה עוד ועוד.

<בני פישר: הילדים האלה הם סוג של מודל עבור הילדים האחרים, ככאלה שמתאמצים ולא מוותרים.

<בני פישר: בסך הכול אנחנו מברכים על הדבר הזה.

<בני פישר: אני רוצה להגיד תודה גם לאנשי האגודה לקידום החינוך ומינהלת החינוך, לאנשי משרד החינוך.

<בני פישר: נוטים לשכוח את המשרד אבל יש עבודה מדהימה שהאנשים האלה עושים.

<בני פישר: תודה רבה לכולם.

יעקב מרגי: לכן האגודה היא הבאה בתור.

יעקב מרגי: היו"ר, הצג את עצמך בבקשה.

<איתן מורן: אני אקצר במלים.

<איתן מורן: שמי איתן מורן, אני מנכ"ל האגודה לקידום החינוך.

<איתן מורן: לשמאלי יושב יוסי אשכנזי, יו"ר האגודה לקידום החינוך, בוגר המפעל הראשון של האגודה לקידום החינוך, בית ספר "בויאר", לפני חמשים שנה.

<איתן מורן: יש מעל תריסר אנשים שפועלים ביום ובלילה, זו זכות מלאה.

<איתן מורן: לימיני ד"ר יעקב הדני, מי שהיה ראש חמ"ד וגם הוא חבר בהנהלת האגודה לקידום החינוך.

<איתן מורן: צריך להגיד שאת האגודה לקידום החינוך הקים משרד החינוך לפני למעלה מחמישים שנה באותו אקט של מנהיגות שעליה דיבר חבר הכנסת הקודם, כדי לקדם תלמידים מכל הפריפריה למצוינות.

<איתן מורן: זה מה שהאגודה לקידום החינוך עושה חמשים שנה והיא עושה את זה לא רק בפריפריה הארצית אלא בפריפריה העולמית.

<איתן מורן: אנחנו פועלים באזורי הצל כי אני חושב שהבמה מגיעה למוסדות הלאומיים אבל צריך להעריך את הפעולה הזו, שהיא קצת שונה מהנהוג היום.

<איתן מורן: יש באגודה לקידום החינוך בכל יום נתון מעל 10,000 תלמידים אבל הזיהוי הוא עם מוסדות האגודה ועם המוסדות הלאומיים.

<איתן מורן: אני רוצה לדבר על העידן וד"ר בני פישר, ראש המינהל לחינוך התיישבותי שאתו אנחנו עובדים כתף אל כתף, הזכיר את העידן של אחריות הדדית, שגם הוא ערך יהודי.

<איתן מורן: זה עידן שבו יש הכללה ולוקחים אחריות על ילדים מכל העולם, צריך גם לקחת אחריות על הפרויקט הזה ושהוא ייכנס למסלול יציב ולא בכל מיני - - -

יעקב מרגי: מה לא יציב בו היום?

<איתן מורן: ברוך השם - - -

יעקב מרגי: אני לא רוצה להסתפק באיזה סבב של מברכים וסבב של מלטפים.

יעקב מרגי: אם יש דברים תציגו אותם.

<איתן מורן: בהסדר שהצליח ד"ר בני פישר להשיג, נפתחו שנים של יציבות אבל הייתה ועודנה אופנה, לדעתי הרסנית, של הפרטה בחינוך ויש פרויקטים שצריכים להיות מוחרגים.

<איתן מורן: יש ידע שנצבר במשך שנים, צוותים שמנהלים קשרים בכל המדינות, אלה קשרים עדינים ושבירים.

יעקב מרגי: אתה רומז על הפטור ממכרז שאתם רוצים?

<איתן מורן: אני לא רומז, אני אומר דברים - - - הגיע הזמן, כפי שאמר בני פישר, שהפרויקט הזה יקבל איזושהי אחריות ממשלתית שפותרת את כל העניינים האלה.

<איתן מורן: הרי יש בהנהלת האגודה לקידום החינוך נציגים בכירים של משרד החינוך במשך שנים רבות.

<איתן מורן: יו"ר האגודה לקידום החינוך היה מנכ"ל המשרד, רק שבעידן שבו אנשים כבר מפחדים מהצל של עצמם, החליט פעם איזשהו חשב שזה ניגוד עניינים.

<איתן מורן: אני שואל את עצמי, הרי זה ניגוד עניינים לא להיות בהנהלה של האגודה לקידום החינוך.

<איתן מורן: ארגון שמנהל אלפי תלמידים ונכסים ועניינים וסיפורים כאלה, שייקחו על זה אחריות.

<איתן מורן: זו הזמנה.

<איתן מורן: בדרך כלל אנשים בורחים - - -

יעקב מרגי: אם כבר אנחנו פותחים את זה, מהעוגה התקציבית, כמה המדינה, כמשרד החינוך, מתקצבת מן העוגה, בכל הפרויקט?

<איתן מורן: אני לא מכיר את כל המספרים.

<איתן מורן: יושב פה השר הרב אברהם לוי, שהוא יו"ר אגף תקציבים אבל אני רוצה להגיד כך - - -

יעקב מרגי: לא לחינם אמרת "השר".

<איתן מורן: זכויות של שר.

<איתן מורן: ותיק ונאמן ומכיר גם איך צריך להתנהל בעולם הרגיל וגם את המגבלות של מערכת ממשלתית.

יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי - - -

<איתן מורן: אני יודע לומר לך שילד נעל"ה לא מקבל יותר מילד רגיל בפנימייה.

יעקב מרגי: אתה לא אומר לי בזה כלום.

יעקב מרגי: חכה.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים מעוד הרבה פרויקטים, אלה תלמידים בממלכתי, לכן האמירה הזו, כרגע לצורך הדיון, תן לי, תן לי, אני רוצה למקד אותך.

יעקב מרגי: אנחנו עוסקים בעשרים וחמש שנה לנעל"ה, פרויקט נעל"ה.

יעקב מרגי: מר אברהם לוי, מה המאה אחוז שלו?

יעקב מרגי: כמה זה המדינה?

<אברהם לוי: המדינה היום משלמת את כל דמי האחזקה, מאה אחוז דמי אחזקה לילדים שבשנת 2017 - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, אני לא משפטן אבל כשאומרים לי דמי אחזקה אז אתה ממקד אותי בדמי אחזקה.

יעקב מרגי: תן לי נתונים, אתה איש מספרים.

<אברהם לוי: רגע, רגע, לאט לאט.

<אברהם לוי: אני אתן את כל המספרים.

<אברהם לוי: דמי האחזקה ל-1,700 ילדים הם 52 מיליון שקל בשנת 2017, בשנת 2018 יהיו 1,900 ו-62 מיליון שקל.

<אברהם לוי: המינהלת עולה 10 מיליון שקל.

<אברהם לוי: רק לזה הם מקבלים הקצבות מהקצבות שונות, מכל מיני סעיפים, כמו שכל ילד ישראלי אחר מקבל, לחינוך חברתי, שיפוצים של המבנים וכל הדברים האלה - - -

יעקב מרגי: לכן השאלה תתמקד ביחיאלי.

<אברהם לוי: התכנית עולה בגדול 62 מיליון שקל בשנת 2017.

יעקב מרגי: המשרד מתקצב 62?

<אברהם לוי: כן.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע כמה הם מאה אחוז של נעל"ה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<איתן מורן: אני רוצה רק לסכם את דבריי ולהגיד כך.

<איתן מורן: בדרך כלל יום העבודה שלי נמשך שתים עשרה שעות.

<איתן מורן: לא מתלונן אבל האיש היחיד שיוצא מהבניין אחריי הוא ישעיהו יחיאלי.

<איתן מורן: הוא עובד בימים ובלילות, כדי לתאם מערכים המורכבים ביותר שאני מכיר ואם יש פה מישהו אחד שחושב אחרת – שיקום.

<איתן מורן: אני לא מכיר פרויקט חינוכי יותר מורכב מפרויקט נעל"ה, שעובר את כל המדינות בהן נמצאים קצוות העם היהודי, כדי לקחת אחריות על כל ילד וילד.

<איתן מורן: בחגיגות ה-25 שנה לנעל"ה אני רוצה - - -

אלעזר שטרן: אתה יכול לתת אולי את שני האתגרים הכי מורכבים שיש במערכת הזו?

אלעזר שטרן: אתגרים חינוכיים אני מתכוון.

<איתן מורן: אני חושב שהבמאי של נעל"ה, ישעיהו, ייתן את האתגרים שלו, אני רוצה לברך את ישעיהו ולברך אותו בעוד שנים רבות של עבודה חינוכית מסורה מהסוג שהוא מוביל בשנים האחרונות.

<איתן מורן: אני יכול להישבע כמעט בנקיטת חפץ, שאלמלא ישעיהו יחיאלי הפרויקט הזה היה נסגר מזמן, בגלל כל העובדות שציינתי קודם אז אני סומך את ידיך, ישעיהו, ומברך אותך.

יעקב מרגי: אמנם בכנסת לא מוחאים כפים אבל יום חג היום.

<איתן מורן: תודה רבה.

אלעזר שטרן: במקרים חריגים מותר וזה מקרה חריג.

יעקב מרגי: ישעיהו יחיאלי, בבקשה.

יעקב מרגי: הצג את עצמך לפרוטוקול, הוא לא מחא כפים.

יעקב מרגי: אני ישעיהו יחיאלי, אני אגדיר את עצמי כך: אני דור שני קלאסי ואני נושא את שמו של ילד שנספה בשואה.

יעקב מרגי: בעצם כל ההגעה שלי לנעל"ה היא מהילד הזה, כדי להחזיר לעם היהודי ילדים שעלולים ללכת לאיבוד בלי כדורים ובלי גז, אלא פשוט מפני ששיגרת חייהם מובילה אותם במעגל ספיראלי החוצה מהעם היהודי.

יעקב מרגי: זה ההיגיון של תכנית נעל"ה.

יעקב מרגי: ואם שאלת, חבר הכנסת שטרן, על אתגר אז אני אומר לך את האתגר הראשון, יש לנו היום 1,700 ילדים בנעל"ה, שני שליש מהם - - -

יעקב מרגי: אתה חי את זה, תן לנו למקד אותך.

יעקב מרגי: אתה אומר 1,700, זה שנתי?

יעקב מרגי: זה מחזור של כמה שנים?

<ישעיהו יחיאלי: 1,700 זה כמות הילדים היום בנעל"ה מכיתה ט' – י"ב.

<איתן מורן: רק לצורך ההשוואה, לפני שבע שנים היו 1,200.

אלעזר שטרן: ואני מבין שבשנה הבאה 1,900 בע"ה.

יעקב מרגי: זה לא אומר.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, שהדיון יהיה יותר אקטיבי.

יעקב מרגי: כמה מגישים בקשות למועמדות מדי שנה בשנה כדי להשתלב בפרויקט נעל"ה?

<ישעיהו יחיאלי: בערך פי שניים מהמספר שציינתי.

