ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 196, 2017-03-06 10:00

אברהם נגוסה: שלום לכולם.

אברהם נגוסה: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: הבוקר חזרנו משלחת של חברי הכנסת מאתיופיה, שם ביקרנו בקהילות באדיס ובגונדר.

אברהם נגוסה: נסע אתי חברי חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת מאיר כהן וחבר הכנסת חיליק בר.

אברהם נגוסה: אנחנו נרחיב יותר בנושא בהמשך היום.

אברהם נגוסה: אנחנו מציינים היום 25 שנים לעליות מאתיופיה.

אברהם נגוסה: אנחנו מתכבדים לארח כאן בכירים וחשובים שתרמו הרבה מאוד לעלייה מאתיופיה ולקליטתה.

אברהם נגוסה: נמצאים אתנו היום שרת העלייה והקליטה סופה לנדבר ובהמשך היום יגיע השר אופיר אקוניס.

אברהם נגוסה: נמצא אתנו השופט מאיר שמגר, נשיא בית המשפט העליון בדימוס.

אברהם נגוסה: נמצא אתנו יושב ראש הסוכנות היהודית מר נתן שרנסקי.

אברהם נגוסה: בהמשך יגיע ויכבד אותנו גם יושב ראש הכנסת.

אברהם נגוסה: נמצא אתנו השופט נעם סולברג, שופט בית המשפט העליון.

אברהם נגוסה: בהמשך יגיעו אורחים אחרים גם מחוץ לארץ.

אברהם נגוסה: אני צריך לציין שאנחנו מאוד מודים גם לרב ג'ארי אפשטיין, נשיא ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה, ברוך הבא.

אברהם נגוסה: זו ההזדמנות להודות לכל הגופים שתרמו למאמץ העלייה והקליטה אז וגם מאז ועד היום.

אברהם נגוסה: יש לנו אנשים אחרים שפעלו וממשיכים לפעול כמו הרב יואל בן-נון חבר הוועד הציבורי שנמצא אתנו כאן, הרב מנחם ולדמן שהרבה שנים פועל וממשיך לפעול, יהודה שרף שפעל וממשיך לפעול למען העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: יש אנשים נוספים ואם שכחתי לציין את שמם, אני מתנצל על כך.

אברהם נגוסה: אני מרגיש היום שלמרות קשיי העלייה והמאבקים של הקהילה על מעמדה, קבלתה וזכויותיה, ניתן לומר באופן מובהק כי לעלייה והקליטה היום יש גם הצלחות בכמה תחומים.

אברהם נגוסה: אני מוכרח להגיד לכם שהבעיה בנושא העלייה עדיין קיימת ואנחנו רואים פגיעה קשה מאוד בקהילה ובמשפחות.

אברהם נגוסה: יחד עם כך יש הצלחות בתהליך הקליטה ולכן נמצאים כאן נציגי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שבהמשך יציגו לנו נתונים.

אברהם נגוסה: ברשות שרת העלייה והקליטה, אני רוצה שהשופט שמגר, נשיא בית המשפט העליון בדימוס, יאמר כמה מלים.

אברהם נגוסה: תודה כבוד השופט שהגעת ואתה מכבד אותנו בנוכחותך.

<השופט מאיר שמגר: תודה רבה.

<השופט מאיר שמגר: אני שמח מאוד להימצא כאן בתוך קהל אנשי העדה האתיופית שאני מאמין שיש להמשיך ולהעלות אותה עד תומה כדי שכל העדה האתיופית, כל אלה שרוצים בכך, תימצא בתוך הארץ אשר הם חולמים עליה ומאמינים בה ולא איבדו את אמונתם ואת ביטחונם במשך כל השנים למרות הקשיים בהם נתקלו ולמרות שהיו להם אכזבות.

<השופט מאיר שמגר: אני רוצה להביע כאן את אמונת הישוב היהודי בישראל במולדתנו ובארצנו ולומר לכם אתם תמיד אהובים עלינו ואתם תמיד תהיו מטרה לפעולתנו, להמשך פעולתנו כדי להביא לכך שהעלייה תושלם וכל מה שהושג ימשיך וכי זכות היהודים מאתיופיה לעלות לארץ תמצא את ביטויה במציאות.

<השופט מאיר שמגר: אני רוצה להגיד לכם שאמונת ישראל היא שאתם תגיעו בשלמות

<השופט מאיר שמגר: כם לארץ שאתם מתאווים להיות בה ואתם תהיו כאן בתוך המשפחה שלנו שאנחנו מאמינים שאתם חלק מאתנו ואסור להפריד.

<השופט מאיר שמגר: אני יודע שאתם נתקלתם באכזבות ואני לא רוצה לבטל את הדבר הזה, אלא להפך, להביע בכם את אמונתי שהאכזבות רק חיזקו את כוונתכם להיות אתנו כאן.