<ישעיהו יחיאלי: זאת אומרת, אם המחזור שקלטנו השנה מונה תרי"ג, 613 ילדים שהגיעו אלינו מארבעים וכמה מדינות, אז נבחנו לנעל"ה בערך מספר כפול.

יעקב מרגי: מהי המגבלה?

יעקב מרגי: תקציב?

יעקב מרגי: כיתות?

יעקב מרגי: מיטות?

יעקב מרגי: מי קבע את הנתון הזה?

<איתן מורן: אני אסביר לך.

<איתן מורן: אלה מיונים של היכולות של הילדים.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו צריכים לוודא שכל ילד שאנחנו מביאים לארץ יעמוד באתגרי התכנית.

<ישעיהו יחיאלי: לא כל אחד מתאים ולא כל אחד יכול.

<ישעיהו יחיאלי: אפשר להגיד אפילו בהכללה, שרוב הילדים בגיל הזה לא מתאימים לתכנית.

<ישעיהו יחיאלי: עובדה היא שרובם לא באים אפילו להיבחן.

<ישעיהו יחיאלי: מאלה שבאים להיבחן אנחנו לוקחים את אותם ילדים שאנחנו מקווים שבעזרת הכלים שמעמידים לרשותם בארץ, הם יגיעו אל המטרה מספר אחת, מטרה מספר אחת היא סיום כיתה י"ב עם תעודת בגרות אופטימלית לכישוריהם.

<ישעיהו יחיאלי: היעד שלנו הוא 100% בגרות, כאשר מכאן ואילך אנחנו נתנו להם את כל הכלים שיכולנו על מנת לצעוד לעבר השלבים הבאים בחיים.

<ישעיהו יחיאלי: אם אתה שואל אותי על אתגר, האתגר שלנו היום בעולם המערבי והדיון הזה יהיה בעיקר בוועדת העלייה מטבע הדברים, כי אנחנו פה נעסוק בענייני חינוך, הוא איך להביא יותר ילדים לארץ מן העולם ושם עתידנו.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר קודם כל, ברשותך, אדוני היושב ראש, מילה בשבח האכסניא, אנחנו בוועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, היו פה בעבר כמה וכמה דיונים על נעל"ה, היו דיונים חגיגיים, בעשור לנעל"ה, בח"י לנעל"ה והיו גם דיונים פחות חגיגיים, כאשר תכנית נעל"ה נקלעה לכל מיני צמתים בעייתיים בעיקר סביב מה שהזכיר כאן חברי איתן, סביב כל סוגיית המכרזים, שהיא בעוכרינו, לוקחת מאתנו אנרגיות מיותרות ובסופו של דבר הפרקטיקה - - -

יעקב מרגי: מי מתמודד מולכם?

יעקב מרגי: איזה גוף קיים עוד בחברה?

<ישעיהו יחיאלי: זו בדיוק הטענה שלנו, שאין.

<ישעיהו יחיאלי: עובדה היא שעברנו ארבעה מכרזים ששלושה מהם בוטלו ובאחד זכינו כי היינו לבד.

<ישעיהו יחיאלי: כל פעם שבא גוף אחר בסופו של דבר המכרז בוטל, שיבינו שכנראה שאין מתחרה - - -

אלעזר שטרן: היינו צריכים לעזור להם.

אלעזר שטרן: ישעיהו כיתת את רגליו לכאן - - -

<ישעיהו יחיאלי: חבר הכנסת מרגי - - -

יעקב מרגי: יש לי הצעת חוק שלי.

<ישעיהו יחיאלי: נכון, זו הצעת חוק שלו.

יעקב מרגי: אמנם עשיתי הרהורי תשובה אחרי כן, צריך לסנן כמה גופים שהכנסתי שם, לכן גם לא רצתי אתה מהר, אבל אני מוכן לבחון את זה.

<ישעיהו יחיאלי: סוג של אתגר.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר משהו על נעל"ה בכל זאת.

<ישעיהו יחיאלי: הרבה שואלים אותנו על מספרים והסיפור הוא לא המספר.

<ישעיהו יחיאלי: הסיפור הוא הסיפור של הילד, האחד.

<ישעיהו יחיאלי: ויושבים פה כמה כאלה.

<ישעיהו יחיאלי: יש לנו גם תלמיד, כן, תלמיד של נעל"ה שנמצא כאן, יש לנו כאן כמה בוגרים, כל אחד בעצם הוא סיפור.

<ישעיהו יחיאלי: אם אני מדבר על 17,000 ילדים שהגיעו עד היום במסגרת נעל"ה הם 17,000 סיפורים, שאם אתה מנסה לכמת אותם, כמה זה שווה היום בארץ, להערכתי בין 50,000-60,000 איש של המשפחות שעלו בעקבות הילדים והמשפחות שנוצרו כאן.

<ישעיהו יחיאלי: חלקן הוא בוגרי נעלה שמתחתנים עם בוגרות נעל"ה אבל יש גם 'יבוא'.

<ישעיהו יחיאלי: אפשר גם להתחתן מחוץ לנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: צריך לומר שמנקודת מבט של תלמיד נעל"ה אחד, מדובר על אדם שצריך לעבור בו זמנית שני משברים שכל אחד מהם שווה בפני עצמו.

<ישעיהו יחיאלי: אחד הוא גיל ההתבגרות, כמה קולמוסים נשברו בעניין הזה, והשני, אני לא אוהב את המילה הזאת אבל בלשון הסוציולוגית משתמשים בה, הגירה.

<ישעיהו יחיאלי: כאשר אתה מצרף ביחד משבר הגירה עם משבר גיל ההתבגרות, אתה כאילו הולך על מינוס ומינוס.

<ישעיהו יחיאלי: במקרה של נעל"ה אפשר לומר שבעזרת התורה החינוכית שנבנתה בנעל"ה, המינוס והמינוס הפכו לפלוס ושום דבר פה אינו מובן מאליו.

<ישעיהו יחיאלי: נתחיל מזה שבעצם אנחנו מסתכלים על ילד לאורך 6-8 שנים בחייו, מן הרגע שהוא מתעניין בחו"ל, עובר את המבחנים שלנו, מגיע לארץ, עושה פה שלש ארבע שנות לימוד ובאופן פורמאלי, המנדט שלנו כמינהלת, הוא להמשיך את הליווי שלו עד תום שירותו הצבאי.

<ישעיהו יחיאלי: אני לא מכיר עוד גוף כזה, שלוקח אחריות על ילד משך 6-8 שנים וכל שנה צריך לשאול אם הוא ממשיך.

<קריאה: יש.

<ישעיהו יחיאלי: כן?

<קריאה: נשמח להכיר, נעשה איגוד מקצועי.

יעקב מרגי: יש אנשים טובים, שלקחו על עצמם יוזמות.

<ישעיהו יחיאלי: זה העניין האחד.

<ישעיהו יחיאלי: העניין השני, אנחנו מאז 2003 נמצאים בוויכוח עם המינהל לחינוך התיישבותי.

<ישעיהו יחיאלי: קודם היינו במינהל הפדגוגי במשרד החינוך ויש כאן זהות אינטרסים מלאה של מינהלת נעל"ה והמינהל, להביא כמה שאפשר יותר ילדים מתאימים, לתוך המוסדות הפנימייתיים שהמינהל אחראי עליהם מטעם המינהל - - -

יעקב מרגי: ישעיהו, אתה אומר "מתאימים, מתאימים", אתה יודע, אנחנו, עם האוזן הפרלמנטרית שלנו, מפעילים את מנגנוני הפרנויה.

יעקב מרגי: איך אתם קובעים את ההתאמה?

יעקב מרגי: יש איזה מבחן?

יעקב מרגי: ראיון אישיות?

יעקב מרגי: מבחן שקבעו אותו מומחים, איך זה נעשה?

<ישעיהו יחיאלי: קודם כל אני מזמין אותך בהזדמנות - - - לראות את זה, תבוא לראות.

יעקב מרגי: אין לי זמן, יש לי הרבה נושאים - - - במערכת החינוך, חינוך התיישבותי, בני הנוער.

יעקב מרגי: יש לי הרבה דברים לטפל בהם.

<ישעיהו יחיאלי: אני אומר, אנחנו שלשום בחנו חמישה עשר ילדים בעיר מיאמי - - -

<דובר: תענה על ה'איך'.

<ישעיהו יחיאלי: אני אומר איך.

<ישעיהו יחיאלי: שלחנו צוות של שלושה אנשים מהארץ.

<ישעיהו יחיאלי: כולם דוברי אנגלית על בוריה כשפת אם, מפני שהדרך לתקשר עם אדם במצב הזה היא באמצעות שפת אם.

<ישעיהו יחיאלי: הם עושים לכל ילד כזה ראיון אישי, מה שנקרא ראיון קליני מובנה, על ידי פסיכולוג קליני ואני מדגיש – קליני, כי בדרך כלל במערכת החינוך הפסיכולוגיה היא פסיכולוגיה חינוכית שעוסקת בעיקר בסוגיות של למידה.

<ישעיהו יחיאלי: היות ואנחנו פה לוקחים אישיות שלמה ולוקחים אחריות עליה 24/7, הנושא של למידה הוא הכרחי אבל לא מספיק.

<ישעיהו יחיאלי: אנו בוחנים יכולות לימודיות, אנחנו בוחנים את הילדים במבדק קבוצתי כדי לראות איך הם מסתדרים עם אחרים.

<ישעיהו יחיאלי: רוב הילדים שבאים לנעל"ה ולא משנה מאיפה, מעולם לא ישנו עם עוד ילד באותו חדר.

<ישעיהו יחיאלי: אתה צריך להכניס אותו לפנימייה שבה הוא נדרש לחלוק מרחב עם שניים או שלושה ילדים אחרים, גם זה לא מובן מאליו.

<ישעיהו יחיאלי: יכול להיות ילד שהוא גאון במתימטיקה אבל הוא סוציומט חברתי.

<ישעיהו יחיאלי: אחד כזה לא מתאים לנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: כמובן שכל מה ששייך להתנהגויות או פוטנציאל להתנהגויות בעייתיות אנחנו מנסים לזהות.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו מראיינים את ההורים, אנחנו קולטים חוות דעת ממוסדות חינוך שהילד נמצא בהם ומוכנים לשתף פעולה אתנו, עושים להם מבחני כתיבה שאמורים לבדוק יכולת לימודית וכישורים חברתיים ובסוף של יום כזה יש לנו מאגר עצום של מידע על הילד.

<ישעיהו יחיאלי: ביום שלמחרת אותו צוות מקיים דיון, כאשר כל הזיכרונות עדיין טריים במחשבותיהם של הממיינים ובסוף היום השני הם מחלקים אותם לשלושה חלקים.

<ישעיהו יחיאלי: אלה שהם ודאי כן, אלה שהם ודאי לא ואלה הדורשים דיון נוסף.

<ישעיהו יחיאלי: הדיונים הנוספים מתבצעים בארץ.

<ישעיהו יחיאלי: את כל התהליך הזה אנחנו מבצעים היום בכל רחבי העולם, בשבע שפות, עם אנשי מקצוע מהארץ, אני חוזר על הנתון הזה, שמדברים את שפת הילדים וההורים, כי רק בדרך הזאת אתה יכול להגיע עד כמה שידך משיגה, לחקר האמת של מיהו הילד הנמצא בפנינו.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו היום בעשור השלישי של נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: העשור הראשון היה ההקמה, המיסוד, המיתוג, להגיע למצב שבו מי שפוגש את נעל"ה או מי שפוגש את השם נעל"ה, הקונוטציה המידית שיש לו היא קונוטציה חיובית, שההרגשה הראשונה היא שזה משהו טוב, טוב להתקרב אליו.

<ישעיהו יחיאלי: בעשור השני, אפרופו החלטות ממשלה, אני רק אדייק, מאז ההחלטה ב-92' התקבלו עוד ארבע החלטות ממשלה על נעל"ה, החשובה שבהן ב-2002, ממשלת שרון, שפתחה את נעל"ה לכל העולם באותם תנאים, החל משלב המיון ודרך שלב ההשמה בארץ.

<ישעיהו יחיאלי: בעשור השלישי אנחנו עוסקים בהעמקת עבודתנו החינוכית.

<ישעיהו יחיאלי: מה שרצינו להתמקד בו היום פה בוועדה, כבשורה של העשור השלישי, הוא התכניות המיוחדות שפיתחנו בנעל"ה עבור ילדים שמצד אחד הם מאד מוכשרים בתחומים מסוימים, על מנת לא לרדד אותם אלא לקחת את הכישרונות שלהם ולקדם אותם כמה שאפשר ומן העבר השני, ילדים שלא התקבלו לנעל"ה ופתחנו עבורם מסלול מיוחד.

<ישעיהו יחיאלי: אני רואה שהחזקת את דוח מבקר המדינה, זאת הייתה ההערה היחידה שלו על תכנית נעל"ה, שהוא קרא לה "תכנית נעלה" אבל הייתה לו הערה שהמסלול הזה, שנקרא "נעורים" כאילו לא תואם את החלטת הממשלה שהגבילה את תכנית נעל"ה כתכנית לבגרות.

<ישעיהו יחיאלי: היום גם ב"נעורים" ונשמע על זה, אני מקווה, ברשותך, האנשים שעושים את זה, לוקחים ילדים חסרי יכולת - - - והופכים אותם תוך שלש ארבע שנים לתלמידים ומגיעים לאחוזי בגרות.

<ישעיהו יחיאלי: הם יציגו את זה בעצמם.

<ישעיהו יחיאלי: כך שמשני עברי הרצף, הרחבנו את מסגרות הקליטה של נעל"ה ולכן אנחנו היום עם 1,700, שואפים ל-1,900 ובע"ה תוך כמה שנים אני מקווה שנעבור את ה-2,000.

<ישעיהו יחיאלי: אפרופו החלטת ממשלה, בשלב מסוים החליטה הממשלה להגביל את מספר ילדי נעל"ה ל-1,200 וגם את הדבר הזה, כשתבוא בע"ה החלטת ממשלה צריך יהיה לתקן ובעצם להבנתי, היות ונעל"ה מוגדרת גם כתכנית עלייה, היא צריכה להיות כמו העולים.

<ישעיהו יחיאלי: כל מספר שמגיע זוכה ולא צריך כל שנה לשאול מאיפה מביאים כסף לעוד 100 ילדים.

<ישעיהו יחיאלי: אני מודה לך על הדיון ואני מזמין, מבקש אותך להעביר את רשות הדיבור ליונה, שתציג את התכניות החינוכיות ואחר כך כל אחת מהן תציג את עצמה, ככל שתאפשר.

<ישעיהו יחיאלי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מיד אני אתן לה רק מה שד"ר פישר התכוון לגבי ההחלטה ותתקנו אותי, שבהחלטת הממשלה לא השתנתה צורת ההפעלה במהות, יכול להיות שהרחיבו או צמצמו אבל עדיין, צריך להתאים.

יעקב מרגי: אחת הבעיות שלנו כמשילות היא עם מה שנחקק לפני זמן והדוגמה הכי טובה היא מערכת החינוך הישראלית, משך שבעים שנה הרבה שינויים לא נעשו בה.

יעקב מרגי: צריך התאמה, צריך להיות צופי פני עתיד.

יעקב מרגי: יכול להיות שמה שהיה נכון ב-92' לא הכי נכון היום.

יעקב מרגי: צריך להתאים אותו, צריך לחשוב, להוציא החלטה.

יעקב מרגי: יכול להיות שהאתגרים שאתה מכוון אליהם אפשר למצות אותם בדרכים יותר טובות או במקומות אחרים, או בדרכים אחרות, לא יודע, אני לא מגבש ולא מחווה דעה כרגע, עד שאף אחד לא יוציא מהמחסנית משהו שהוא חשב עליו.

יעקב מרגי: אני אומר תמיד, החלטה שהתקבלה ב-92' לא בהכרח נכונה היום.

יעקב מרגי: צריך להתאים ולבחון.

יעקב מרגי: אחרי שהממשלה בוחנת, מגיעה למסקנה שלא השתנה כלום אז בסדר אבל אני יודע שלפחות בשנת 2017 הממשלה קיימה דיון, נתנה הנחיה לבחון ובחנו.

יעקב מרגי: נשמע אתכם אבל בקצרה, רבותי, אנחנו שורפים הרבה זמן על הסקירות ויש לנו עוד הרבה הרבה אורחים יקרים שאני רוצה לשמוע אותם, אז מרגע זה, אני מפסיק להיות במירכאות נחמד, מכריז דקתיים לכל דובר, בבקשה.

יעקב מרגי: יונה.

<יונה אוסטר: דקתיים זה קשה.

<יונה אוסטר: נתחיל עם זה שהתפקיד של הניהול החינוכי במינהלת נעל"ה מאגד בתוכו את החינוך הכולל, בית ספר ופנימייה.

<יונה אוסטר: זאת אומרת שאנחנו רוצים לראות את השילוב הזה של בית ספר ופנימייה וכבר אמר הרב מלכיאור, שהצעירים האלה הם לא רק עולים אלא הם משתלבים כל כך יפה בחברה ובני פישר אמר תודות לכל האנשים שיושבים כאן מסביב, שעושים מלאכתם נאמנה.

<יונה אוסטר: אנחנו, במינהלת נעל"ה, מנסים להוביל ולהיות לעזר לכל מוסדות החינוך.

<יונה אוסטר: יש לנו עשרים ושבעה מוסדות חינוך שעובדים עם נעל"ה ואנחנו משתדלים לעשות כמיטב יכולתנו במעקב אחרי כל תלמיד ותלמיד, עם תיק אישי במינהלת נעל"ה, אחר ההישגים שלו ואחר ההשתלבות החברתית.

<יונה אוסטר: במילה אחת, מודל העבודה שלנו אומר כזה דבר: אנחנו יוצרים משולש שווה צלעות שבקדקוד אחד נמצא מחנך הכיתה ובשני הקדקודים השניים נמצאים הצוות החינוכי והפנימיה.

<יונה אוסטר: הפנימיה היא הבית, בית ספר הוא בית ספר ויש קונפליקטים מובנים בין בית ספר ופנימייה.

<יונה אוסטר: מה שכל הזמן מנסים לעשות הוא לראות איך משלבים ידיים, בית ספר ופנימייה.

<יונה אוסטר: שילוב הידיים הוא לא רק בבניית המסגרת, הנורמות והגבולות, אלא שילוב הידיים הוא גם בעניין התכנים.

<יונה אוסטר: יצרנו תכנית ליבה מיוחדת לילדי נעל"ה, שלא תואמת את תכנית הליבה לכלל ילדי הארץ מפני שלהם יש צרכים מיוחדים.

<יונה אוסטר: הם צריכים להשתלב בארץ, הם חייבים לעבור גם את תכני גיל ההתבגרות וגם ובמיוחד, את היכולת שלהם לחיות בקבוצה, ליצור את הקבוצתיות מפני שכוחו של היחיד מגיע מכוחה של הקבוצה.

<יונה אוסטר: מעבר למסגרת והנורמות, יש לנו כאן את תכנית הליבה שמושיבה את שלושת הקדקודים ביחד, בדיבור על התכנים.

<יונה אוסטר: איך אנחנו מביאים ילד לכך שיצור לעצמו זהות משלבת?

<יונה אוסטר: איך הזהות שלו צריכה להיות בנויה, גם ממה שהביא אתו משם וגם ממה שהוא לוקח כאן.

<יונה אוסטר: לכן יושב צוות וחושב ומכין דף עבודה לשנה שלמה, שבו יש פריסה של כל התכנים החינוכיים, עם הפריסה הזאת הולכים צעד אחרי צעד עד למקום שילד מגיע לזה שהוא יכול לומר: אני משאיר שם את מה שאני משאיר, אני מביא אתי את מה שאני מביא - - -

יעקב מרגי: תודה.

<יונה אוסטר: שניה, אני רוצה לדבר על התכניות החינוכיות.

יעקב מרגי: לא נספיק.

יעקב מרגי: אנחנו נחטיא את המטרה.

יעקב מרגי: גבירתי, אני - - -

<יונה אוסטר: אז ניתן לאנשים.

יעקב מרגי: אני מבין שבגדול תופרים חליפה מתאימה לכל ילד כדי שתהיה לו הצלחה מיטבית ומירבית ושילוב מירבי, על זה תבורכו.

יעקב מרגי: האינטרס שלך שנשמע בסוף כדי לראות את הפירות שלך אז בואי נתקדם.

יעקב מרגי: בינתיים הצטרפה אלינו גם חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יעקב מרגי: אני אתן לחבר הכנסת לשעבר שמעון סלומון להתבטא, לחברת הכנסת ונעבור לתלמידים.

<שמעון סלומון: אדוני היושב ראש, תודה רבה על ההזדמנות.

<שמעון סלומון: אני חושב שמאז שעזבתי אולי פעמיים שלש הייתי כאן וזה מבטא את חשיבות - - - כן, כשאנחנו אומרים חגיגה אז זו חגיגה אמתית.

<שמעון סלומון: אני היום, יש לי את הזכות לעמוד בראש כפר סילבר, גם חבר מלפני שנה ב"קדימה מדע" ואני דווקא רוצה להגיד כמה מלים מהשטח.

<שמעון סלומון: מתוך 650 יש 84 תלמידים מחבר העמים, כאשר כפר סילבר התחיל מהיום הראשון, עם קבוצה ראשונה ושניה, עם הזמן שלש קבוצות ומלפני שנתיים יש ארבע מט'-י"ב.

<שמעון סלומון: זו קבוצה שמגיעה מאוקראינה, מרוסיה, קזחסטן, מולדובה, גם קצת ממדינות בלטיות, שהם תלמידים, בלי לפרט, די מורכבים.