<השופט מאיר שמגר: אנחנו לעולם לא נוותר עליכם.

<השופט מאיר שמגר: תדעו שאתם חלק מגופנו, אתם חלק מאתנו ואנחנו נעשה הכול, מה שלא יקרה בדרך, מה שלא יהיו האכזבות, אנחנו לא נוותר על היותכם חלק מבני ישראל בישראל.

<השופט מאיר שמגר: ולכן אל תתאכזבו כאשר אתם נתקלים בקשיים.

<השופט מאיר שמגר: הקשיים הם הדרך להצלחה והם הדרך לחיזוק האמונה וחיזוק האמונה בה אנחנו מאמינים היא שאתם תהיו כאן בארץ הזאת ואתם תהיו חלק מקהילתנו וחלק מגופנו, כמו שאתם כבר היום חלק מאהבתנו ואמונתנו בצדקת דרככם.

<השופט מאיר שמגר: אנחנו מאמינים שכל הקשיים יחלפו.

<השופט מאיר שמגר: אני מבטיח לכם תמיכה תמידית כאן בארץ ברצונכם להיות חלק מן הארץ.

<השופט מאיר שמגר: אתם האור אשר מאיר יומם ולילה ומחזק את אמונתנו שזכותכם להיות כאן חלק מאתנו.

<השופט מאיר שמגר: אני מקווה שהתקווה הזאת תתגשם כי היא חלק מתקוות כולנו.

<השופט מאיר שמגר: אתם בני הקהילה האתיופית צריכים להיות כאן בארץ הזאת חלק מהתושבים היהודים ואני מבטיח לכם את תמיכתנו התמידית והבלתי פוסקת במטרות שהצבנו לעצמנו לפני הרבה זמן.

<השופט מאיר שמגר: ..

<השופט מאיר שמגר: הגשמה של כל זכויות הקהילה האתיופית להיות כאן חלק מן הקהילה היהודית בארץ הזאת.

<השופט מאיר שמגר: אני מבטיח לכם שתמיכתנו לא תפחת ולא תהיה חלשה אלא שאנחנו רק נחזק אותה מיום ליום.

<השופט מאיר שמגר: אנחנו לא נוותר עליכם להיות חלק מאתנו כי אתם כבר חלק מאתנו בליבנו, ברצוננו, בתקוותנו ומה שלא יקרה, לא תפחת התקווה שמפעמת בליבנו ואנחנו נעשה הכול כדי שהתקווה הזאת תתגשם הלכה למעשה בארץ הזאת.

<השופט מאיר שמגר: כל טוב לכם, ברוכים הבאים וברוכים כולם שצריכים להגיע ושיגיעו.

<השופט מאיר שמגר: ברוכים תהיו כחלק מאתנו.

<השופט מאיר שמגר: כל טוב.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: בוקר טוב.

אלי אלאלוף: נשיאות נכבדה מאוד, אחד אחד, בזכות חברי אברהם נגוסה נסעתי אתו לארבעה ימים - יחד עם החברים שלי מאיר כהן וחיליק בר שביקש שכל מילה שאגיד, תדעו שזאת גם המילה שלו – לאתיופיה.

אלי אלאלוף: עזבנו הבוקר ואני חייב להגיד לכם החברים שיושבים כאן שמהיום אצלי המושגים הקשורים ליהדות באתיופיה הם שונים לגמרי ממה שהיו לפני הרבה ימים.

אלי אלאלוף: למרות שכל חיי בסוכנות היהודית ובקרן רש"י פעלתי למען יהדות שבאה מאתיופיה ביכולת שהייתה לי, באהבה שכל אחד מהיהודים שלנו נותן למען יהודי העולם כולו, אני חושב שהיום אנחנו – וסליחה על הביטוי בשפת הרחוב שלי – פישלנו לגבי יהדות אתיופיה.

אלי אלאלוף: חברים יקרים, לפחות 15 אלף יהודים באתיופיה מוזנחים עד כמעט מוות בגלל החלטה או אי הבנה שהתקבלה לגבי יהדותם.

אלי אלאלוף: קודם כל, הגדרה של יהודים, הרבנים השונים – מאז הרב עובדיה יוסף – דאגו לתת להם הכשר יהודי אבל אנחנו מתייחסים אליהם כקהילה סוג ב' שצריך לחסל אותה.

אלי אלאלוף: איזה מושג כזה קיים בקהילה כלשהי בעולם היהודי?

אלי אלאלוף: אני בא מפז שם יש בקושי מאה יהודים ואף אחד לא יעז לומר שנחסל את קהילת פז.

אלי אלאלוף: אף אחד לא יאמר שהם לא חשובים.

אלי אלאלוף: אנחנו ממשיכים לבקר אותם והממסד מבקר אותם.