<שמעון סלומון: בואו נעזוב את הניתוק מהמשפחה וכל מה שנילווה לזה, התלמידים האלה, בשורה התחתונה, מגיעים לכפר, מסיימים כ-90% עם בגרות, כולם מתגייסים, כולם מתגייסים, כ-90% אחוז בגרות וזו הפתעה גדולה, כי אלה תלמידים שצריך לעבוד אתם כמעט מהבסיס וקודמיי אמרו מהם המאפיינים של הנוער הזה - - -

אלעזר שטרן: תגידו, זה לא מרגש אתכם, מנהל כפר שעלה מאתיופיה, מדבר על איך שאצלו בכפר קולטים עולים?

יעקב מרגי: זה הסיפור הישראלי, למה צריך להתרגש?

אלעזר שטרן: זה הניצחון הכי גדול שלנו.

<שמעון סלומון: הדבר הראשון שעשיתי זה ללמוד לעומק את הנושא כדי לפעול נכון, כי זו זכות גדולה לקבל את התלמידים האלה, שרובם נשארים.

<שמעון סלומון: הרי מהי המטרה של נעל"ה, שבסוף יישארו כאן.

<שמעון סלומון: אנחנו עושים עבודה יוצאת מן הכלל, כולל מנהלת הפנימיה ובעלה, שהם בעצם בוגרי נעל"ה, התחתנו ונשארו כאן.

יעקב מרגי: הם אתנו כאן?

<שמעון סלומון: הם לא פה אבל זה הספור.

<שמעון סלומון: אני - - -

<ישעיהו יחיאלי: תגיד איפה הם, שמעון.

<ישעיהו יחיאלי: הם בקורס צוערים של "נתיב".

<שמעון סלומון: נכון, מנהלת הפנימיה התקבלה, היא סוגרת מעגל אבל מה שאני רוצה להגיד, שיש גם אתגרים.

<שמעון סלומון: יש אתגרים מפני שהילדים האלה זקוקים ליותר מעטפת, יותר תמיכה.

<שמעון סלומון: למשל, אנחנו עושים מאמצים גדולים כדי שלכולם יהיו משפחות מארחות, כדי שירגישו ישראלים, כי הפנימיה, בניגוד אלי שלמדתי בפנימייה שבני פישר ניהל אותה, הייתה לי משפחה לחזור אליה אבל לילדים האלה, בעצם, הפנימיה היא המשפחה שלהם.

<שמעון סלומון: הפנימיה פתוחה, הכפר פתוח כל הזמן, חגים, ימים מיוחדים, לא משנה, הם כל הזמן נמצאים שם.

<שמעון סלומון: זה אומר שהילדים האלה זקוקים ליותר.

<שמעון סלומון: אני לא אכנס לפרטים.

<שמעון סלומון: היום יש לי את הזכות להסתכל במאקרו ובמיקרו ולראות את הילדים ביומיום.

<שמעון סלומון: אני לא אכנס למספרים גדולים, אני חושב שזה מבטא את מה שכולם יגידו.

<שמעון סלומון: בסופו של דבר, אפילו הילדים שמסיימים את כפר סילבר, אנחנו מנסים למצוא להם מסגרת.

<שמעון סלומון: התמיכה לא נפסקת כשהם מסיימים את הלימודים וצריך לעשות הכול כדי שהם יהיו פה אזרחים מועילים, אזרחים שמשתלבים בכל המקומות.

<שמעון סלומון: אפילו אם ניקח את ההורים שלהם, הרי בעוד שאנחנו עושים פה עבור ילדים רגילים שההורים שלהם גרים בארץ והם גרים בפנימייה, אנחנו עושים הרבה פעילויות כדי שיישמר הקשר המשפחתי אז אני לא חושב שבזירה הזאת צריכים להזניח.

<שמעון סלומון: אם המטרה בסוף היא שהילדים האלה ימשכו את ההורים שלהם, יישארו פה ויהיו פה כמו כולם, אז אנחנו צריכים לראות גם את ההיבט של השאלה מה אנחנו עושים עם הקשר המשפחתי שלהם והקשר למקום.

<דובר: תודה.

<שמעון סלומון: אני רק רוצה להגיד שלא מזמן חזרה רכזת נעל"ה שלנו שהייתה עכשיו ברוסיה, זה רק כדי להסביר והיא אומרת לי: יש יותר ויותר דרישה, יותר ויותר רוצים לבוא לפה.

<שמעון סלומון: אני חושב שאתה, היושב ראש, מכיר את העניין הזה, אתה עוסק בחינוך ופה צריך התמקדות ולעזור בכל הנושא של התמיכה, כי חייבים לתת להם יותר מכל תלמיד אחר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קסניה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש, דיון חשוב ביותר.

קסניה סבטלובה: אני באתי וברחתי עכשיו מדיון אחר שמתקיים בוועדה למעמד האישה, כי אני אמנם לא למדתי - - -

יעקב מרגי: קסניה, זה כמו לדרוך על יבלות.

קסניה סבטלובה: אני אמנם לא למדתי בנעל"ה אבל מיטב מחבריי - - -

יעקב מרגי: שניה, תני לי משפט, אני אתן לך.

יעקב מרגי: מגיעים חברי כנסת לדיונים, יש להם את הפריבילגיה לעבור מועדות לוועדות.

יעקב מרגי: אני תקוע פה מתחילת דיון עד סוף הדיון.

יעקב מרגי: אתם כל פעם דוקרים אותי.

יעקב מרגי: בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה לך, יעקב, על ההקדמה היפה הזו, חשוב שהאורחים שלנו ידע שאנחנו משתתפים בשלש ארבע ועדות במקביל.

קסניה סבטלובה: לי היה חשוב לבוא לפה כי מיטב מחבריי הטובים למדו בנעל"ה.

קסניה סבטלובה: אני אמנם לא למדתי במסגרת הזאת, עליתי ארצה עם משפחתי אבל אני רואה היכן נמצאים ילדי נעל"ה היום, כי אני ממשיכה את החברות הזו מאותן שנים, שהתחברנו וגדלנו יחד בשנות התשעים.

קסניה סבטלובה: הם מפקדים בצבא, הם רופאים בכירים, הם מנהלים, הם מהנדסים, הם נמצאים בכל מקום ומקום במערכת החיים שלנו כאן במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: הם משולבים כל כך טוב שאתה לא היית לפעמים מאמין, שהילדים האלה עלו לבדם ועברו את השנים האלו, השנים הלא פשוטות, לכולנו היו שנים לא פשוטות, הגירה או עלייה הן בכלל לא ענין פשוט, במיוחד כשהנער או הנערה עולים לבד.

קסניה סבטלובה: המערכת הזאת שהיא גם עומדת להם היום.

קסניה סבטלובה: הקשרים נשמרים.

יעקב מרגי: אני עליתי ב-62', אני גם סוחב את העלייה שלי.

קסניה סבטלובה: בוודאי.

קסניה סבטלובה: אני אומרת שעלייה זה יום אחד אבל הקליטה נמשכת לפעמים כל החיים, זה סיפור שהוא הולך ומתמשך אבל אני מאד שמחה על כך שהפרויקט הזה, קודם כל קם, התפתח יפה כל כך, הוא קיים גם היום והוא מוכן לקלוט את העולים החדשים שיבואו ואנחנו מקווים מאד שיצטרפו אלינו עוד אלפים רבים של עולים, הוא צריך להיות מוכן.

קסניה סבטלובה: טוב שהנוסחה הזאת קיימת.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לתת להם את כל התמיכה שלנו כי זה באמת פרויקט נפלא.

קסניה סבטלובה: יחד עם זאת יש ענין קטן שחייבים להתייחס אליו וזה העניין של ילדי הדור הרביעי.

קסניה סבטלובה: בעלייה הנוכחית, רבים מבני העולים הם בני הדור הרביעי שהם נתקלים בקשיים עצומים בבירוקרטיה לקבלת האזרחות שלהם.

קסניה סבטלובה: לאחר שהם משתלבים בבית ספר כל כך טוב, במערכת נעל"ה, אני חושבת שבמדינת ישראל צריכה במיוחד ללכת לקראתם בעניין הזה.

יעקב מרגי: תודה.

קסניה סבטלובה: אני יודעת שאתה מודע לעניין הזה.

קסניה סבטלובה: תודה לכל מי שהגיע לכאן היום.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

אלעזר שטרן: אולי נעשה פעם את הדיון על דור רביעי.

יעקב מרגי: זה המקום באמת ואנחנו חוזרים על זה אבל זה לא יהיה הוגן לדלג על זה.

יעקב מרגי: אמנם הוועדה קיימה מספר דיונים אבל זה המקום להכיר טובה ולהכיר בערך המוסף של כפרי הנוער במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני תמיד בהתלבטות, צריך לשכפל אתכם ולהשאיר אתכם קטנים, כי כשגדלים מתקלקלים אבל אנחנו נפגשים עם הערך המוסף הזה של כפרי הנוער בהרבה תחומים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: זה מקום גם להצדיע למינהל החינוך ההתיישבותי, למשרד - - - ומי שלא אוהב לפרגן, רבותי, אנחנו יודעים להכיר, מכירים וכשלא טוב אז גם עומדים על הלא טוב, מה קרה?

יעקב מרגי: השמים לא נופלים אף פעם.

יעקב מרגי: נמצא אתנו תלמיד, לואיס ויינשטיין.

יעקב מרגי: נמצא אתנו?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: ניקח תלמיד אחר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ולדיסלב ליפקו: שלום לכולם.

<ולדיסלב ליפקו: שמי ולדי ליפקו ואני חניך פנימיית כפר גנים, שנמצאת בחוף הכרמל.

<ולדיסלב ליפקו: הגעתי לארץ מבלה רוס לפני שנתיים בכיתה ט', במסגרת תכנית נעל"ה, במטרה ללמוד פה ולהיות חלק מהמדינה הזו.

<ולדיסלב ליפקו: כבר בכיתה ט' החלטתי שאני לומד חמש יחידות פיזיקה ובכיתה י' התחלתי להשתתף בתכנית "נחשון".

אלעזר שטרן: רק שניה, מה השארת מאחור?

<ולדיסלב ליפקו: שתי אחיות, אימא ואבא.

אלעזר שטרן: יותר גדולות או יותר קטנות?

<ולדיסלב ליפקו: יותר קטנות.

אלעזר שטרן: יש עוד פוטנציאל לנעל"ה.

<ולדיסלב ליפקו: בכיתה י' התחלתי להשתתף בתכנית "נחשון", שם ליווה אותי חונך ועזר לי בלימודי פיזיקה.

<ולדיסלב ליפקו: החונך דיבר את השפה הרוסית, דבר שעזר לי מאד להבין את החומר.

<ולדיסלב ליפקו: הוא נתן לי בטחון להצליח בלימודים למרות הקשיים עם השפה.

<ולדיסלב ליפקו: כל דבר שלא היה ברור לי בכיתה הוא הסביר לי, נתן לי יחס אישי מעבר ליחס שיכול היה לתת לי מורה בבית הספר.

<ולדיסלב ליפקו: גם חשוב לי להגיד שסיימתי את כיתה י' עם תעודת הצטיינות יתרה, שהיא ממוצע מעל 95, בזכות הפרויקט של "נחשון".

<ולדיסלב ליפקו: גם השנה המשכתי את הלימודים של פיזיקה ב"נחשון", רק שהפעם החונך שלי לא דובר רוסית.

<ולדיסלב ליפקו: בהתחלה היה לי טיפה קשה אבל בעקבות ההתמודדות שלי עכשיו אני יותר מבין את הלימודים בשפה העברית, את המורה בכיתה ואני משתלב הרבה יותר בלימודים.

<ולדיסלב ליפקו: בפרויקט יש שיעור שבועי שנמשך שעה וחצי דרך המחשב.

<ולדיסלב ליפקו: למרות שקיימת אופציה ללמוד יותר במידת הצורך, בשיעור אנחנו מתרגלים - - -

אלעזר שטרן: e-learning, לימוד מרחוק?

<סיגל עצמון: אני יכולה לומר מילה?

אלעזר שטרן: ברור.

יעקב מרגי: מי זו אני?

<סיגל עצמון: סיגל עצמון.

<סיגל עצמון: קודם כל, איזה כייף שהוא הגיע, התלמיד הזה.

<סיגל עצמון: אני לא מנהלת את כפר גלים, אני מנהלת את תכנית "נחשון", התמחות וירטואלית.

<סיגל עצמון: הוא אחד מ-6,000 תלמידים שלנו ומ-300 תלמידים של ילדי נעל"ה.

<סיגל עצמון: תכנית "נחשון" ממומנת היום על ידי משרד החינוך, התמחות וירטואלית אנחנו קוראים לה.

<סיגל עצמון: יש לנו 6,000 תלמידים.

<סיגל עצמון: באמצעות חונכות וירטואלית מרחוק, נכנסים לתוך סביבה שאפשר בה לשמוע, לכתוב ולדבר.

<סיגל עצמון: נפגשים כל שבוע לשעה וחצי עם חונך שהוא סטודנט, שהוא מלווה את התלמיד בהמשך למה שקרה בבוקר בכיתה.

<סיגל עצמון: זו תכנית "נחשון".

<סיגל עצמון: בתוך תכנית "נחשון" יש לנו 300 תלמידים מתכנית נעל"ה שאנחנו משתפים אתה פעולה כבר שש שנים.

<סיגל עצמון: מה שיפה בתכנית הוא שבכיתה י', כשהילדים לא יודעים טוב עברית ובדרך כלל אנחנו תומכים גם בביולוגיה, בכימיה, בפיזיקה ובמתימטיקה, אנחנו מצמידים להם סטודנטים שחלקם בוגרי תכנית נעל"ה, שהם מודל לחיקוי כשהם כבר אחרי צבא וחלקם דוברי השפה הרוסית, הספרדית - - -

יעקב מרגי: תאמיני לי שיש לי חשק לקיים דיון שלם על הלימוד המקוון.

יעקב מרגי: תודה על הסקירה הראשונית.

יעקב מרגי: ולדי, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

<סיגל עצמון: דרך אגב, בדרך שאלתי אותו ואני לא מנהלת שלו, הוא כבר מכוון לקורס חובלים, שזה מאד מאוד יפה.

<סיגל עצמון: לראות ילד שאחרי שנתיים שהוא נמצא במדינה, בדרך הגיע אליי הביתה ומביתי נסענו ברכב שלי והוא כבר מכוון לקורס חובלים.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יעקב מרגי: אתה יודע, הצברים הישראלים אין להם נימוסים, כך אומרים עלינו, אשאל אותך שאלה ישירה, למה באת לתכנית נעל"ה?

<ולדיסלב ליפקו: כדי ללמוד כאן.

יעקב מרגי: במדינה שבה גדלת לא יכולת ללמוד?

<ולדיסלב ליפקו: יכולתי ללמוד אבל מה שאני מקבל שם זה לא - - -

יעקב מרגי: מה שתקבל פה לא תקבל שם.

<ולדיסלב ליפקו: כן.

יעקב מרגי: איך נחשפת לפרויקט נעל"ה?

<ולדיסלב ליפקו: שמעתי, הייתי כל קיץ במחנה קיץ של - - - שמעתי שם, סיפרו לי על התכנית, שיש תכנית שאפשר לעלות לארץ, ללמוד כאן, לקבל תעודת בגרות ולשרת בצבא.

יעקב מרגי: נראה לי שאתה מתחרט קצת, לא?

<קריאה: מתחרט?

<קריאה: הוא לא רוצה - - -

יעקב מרגי: הוא חייך, הוא ענה לי, מה אתם רוצים ממנו?

יעקב מרגי: הוא כבר ישראלי.

יעקב מרגי: אתה לא צריך חונך, בוא אני אגיד לך.

יעקב מרגי: אני, המורה שלימד אותי מתימטיקה היה צריך חונך כדי ללמד אותי.

יעקב מרגי: היה עילג, לא הצלחנו להבין אותו, בגלל זה לא הצלחנו בפיזיקה, הבנת?

יעקב מרגי: אתה לא צריך חונך כבר, התמודדת, תתמודד ותצליח.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך שהרבה צברים ישראלים היו רוצים להיות במסלול שלך, אלו הדוגמאות שאנחנו רוצים לשמוע.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הנה ואני לא ממעיט בערכו של אף גורם מקצועי שמנהל, מלווה, אותם אנחנו צריכים לשמוע היום.

יעקב מרגי: יש עוד תלמידים מסביב לשולחן?

<קריאה: בוגרים.

יעקב מרגי: בוגרים, בבקשה, אל תתביישו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<איגור קרילוב: אני ד"ר איגור קרילוב, חוקר בטכניון, ראש קבוצת התיישבות של בוגרי טכניון בגליל - - -

יעקב מרגי: בן כמה אתה?

<איגור קרילוב: 31.

<איגור קרילוב: אני רוצה להציג סיבה אחרת - - -

אלעזר שטרן: לא, לא, רגע, רגע, דוקטור למה?

<איגור קרילוב: הנדסת חומרים.

אלעזר שטרן: איפה אתה גר?

<איגור קרילוב: אני גר כרגע בחיפה עד שאנחנו מקבלים את היישוב שלנו, ליד שלומי.

<איגור קרילוב: רצינו להקים ישוב חדש - - -

<קריאה: עד שאנחנו מוציאים את מיכל האמוניה אתה עוזב?

<איגור קרילוב: אמנם רצינו אבל המדינה הכי ציונית לא מעוניינת בהקמה של ישובים, היא מעוניינת רק להרוס, אנחנו רואים את זה היום בעפרה ואחת הסיבות שחלק מהאנשים מגיעים לתכנית, זה לא רק כי יש פה חינוך יותר טוב או - - -

אלעזר שטרן: רגע, אבל אמרת שאתה גר ליד שלומי.

אלעזר שטרן: הוא רצה להקים ישוב ליד שלומי.

אלעזר שטרן: אתה גר בחיפה?

<איגור קרילוב: כרגע אנחנו גרים בחיפה.

יעקב מרגי: נחזור לנעל"ה.

אלעזר שטרן: רגע, אנחנו אנשי הגליל, זה מעניין אותנו, רק תגיד לי, אתה גר בחיפה?

<איגור קרילוב: כרגע גרים בחיפה עד שההרחבה שלנו תסתיים בחודש יוני.

אלעזר שטרן: איפה?

<איגור קרילוב: בגרנות הגליל.

אלעזר שטרן: מצוין.

<איגור קרילוב: חלק מהאנשים שבאים לתכנית זה לא כי יש כאן חינוך יותר טוב או הזדמנויות יותר טובות, חלק באי כי הם מסתכלים על ההיסטוריה של העם היהודי ורואים שהיו אימפריות כאלו ואחרות ויהודים חיו טוב.

<איגור קרילוב: חיו טוב במצרים בזמן של פרעה, חיו טוב בספרד, חיו טוב בגרמניה בתחילת המאה, תמיד נגמר - - -

יעקב מרגי: התקלקלת מהר מהישראלים.

יעקב מרגי: עזוב, שואל אותך שאלה, שאלה ישירה, אם לא היית בא מתוך פרויקט נעל"ה, היית בגיל 31 דוקטור?

<איגור קרילוב: הייתי בא בגיל 18 והייתי בגיל 31 דוקטור.

יעקב מרגי: היית בא בגיל 18?

<איגור קרילוב: כן.

<איגור קרילוב: אצלנו, מהעיר שלנו התקבלו ארבעה, ארבעה מתוך עשרים בשנת 2000.

<איגור קרילוב: עכשיו אחד משניים התקבל אז זה אומר שיש פחות ביקוש.

<איגור קרילוב: יש לנו 'ספר לבן' של ממשלה על 1,200, מה הם המספרים האלה?

<איגור קרילוב: אי אפשר יותר?

<איגור קרילוב: מגבילים עם כסף?

יעקב מרגי: תמיד אמרו שבוגרי המשטרים הטוטליטריים - - -

<ולדיסלב ליפקו: דמוקרטים הכי גדולים.

יעקב מרגי: יוצאים פטריוטים הכי גדולים.

יעקב מרגי: מיד ניתן לזהות את זה.

<ולדיסלב ליפקו: מבחינת התכנית, בזמני גרנו בקיבוץ "מעוז חיים", עוד ראינו את הדור אולי האחרון של ההתיישבות הקיבוצית, אנשי הרעיון שהולכים ונעלמים לנו בקיבוצים.

<ולדיסלב ליפקו: מחליפים אותם כל מיני גורמים פוסט-ציונים למיניהם - - -

יעקב מרגי: באת לנו ביום לא טוב.

<ולדיסלב ליפקו: הרבה אנשים מהקבוצה קלטו מהדור הזה של הקיבוצניקים את אהבת הארץ, אהבת כל הארץ ישראל ולא רק לגליל או לשומרון אלא לכל הארץ.

<ולדיסלב ליפקו: אנחנו כאן לַנצח ולא נעזוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עוד בוגר?

<ויצ'סלב קוזודוי: שמי סלבה קוזודוי, אני כרגע ממלא תפקיד של מנהל מרכז לימוד בחוות הנוער הציוני, כפר נוער מדהים.

<ויצ'סלב קוזודוי: קצת סיפור אישי - - -

יעקב מרגי: בן כמה אתה?

<ויצ'סלב קוזודוי: בן שלושים.

<קריאה: מאיפה?

<ויצ'סלב קוזודוי: מרוסיה.

<ויצ'סלב קוזודוי: עליתי מרוסיה בשנת 2001.

<ויצ'סלב קוזודוי: סיימתי את הלימודים שלי בפנימייה "מבואות עירון", משם למסלול של שנת שירות במסגרת "השומר הצעיר".

<ויצ'סלב קוזודוי: משם עברתי לצבא ובתום שירותי בצבא התקבלתי לאוניברסיטת תל אביב ללימודי תואר במוזיקה בהמשך ללימודים קיבלתי תפקיד בתזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור, כנגן.

<ויצ'סלב קוזודוי: היום אני גם רכז התזמורת - - -

אלעזר שטרן: נגן?

<ויצ'סלב קוזודוי: נגן קונטרבס.