אלי אלאלוף: כאן יש החלטות מינהליות – סליחה על הביטוי אבל אין לי ברירה וקשה לי להתאפק עד הסוף – ואנחנו מתנהגים אליהם בגזענות.

אלי אלאלוף: הפקיד שהגיע ממשרד הפנים שהייתה לנו הזכות המפוקפקת להיפגש אתו, צריך לחזור ארצה כבר אתמול ומהר לשלוח אדם נורמלי עם רגש, עם יכולת מינהלית, שלא יודע לשקר, שלא יכול לשקר.

אלי אלאלוף: אנחנו יושבים אתו ושואלים למה הוא לא פתח את הסניף והוא אומר שצריך לבנות להם קונטיינרים באדיס אבבה.

אלי אלאלוף: 24 שעות אחר כך פוגשים את השגרירה, ולשם מה לבנות?

אלי אלאלוף: יש דירה שלמה בת ארבעה חדרים אליה הוא יכול לבוא ללא הוצאות ושיתחיל לפעול.

אלי אלאלוף: לא, האדון החליט אחרת.

אלי אלאלוף: הוא סופר פקיד.

אלי אלאלוף: מתקשר אליהם בטלפון.

אלי אלאלוף: באמת, זה אקט אנושי, צד הומניטרי, לא לכולם יש טלפון.

אלי אלאלוף: אם לא, אני אתקשר למשפחה בארץ והיא תתקשר אל אותו אדם.

אלי אלאלוף: אידיוט.

אלי אלאלוף: כרגע סיפרנו לך על הקשר הטלפוני.

אלי אלאלוף: הפקיד הסוכנותי נתן לנו תקווה.

אלי אלאלוף: נתן, אתה יכול להיות גאה בו.

אלי אלאלוף: גם חברי יהודה שרף.

אלי אלאלוף: אתם יכולים להיות באים בו.

אלי אלאלוף: הוא אומר שהוא מחכה, הוא מוכן, הנה החברים שלו מוכנים, רק תנו לו שמות ואין לו מגבלה, לא תקציבית ולא אחרת.

אלי אלאלוף: יותר גרוע מזה.

אלי אלאלוף: אין מקום בבית הקברות היהודי כי הם מתים כי השירותים הרפואיים שאנחנו כל כך גאים בהם כאן בארץ, לא מסוגלים להביא להם משהו.

אלי אלאלוף: השריד המדהים הזה של היהדות האמריקאית, הוא עוד מסתכל עליהם.

אלי אלאלוף: איפה כל יהדות אמריקה?

אלי אלאלוף: איפה כלך יהדות קנדה?

אלי אלאלוף: איפה כל יהדות צרפת?

אלי אלאלוף: איפה הלב היהודי?

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו הרב הראשי לשעבר, הרב הראשי של ירושלים הרב שלמה עמר.

אברהם נגוסה: תודה.

אלי אלאלוף: כל ילד שנפטר, זאת פטירה מיותרת.

אלי אלאלוף: שם עד גיל שלוש, התזונה היא בלתי אפשרית.

אלי אלאלוף: אנחנו כבר לא יודעים לשלוח אוכל.

אלי אלאלוף: אני הייתי במפעל הזנה ולכן אדוני הנשיא העניק לי פרס ישראל שהייתי מוכן לוותר עליו.

אלי אלאלוף: הילדים שם מתים בגלל אוכל.

אלי אלאלוף: חינוך.

אלי אלאלוף: סגרנו להם את בית הספר היהודי.

אלי אלאלוף: הסוכנות משקיעה מיליונים כדי לשמור על קשר כלשהו עם כאלה שכבר לא מוגדרים על ידי הרבנות כיהודים אבל אסור לנו לאבד אותם.

אלי אלאלוף: כמו שאימא שלי הייתה אומרת, זהו, תביא אותם אלינו ואל תוותר על הבן דוד שלך גם אם אבא שלו התחתן עם לא יהודייה.

אלי אלאלוף: תביא אותם אלינו ואל תוותר, אבל אנחנו ויתרנו.

אלי אלאלוף: סגרנו להם את בית הספר.

אלי אלאלוף: אפילו שיעורי יהדות בסוף השבוע אין לנו שם.

אלי אלאלוף: ניתקנו קשר.

אלי אלאלוף: השגרירה שלנו, כמה שהיא גדולה, היא לא ביקרה אותם ארבע שנים כשהם נמצאים מאתיים מטרים מהמשרד שלה באדיס אבבה.

אלי אלאלוף: ארבע שנים.

אלי אלאלוף: רק בזכות הנוכחות שלנו היא הגיעה אליהם.

אלי אלאלוף: יש כיסוי מינהלי, יש החלטת ממשלה, אבל מה הקשר?