<ויצ'סלב קוזודוי: ורכז התזמורת.

<ויצ'סלב קוזודוי: במקביל זכיתי לקבל תפקיד של מנהל מרכז מוזיקה בחוות הנוער, שזה העיסוק העיקרי שלי היום.

<ויצ'סלב קוזודוי: הגעתי למרכז שלמדו בו כחמישים תלמידים, כיום לומדים שם 120 תלמידים, מרכז מאד מפואר עם הרבה אפשרויות.

<ויצ'סלב קוזודוי: הכול מסובסד, מקבלים תמיכה בכל דבר שקשור במוזיקה, הלימודים מאד מגוונים, הילדים מאד מאושרים, מקבלים תעודת בגרות, הם יכולים לקבל 10 יחידות לימוד מוזיקה בתעודת הבגרות שלהם.

<ויצ'סלב קוזודוי: ניגשים לכל מיני פרויקטים בינלאומיים ומשתתפים בפרויקטים ומייצגים את מדינת ישראל, את תכנית נעל"ה ואת הכפר עצמו.

<ויצ'סלב קוזודוי: מה שרציתי להציג לכם היום הוא תכנית מצוינות שפתחנו - - -

אלעזר שטרן: מקרב התלמידים שלך, כמה הם מנעל"ה?

<ויצ'סלב קוזודוי: 80%.

אלעזר שטרן: לא מחבר העמים אלא מנעל"ה.

<ויצ'סלב קוזודוי: 80% מנעל"ה.

אלעזר שטרן: מתוך ה-80% כמה מחבר העמים?

<ויצ'סלב קוזודוי: כולם לפי דעתי.

<ויצ'סלב קוזודוי: זה מאד מסוים ומאד ממוקד.

<ויצ'סלב קוזודוי: יש הרבה תלמידים שמגיעים מחבר העמים שיש להם כבר רקע.

<יונה אוסטר: יש גם מהמערב.

יעקב מרגי: יונה, תודה.

יעקב מרגי: אנחנו לא נמצה הכול.

יעקב מרגי: רבותי, אני חייב להתנצל, הגיעה חברת ועדת החינוך והיא תחליף אותי.

יעקב מרגי: אני חייב להיות בכנס של מנהלי מחלקות החינוך בכל הארץ, שמתקיים בירושלים במעמד הנשיא והבטחתי את נוכחותי, אז חברת הכנסת מירב בן ארי תחליף אותי.

יעקב מרגי: תודה רבה וסליחה על שאני נאלץ לעזוב.

יעקב מרגי: (היו"ר מירב בן ארי)

מירב בן ארי: תודה רבה.

<ויצ'סלב קוזודוי: אני אמשיך.

<ויצ'סלב קוזודוי: פתחנו לפני שנתיים פרויקט מצוינות במוזיקה בו אנחנו מביאים מוזיקאים עם רקע מאד רחב, שהם ברמה מעל הרמה הרגילה של הילדים ואני בתור בוגר, שהתעסקתי במוזיקה, היה לי מאד קשה לעבור את ההשתלבות בחברה לאחר סיום הלימודים שלי, כי גיליתי פתאום, אחרי שיצאתי מהפנימייה, שהעולם מלא בהפתעות ויש ילדים עם רקע הרבה יותר חזק ברמה הרבה יותר חזקה ואז אני בראש שלי כל הזמן חשבתי: מה אפשר לתת לילדים שעכשיו לומדים אצלי כדי שיצאו עם כלים יותר חזקים, שיעזרו להם להתקדם בתחום ובמציאות הלא קלה?

<ויצ'סלב קוזודוי: לכן חשבנו המון ובשיתוף פעולה מלא עם מינהלת נעל"ה וגורמים אחרים, הצלחנו לפתוח פרויקט מיוחד בשיתוף עם האקדמיה למוזיקה בירושלים, שהתלמידים, שעוברים מבחני מיון, מקבלים מלגה מלאה ללמוד ארבע שנים במסגרת האקדמיה, אצל המורים הכי טובים בארץ וזה נותן להם את האפשרות להתקדם בתחום ולהיות מצטיינים, לא רק במוזיקה אלא גם כאזרחי מדינת ישראל ולהוביל את התרבות שלנו בעתיד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: יפה מאד.

מירב בן ארי: אני רוצה לתת לאבי גנון, מנכ"ל "קדימה מדע", בבקשה.

<אבי גנון: שלום רב, ראשית, מעבר לברכות, גם למינהלת נעל"ה, לאגודה ולמשרד החינוך לגבי תכנית נעל"ה, אני חייב לציין פה, שמאז שהתחילה העלייה מברית המועצות היו עשרות תכניות עלייה ואני חושב שנעל"ה זו תכנית העלייה היחידה ששרדה את כל השנים האלו.

<אבי גנון: אני מכיר את נעל"ה כבר מעל עשרים ושתיים שנה, מתפקידי גם כשליח של "נתיב" בחו"ל - - - כראש מחלקת חינוך ב"נתיב" עסקנו רבות בנושא של נעל"ה.

<אבי גנון: הייחודיות של התכנית היא ההתאמה שלה לרוח הזמן וכשאנחנו מדברים על התאמה לרוח הזמן, זה איך היום אני משכנע ילד מקנדה, מארצות הברית, להגיע לארץ.

<אבי גנון: היום, בשיתוף פעולה, יחד עם המינהלת, יחד עם משרד החינוך ועם ארגון "אורט העולמי", מדברים פה על תכניות מצוינות אז יזמנו תכנית שנקראת תכנית Anières ואגב, מתוך 1,700 תלמידים 200 הגיעו במסגרת התכנית הזאת.

<אבי גנון: במסגרת התכנית אנחנו מעלים לארץ ילדים בני 14,15 עם אופק של ארבע עשרה שנה שבהן הם מסיימים לימודי תיכון, מיד עוברים לטכניון ארבע שנים לימודי הנדסה, מסיימים לימודי הנדסה, מתגייסים כעתודאים, מסיימים ויוצאם לחיים, מסודרים עם מקצוע לחיים.

<אבי גנון: כל התכנית הזו ממומנת על ידינו ועל ידי משרד החינוך כך שבסוף הדרך - - -

מירב בן ארי: כמה ילדים יש לכם?

<אבי גנון: 200 כרגע, בתום התכנית יהיו כ-600 מהנדסים, גם לטובת המשק, יש פה גם מפעל ציוני, יש פה גם עזרה בלתי רגילה למשק עם מצוקת המהנדסים שיש היום.

אלעזר שטרן: מי בוחר קודם, נעל"ה?

<אבי גנון: נעל"ה.

<אבי גנון: כשמדברים על מורכבות זו היכולת לתפקד במורכבות כזו, לשלב ארגון עולמי, לשלב את משרד החינוך, לשלב את נעל"ה, לשלב את צה"ל, לשלב את הטכניון, כל זה על מנת ליצור אופק לילד נעל"ה כשהוא מגיע.

<אבי גנון: כשהוא מסיים לימודי הנדסה הוא התגייס לצבא כעתודאי, אנחנו מסדרים פה את העתיד של 600 חבר'ה צעירים, שמגיעים מכל העולם, לאו דווקא מברית המועצות.

מירב בן ארי: מתי התחילה התכנית?

<אבי גנון: התכנית התחילה לפני שלש שנים, המחזור הראשון אמור להיקלט בטכניון בקיץ הקרוב.

מירב בן ארי: יפה מאד.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

מירב בן ארי: חיה שטרן, משפחה מארחת.

מירב בן ארי: חיה?

מירב בן ארי: בבקשה.

<חיה שטרן: שלום.

<חיה שטרן: הוא - - -כבר גנב לי את ההקדמה.

<חיה שטרן: אני דור שני ומפה התחיל כל הקטע - - - פנו אליי.

<חיה שטרן: אני משפחה מלווה מנתניה.

<חיה שטרן: תמיד כשאני מציגה את עצמי אני אומרת: יש לי ארבעה ילדים וילד, ילד לכל דבר.

<חיה שטרן: פנו אלי - - - כפר הרא"ה, אם אני יכולה לארח ילד בשבתות ובחגים, הסכמתי.

<חיה שטרן: מאז זה היסטוריה.

<חיה שטרן: משה שלי, נמצא אתנו עשרים שנה, זה ילד לכל דבר, במשך עשרים שנה.

<חיה שטרן: זה אומר שליווינו אותו בתיכון - - -

מירב בן ארי: באיזה גיל הוא הגיע אלייך?

<חיה שטרן: חמש עשרה.

<חיה שטרן: בגיל חמש עשרה, כיתה י' ומאז הוא אתנו לאורך כל הדרך כבן משפחה לכל דבר.

<חיה שטרן: זה אומר ללוות אותו בבגרויות, זה אומר ללוות אותו בצבא, זה אומר שבצבא היה אירוח משפחות של סוף מסלול, לרוץ אתו בסוף מסלול, לארח אותו, להיות אתו, בית.

<חיה שטרן: לילד היה בית.

<חיה שטרן: בצבא כמובן, לאורך הדרך, משפחה, לא רק המשפחה הגרעינית אלא גם המשפחה המורחבת קיבלה אותו, האחיינים קוראים לו בן דוד, שלחו לו "דש עם שיר" כשהיה בצבא, ילד לכל דבר.

מירב בן ארי: היום מה הוא עושה?

<קריאה: הנה, הוא פה.

מירב בן ארי: ראיתי אותך שם.

מירב בן ארי: היום, מה אתה עושה?

<משה זובל: היום אני גר בירושלים ואני מבשל בירה.

<חיה שטרן: הוא גם - - -

מירב בן ארי: איך האימא ישר אומרת "הוא גם".

מירב בן ארי: מה הוא גם עושה?

<משה זובל: זה העיסוק העיקרי שלי.

<חיה שטרן: אבל רגע.

מירב בן ארי: אל תראי, אנחנו מכבדים גם את התעסוקה המעניינת שלו.

<חיה שטרן: מאד, אבל הוא הלך לסוף.

<חיה שטרן: הוא למד ב"אריאל", יש לו תואר ראשון בקרימינולוגיה, הוא מוריד מעצמו.

<חיה שטרן: הוא עובר עכשיו קורס ספורט בגבעת וושינגנטון - - - להיות אחראי ומדריך.

<חיה שטרן: הוא לקח את ההובי כעבודה - - -

מירב בן ארי: בסדר גמור, אין לנו ספק שעשית עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: רוצה להוסיף משהו?

<משה זובל: אני רק רוצה להודות פה, במעמד הזה, לחיה, שכך קיבלה אותי.

<משה זובל: תודה רבה.

מירב בן ארי: אנחנו מודים לך גם.

יואל רזבוזוב: אני אגיד מילה?

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: הגעתי באיחור, מכיר את התכנית.

יואל רזבוזוב: ישעיהו, עבדנו הרבה ביחד בקדנציה הקודמת כשהייתי יו"ר ועדת העלייה והקליטה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכמו שציינו כאן, זו תכנית עלייה הטובה ביותר.

יואל רזבוזוב: אני מכיר אישית הרבה בוגרי נעל"ה ואני יכול להגיד שרוב הבוגרים הגיעו להישגים, קשה אפילו למדוד את ההישגים האלה.

יואל רזבוזוב: הגיעו, כי הם היו צריכים להילחם.

יואל רזבוזוב: לעזוב את הבית בגיל צעיר, להגיע למדינה בלי שפה, בלי הורים ולהתמודד, זה היה קשה ורובם הצליחו אז גם הצליחו בחיים שאחרי.

יואל רזבוזוב: הצליחו בצבא, בחיים האזרחיים, עם הרבה תפקידים בכירים במשק.

יואל רזבוזוב: אנחנו כאן באים לברך את התכנית ואת כל מי שמעורב ויש פה הרבה אנשים שמעורבים בתכנית, אם אלו משפחות, אם אלה אנשי מקצוע, משרדים.

יואל רזבוזוב: אנחנו כן צריכים לדחוף עוד ועוד, עוד תקציבים כי יש עוד בעיות בתקצוב ויש עוד כל מיני ניואנסים שלא ניכנס אליהם עכשיו, אנחנו בישיבה חגיגית, עם הצבא לפני וש לא מעט דברים ודווקא כאן חבר הכנסת שטרן יכול לסייע יותר, אני בטוח שהוא מכיר את הסוגיות.

יואל רזבוזוב: זהו, בעיקר לברך, כל הכבוד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אנחנו נשמע גם את יגאל ברנטמן, מנהל המכללה הטכנולוגית, אחראי על מסלול מיוחד ב"הדסה נעורים", בבקשה, אדוני.

<יגאל ברנטמן: כמו שנאמר, שמי יגאל, אני בעצמי הגעתי בגיל של ילדי נעל"ה, בגיל ארבע עשרה לארץ, בשנת 73' ואני יודע מה הייתי צריך לשרוד בתור ילד עם הורים, אז אני מכפיל את זה פי כמה מונים ואני יודע מה צריכים לעבור ילדי נעל"ה.

<יגאל ברנטמן: התכנית שלנו היא תכנית מיוחדת.

<יגאל ברנטמן: בעצם אנחנו קולטים את הילדים שבחו"ל לא עברו את המיונים בהצלחה והם על סף.

<יגאל ברנטמן: אחר כך נבחרת קבוצה שבכל זאת ניתנת לה הזדמנת שניה.

<יגאל ברנטמן: בשנת 2008, באמצע שנת הלימודים, התקיימה ישיבה במינהל לחיוך התיישבותי, עם הפיקוח שלנו, עם עליזה שראייר, שהייתה אז מפקחת שלנו על בית הספר והיום היא ממונה על כל תכנית נעל"ה במשרד החינוך, עם יונה ממנהלת נעל"ה, עם אילנה שמלווה אותנו והציעו לנו לעשות פיילוט עם תלמידים שלא התקבלו.

<יגאל ברנטמן: אמרו: מדדים להצלחה הם שתים עשרה שנות לימוד ושיישארו בארץ כמה שיותר.

<יגאל ברנטמן: אנחנו ביקשנו לשנות את היעדים.

<יגאל ברנטמן: אמרנו, אם נותנים הזדמנות שניה לילדים שלא התקבלו, שההזדמנות תהיה אמתית.

<יגאל ברנטמן: אנחנו ביקשנו שהמדדים יהיו שכל ילדי נעל"ה בתכנית "הדסה נעורים", יקבלו תעודת בגרות או תעודה טכנולוגית.

<יגאל ברנטמן: יש ששה מחזורים שסיימו את התכנית.

<יגאל ברנטמן: השנה מחזור שביעי, אנחנו בתעודות בגרות נעים בין 40%-60% וכל שאר הילדים מקבלים תעודה טכנולוגית.

<יגאל ברנטמן: מבחינת היעד השני, שיישארו בארץ, מששה מחזורים שלושה ילדים לא נשארו בארץ, כל השאר התאזרחו.

<יגאל ברנטמן: דרך אגב, יש לנו את הכבוד, שאת התכנית שלנו אפשר להגיד מלווה היום יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין ואת תעודת הזהות שלהם הוא מעניק להם כל שנה כאן, במשכן הכנסת.

מירב בן ארי: נכון, מאד יפה.

<יגאל ברנטמן: מה שמיוחד בתכנית שלנו הוא שאנחנו מקבלים ילדים שבהתחלה יש להם ליקויים במוטיבציה ואולי בהרגלי למידה.

<יגאל ברנטמן: , בתקופה הראשונה אנחנו מגשרים על הפערים והיום אנחנו נמצאים עם מחזור שביעי שמסיים ואנחנו גאים בילדים שלנו.

מירב בן ארי: ישר כוח.

מירב בן ארי: עבודה חשובה.

מירב בן ארי: אחרונת הדוברים, סופיה, בוגרת נעל"ה, מלווה חינוכית.

מירב בן ארי: בבקשה.

<סופיה פלוט: שלום, אני סופיה פלוט, בוגרת נעל"ה.

<סופיה פלוט: בגיל 15 הגעתי לתכנית, ב-2005.

<סופיה פלוט: הייתי בקיבוץ יד מרדכי, בבית הספר "שקמה".

<סופיה פלוט: סיימתי ב-2008, ישר התגייסתי לצבא, שם הייתי חמש שנים בכל מיני תפקידים בחיל החינוך והנוער - - -

אלעזר שטרן: היית קצינה.

<סופיה פלוט: הייתי קצינה, כן.

מירב בן ארי: איפה?

<סופיה פלוט: הייתי קצינה, אחר כך התקדמתי להיות ראש תא עברית והשכלה בצבא.

<סופיה פלוט: בהתחלה הייתי קצינת הוראה, אחר כך התקדמתי למיפקדת של חיל החינוך, שם הייתי ראש תא עברית והשכלה, הייתי אחראית על עברית והשכלה בצבא.

<סופיה פלוט: נתנו ליווי מקצועי לכל מי שעובד בתחום הזה בצבא.

<סופיה פלוט: לאחר סיום השרות התחלתי תואר, סיימתי אותו השנה, בפסיכולוגיה ובלשנות.

<סופיה פלוט: תוך כדי עבדתי בתחום הטיפולי במכון סמט של נפגעי נפש וכעת אני עובדת בנעל"ה במינהלת נעל"ה בשני תפקידים, שני כובעים, גם רכזת בוגרים וגם כמלווה חינוכית של בתי ספר.

<סופיה פלוט: התפקיד שלנו הוא משהו מאד מאוד ייחודי והרבה פעמים מאד קשה להסביר אותו לפחות לחניכים, שבעצם מי שמגיע פעם בשבועיים פעם בחודש, יושב עם הקבוצה, מדבר עם הילדים, קצת לפני, קצת אחרי, עושה שיחות אישיות, מה הפואנטה, מביא להם כל מיני מחשבות, שאלות לא ברורות ובעצם שותלים איזשהו רעיון, איזושהי מחשבה, איזושהי תובנה, שתלווה אותם אחר כך.

<סופיה פלוט: לפעמים החניכים לא מודעים לזה ולא מבינים את זה אבל אנחנו יודעים וזה מה שחשוב בסופו של דבר בתפקיד שלנו, שמה שאנחנו עושים הוא מנסים לבנות להם ליווי הכי טוב גם לאחר כך.

<סופיה פלוט: לא רק להתמודד בתכנית שהיא מאד מאתגרת ומאד קשה.

<סופיה פלוט: אני כבוגרת גם יודעת.

<סופיה פלוט: הרבה פעמים כשהם מדברים אתי, עברתי את אותו הדבר, אני יודעת על מה הם מדברים אבל גם מי שלא, אנחנו מנסים להכין אותו כמה שיותר לסוף אבל גם ללוות אותם תוך כדי, כדי שהחוויה שלהם תהיה כמה שיותר טובה.

<סופיה פלוט: עובדים עם הצוותים ומנסים - - -

מירב בן ארי: מהו ההבדל בין החבר'ה שאת פוגשת היום לבינך כשהגעת לפה והחבר'ה שפגשת בצבא?

מירב בן ארי: בת כמה את היום?

<סופיה פלוט: 26.

מירב בן ארי: את כבר ראית כמה.

מירב בן ארי: מה ההבדל?

<סופיה פלוט: אם אני משווה בין דורות ממש בגסות, אני יכולה להגיד שנגיד, כל ההתפתחות הדיגיטלית היא מאד מאוד מורגשת כעת.

<סופיה פלוט: אני יכולה להגיד שההורים שלי היו המדריכים חד משמעית, עם ההורים שלי דיברתי פעם ב, מן הטלפון הציבורי בחדר האוכל בקיבוץ ועכשיו זה הרבה יותר זמין.

<סופיה פלוט: הילדים יכולים לעדכן תוך כדי, לצלם תמונות, לשלוח, ההורים יודעים בדיוק מה קורה עם הילדים, הם כל הזמן בקשר אתם.

<סופיה פלוט: אני חושבת שזה גם יופי שבדבר וגם אתגר עבורנו.

<סופיה פלוט: אנחנו אחר כך פוגשים את זה וצריכים לעבוד עם הדבר הזה.

<סופיה פלוט: הצוותים שעובדים כבר המון שנים עם נעל"ה פתאום קולטים חניכים שונים בהרבה דברים, אני מבליטה את זה אבל זה ממש לא הדבר העיקרי.

אלעזר שטרן: הסברת את האופי של הפעילות שזה מעניין אבל עכשיו הוספת "חניכים שונים", מה זה?

<סופיה פלוט: יש הרבה.

<סופיה פלוט: קודם כל השנים הן לא אותן שנים, עברו כבר יותר - - -

אלעזר שטרן: בסדר, אבל במה הם שונים?

<סופיה פלוט: אני חושבת שההתפתחות הדיגיטלית הזו גם עושה משהו - - -

אלעזר שטרן: תגידי לנו במה, אולי תעזרי לנו לחיים בכלל, במה?

<סופיה פלוט: אני יכולה להגיד שאני רואה אותם הרבה יותר מחודדים, הרבה יותר מִתחכמים, הרבה יותר שואלים אבל אני מלווה ילדים מבתי ספר מאד מסוימים, זאת אומרת שאני רואה דברים מאד מסוימים, בבתי ספר מסוימים, ילדים מסוימים שמגיעים, נגיד, נהלל, נגיד כפר סילבר, נגיד חוות הנוער - - -

אלעזר שטרן: הם יותר ביקורתיים?

<סופיה פלוט: הם יותר ביקורתיים, נכון.

<סופיה פלוט: יש אצלם יותר את העידוד הזה לביקורת, מה שפעם, אני חושבת, היה פחות, גם מצד ההורים וגם - - -

אלעזר שטרן: זה גם קשור לגלובליזציה בכלל, שגם בחבר העמים היום זה כבר הרבה יותר פתוח.

<סופיה פלוט: זה הרבה יותר פתוח וזה הרבה יותר מערבי והרבה פחות - - - סגור של עצמך.

<סופיה פלוט: הרבה יותר פתוחים מחשבתית לדעתי.

מירב בן ארי: תודה רבה לך.

מירב בן ארי: לפני שאנחנו מסיימים מילה לסיום.

אלעזר שטרן: אני יש לי שאלה גם כן, אולי אתה גם תתייחס לשאלה שלי.

אלעזר שטרן: אתגרי הגיור – איפה זה פגוש את נעל"ה?

<בני פישר: אלעזר, זה קשור לשאלה הקודמת שלך.

<בני פישר: אני חושב שאנחנו נזהרים מלהגיד את זה אבל צריך לשים את זה פה על השולחן, שיש שוני באוכלוסייה שמגיעה היום בתכנית נעל"ה.

<בני פישר: אנחנו גאים בכל נער ונערה - - - וצריך להשקיע בהם.

<בני פישר: אל"ף, סוגיית הזהות היהודית שלהם.

<בני פישר: סוגיית הזהות היהודית שלהם היום היא הרבה יותר מורכבת, גם הפוטנציאל והמוטיבציה.

<בני פישר: אני מדבר בעיקר על מדינות חבר העמים.

<בני פישר: צפון אמריקה זה סיפור אחר עם מאפיינים אחרים אבל אנחנו יודעים שהיום ילד שיש לו כישורים מאד מאוד גבוהים, הרבה פעמים לא רוצה להגיע לארץ.

<בני פישר: יש תכניות אלטרנטיביות בחלק ממדינות חבר העמים, זה יותר מורכב.

<בני פישר: תכנית "נעורים" היא ריאקציה לאיזושהי מורכבות במאפייני האוכלוסייה ואנחנו חושבים, אגב, משרד החינוך, שאצל הילדים האלה הפוטנציאל הוא גבוה והם יכולים להצליח ולהגיע למקומות מאד גבוהים.

<בני פישר: לכן אנחנו מעודדים, למרות שהחלטת הממשלה מגבילה אותנו קצת, כי היא יצרה פה איזושהי תכנית שהיא תכנית לימודית-בגרותית ואילו אנחנו היום מדברים על פוטנציאל.

<בני פישר: אנחנו מתעסקים עם הזהות, זאת בעיה.

<בני פישר: ב"ימין אורד" עשו גיור בתוך הכפר, יש קושי עם מינהלת הגיור סביב הסיפור הזה.

<בני פישר: רובם עושים היום את התהליך הזה ב"נתיב".

<בני פישר: אנחנו צריכים לפתח יותר תכניות שעוסקות בזהות היהודית.

<בני פישר: אני חושב שצריך לשים את זה על השולחן, זו סוגיה מורכבת, אין לנו תשובות טובות.

<בני פישר: היום, ברוב המקומות לא מתעסקים עם זה בתיכון.

<בני פישר: יש לנו מכינה שפתחנו בחוות הנוער הציוני, שעוסקת בזהות היהודית שהיא באמת מאד מצליחה ושבעיניי היא סוג של פתרון, שמגיעים קצת יותר בשלים ואחר כך רובם ממשיכים ועושים את הגיור ב"נתיב".

<בני פישר: היו לנו ימים טובים יותר עם מינהלת הגיור, שאפשרה את זה.

<בני פישר: היו לנו צוותים, היה בית דין ייחודי לטובת העניין, שהיה יותר גמיש, שידע לשאול את השאלות הנכונות והבין שעצם היותם בקהילות חינוך שברובן הן קהילות מסורתיות.

<בני פישר: זה איפשר את הדבר הזה.

<בני פישר: היום אין לנו את זה.

מירב בן ארי: מה קרה לבית הדין?

<בני פישר: שינו שם את הגישה.

<בני פישר: הגישה היום יותר נוקשה.

<בני פישר: עסוקים המון בשאלות של מוטיבציה בעיקר סביב העניין הדתי.

<בני פישר: הילדים לא בוחרים להיות דתיים אבל זו השאלה שבעיקר אתה מתעסקים.

<בני פישר: כשילד אומר: לא ברור לי שאני רוצה להיות דתי אז באופן אוטומטי כבר לא רוצים להמשיך את התהליך הזה.

<בני פישר: זה תהליך שהיום הילדים בעצמם כבר לא רוצים להיות בתוכו ובעיניי זה בעייתי.

<בני פישר: הילדים נמצאים במקום מאד משמעותי ועסוקים בשאלות הזהות.

<בני פישר: חבר הכנסת שטרן, זו אולי עוד דרישה לשים את זה פה על השולחן ולנסות להתמודד עם זה.

מירב בן ארי: בפעם הבאה שעושים את הגיור זה "נתיב" בעצם.

<בני פישר: במקרה הטוב.

מירב בן ארי: אם הם ילכו ל"נתיב".

<בני פישר: במקרה הטוב.

אלעזר שטרן: אל"ף, מי שמכיר אותי יודע שזו תשובה כואבת מאד.

אלעזר שטרן: מבחינת כמויות, האם אנחנו יכולים להגיד מה גודל האתגר?

אלעזר שטרן: בני מדבר על החלק הרך יותר, הזהותי, שאת זה אני משאיר לכם.

אלעזר שטרן: אותו קשה למדוד ולא צריך למדוד.

אלעזר שטרן: אני שואל מבחינת האתגר כשנכנסים היום לנעל"ה, כמה אנשים יעמדו בפני האתגר הזה?

<בני פישר: 90% וישעיהו נזהר, 90% מילדי חבר העמים הם לא ילדים יהודים על פי ההלכה - - -

<ישעיהו יחיאלי: לא בנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: סליחה, סליחה.

<בני פישר: מדינות חבר העמים.

<ישעיהו יחיאלי: לא בנעל"ה וגם לא ממדינות חבר העמים.

<ישעיהו יחיאלי: זה לא נושא להתחיל אותו - - -

מירב בן ארי: זה בדיוק הזמן, אנחנו לא נתחיל את זה עכשיו.

<ישעיהו יחיאלי: אני מציע לך, חבר הכנסת שטרן, תיזום דיון מיוחד בעניין הזה, נשמח לבוא עם הנתונים, להציג את דרכי הפתרון האפשריות ולהציג את הבעייתיות, אין ספק - - -

אלעזר שטרן: אני רוצה רק להסביר.

אלעזר שטרן: זה נכון שזה לא הזמן לפתוח אותו כאן והאמירה של לא לפתוח אותו כאן היא לא אמירה פוליטית אלא היא אמירה של זמן, נקודה.

אלעזר שטרן: הנקודה הזאת חשובה מאד כיוון שגם כאן עלתה בעקיפין סוגיית הדור הרביעי.

אלעזר שטרן: אתם מבינים על מה מדובר בדור רביעי ולא צריך להרחיב כאן.

אלעזר שטרן: אני לא פותח את זה כאן אבל כיוון שרק נגענו בזה, אני רוצה להטיל צל צלו של ספק, שהעמדה שלי ולא רק שלי היא שהיותם נשענים ל הגדרת דור שלישי תהווה סוג של מכשול להעלאתם ארצה, כמו שלצערי יש כאלה קולות שחושבים אבל זה בדיוק ההיפך, האתגר רק מעצים את זה.

אלעזר שטרן: זאת אומרת שאו-טו-טו אנחנו נפסיד גם אותם, בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: לכן הסיבה היא, אם אתם שואלים אותי, כן לחפש אותם.

אלעזר שטרן: לא להגיד: אולי כשהם יבואו לארץ הם לא ירצו להתגייר, אלא זאת החובה שלנו כלפי הילדים האלה, כלפי ההורים שלהם, הסבים שלהם וגם הסבתא רבא שלהם בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: לחפש אותם וגם אם זה כר פעולה אנחנו לא עושים את זה בשבילם, אנחנו עושים את זה בשבילנו.

אלעזר שטרן: אנחנו סגרנו את הדיון על הנקודה הזאת כאן ונעשה את הדיון הזה.

<ישעיהו יחיאלי: אני רק אומר שכדי להיכנס לנעל"ה, צריך להיות האדם זכאי לפי חוק השבות ודור רביעי אינם זכאים.

<ישעיהו יחיאלי: אתה המחוקק – מה אתה רוצה מאתנו?

מירב בן ארי: מילה לסיכום.

<ישעיהו יחיאלי: המלה לסיכום היא מילת תודה לכל החברים שהטריחו את עצמם לישיבה הזאת וגם אלה שרצו מאד לומר את דברם ולא הספיק הזמן, אני מתנצל בפניהם אבל את הדיון מנהלת הכנסת.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו רוצים להזמין את ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, לקיים ביקור של הוועדה בתכנית נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: טוב מראה עיניים והיות ואתם עושים סיורים מעת לעת אנחנו נשמח לארח אתכם בתכנית נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: סך הכול, מכל מה ששמעתם כאן, שום דבר לא מובן מאליו ובסך הכול אפשר לומר שבנס הגדול שנקרא קיבוץ גלויות, תכנית נעל"ה תרמה את תרומתה, לאיזשהו עלה בדגל הזה.

<ישעיהו יחיאלי: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה אדוני.

מירב בן ארי: אני אסכם את הדיון.

מירב בן ארי: ראשית, אני מברכת כמובן, את תכנית נעל"ה.

מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע לכאן מכל הקצוות, לחבר'ה הצעירים, לבוגרים, למנהלי התכניות, הרשמתְ אותנו גם עם הסיפור על המשפחה.

מירב בן ארי: כל הגורמים הרלבנטיים, ארגונים חברתיים, אני מודה לכולכם.

מירב בן ארי: זו תכנית נהדרת, אני גם ישבתי והיכרתי את התכנית ואנחנו כמובן תומכים בה כדי להמשיך אותה.

מירב בן ארי: הבנתי שיש כאן יום שלם, יש לכם גם דיונים נוספים ובסוף היום גם מליאה בכנסת ובצדק, זה באמת נושא חשוב שאנחנו צריכים לקדם, אז ברכות גם לך כי אתה יוזם את העניין.

מירב בן ארי: אני אמליץ כמובן לוועדה בסיכום להגיע לביקור בתכנית נעל"ה.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שהיינו ב"נתיב", בביקור של ועדת העלייה והקליטה והיה גם מאד מעניין.

מירב בן ארי: ככלל, אני מסכימה אתך שאין כמו מראה עיניים.

מירב בן ארי: אנחנו נבקש ממשרד החינוך להעביר נייר עמדה על כל הצרכים הנוכחיים של נעל"ה ואת נייר העמדה נעביר לכם כדי שתוכל לראות אותו בעצמך.

מירב בן ארי: אני קוראת מפה למשרד החינוך ולמשרד האוצר, להעניק למינהלת נעל"ה ולאגודה לקידום החינוך מעמד של קבע.

מירב בן ארי: אנחנו מאד מקווים שהם יקבלו את ההמלצות של הוועדה.

מירב בן ארי: אני מודה לכולכם שהגעתם, שיהיה לכם יום פורה, חשוב ומעניין.

מירב בן ארי: הכנסת מברכת אתכם.

מירב בן ארי: תודה רבה, הישיבה נעולה.