אלי אלאלוף: מישהו מהשגרירים שלנו בארצות אחרות לא יבקר קהילה יהודית כי יש עליו החלטה מינהלית?

אלי אלאלוף: לאן הגענו?

אלי אלאלוף: חברים, יש קהילה יהודית באתיופיה שלא תיגמר לעולם.

אלי אלאלוף: כל מי שמשתמש במושג לחסל את הקהילה היהודית – הוא פוגע במהות של היהודים לחיות היכן שהם רוצים לחיות בעזרה, בתמיכה ובשמירה על ישראל.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים לדאוג להם לבריאות.

אלי אלאלוף: חייבים.

אלי אלאלוף: בעוד שעה וחצי יש לי פגישה שקשורה לעלייה צרפת עם הסתדרות הרופאים ואם הם רוצים שאטפל בנושאים של צרפת, אני רוצה שהם יטפלו, שיוציאו משלחות שיטתיות שיבקרו את היהודים שלנו באתיופיה.

אלי אלאלוף: ליד זה העלייה.

אלי אלאלוף: זאת הכמיהה.

אלי אלאלוף: כמה חינוך, כמה השקעות הסוכנות היהודית עשתה, ואני פנסיונר של הסוכנות בה יש לי 25 שנות ותק.

אלי אלאלוף: הלוואי שהייתי מוצא מפגשים כאלה מרגשים.

אלי אלאלוף: אתם לא יודעים איך זה היה.

אלי אלאלוף: החברים שלי עדים, גם הם נדבקו מהמחלה.

אלי אלאלוף: בכינו.

אלי אלאלוף: איזו אהבת ישראל.

אלי אלאלוף: אדוני הרב, אני מכיר אותך, אני מרשה לעצמי להגיד את זה, איזו כמיהה לישראל, איזו יכולת קריאה בתורה, איזו שירה מדהימה.

אלי אלאלוף: בכל התחומים.

אלי אלאלוף: כשהם שרו את התקווה, אין אחד שלא החזיק את הלב שלו.

אלי אלאלוף: איזו מקהלה של צעירים וצעירות.

אלי אלאלוף: איזה פוטנציאל אדיר לצה"ל ולספורט בישראל ואנחנו מזניחים אותם.

אלי אלאלוף: בסוף העולם, באוקראינה – וחס וחלילה שזה לא יתבטא כביקורת – הולכים להביא פוטנציאל לספורט.

אלי אלאלוף: יש שם בחור ג'ודאי ואף אחד לא אמר לו לא להגיע.

אלי אלאלוף: חברים, יש שם קהילה מדהימה.

אלי אלאלוף: היינו משקיעים מיליארדים כדי להגיע לרמת האהבה והמסירות למען העם בישראל ולא היינו מקבלים את זה באף קהילה בעולם.

אלי אלאלוף: הם מחכים לנו.

אלי אלאלוף: העלייה היא לא אקט טכני.

אלי אלאלוף: העלייה היא לא פקיד זה מול פקיד זה אלא העלייה זה ביטוי לאהבת המולדת, לאהבת ישראל, לאהבת השירות למען ישראל.

אלי אלאלוף: אני מרשה לעצמי להיות חוצפן.

אלי אלאלוף: מה, אתה מגלה את אמריקה בארבעה ימים?

אלי אלאלוף: הימים הבאים שלי לא יהיו אותם ימים.

אלי אלאלוף: אני אלחם בוועדה שאני יושב הראש שלה ובשדולה למען קליטת העלייה מאתיופיה.

אלי אלאלוף: השדולה לי תהיה השדולה למען קהילת יהודי אתיופיה באתיופיה כי אנחנו הזנחנו אותם והם בוכים.

אלי אלאלוף: הם אוהבים אותנו.

אלי אלאלוף: אני מבקש ומתחנן, אל תתנו שיסכסכו ביניכם.

אלי אלאלוף: בואו לא נתחשב באלה שחושבים שאפשר לשפוט.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו יושב ראש הכנסת.

אלי אלאלוף: אנחנו מתיימרים לאפשר לכל אחד מאתנו לשפוט את השני.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני לא אאפשר לאף אחד לשפוט אותי, חוץ מאשר אם עשיתי משהו רע.

אלי אלאלוף: אני לא אאפשר לאף אחד לדבר על הקהילה שלי ואז דיברו.

אלי אלאלוף: כמה דיברו עליה.

אלי אלאלוף: אני בוודאי לא אפשר שמרוקאי ידבר על מרוקאי.

אלי אלאלוף: אסור לנו היום - ואני הודעתי לכמה חברים מהקהילה היהודית מאתיופיה - לומר שהם לא יהודים.

אלי אלאלוף: מי הם?

אלי אלאלוף: מי האזרח הזה שיכול לשפוט את האחר?

אלי אלאלוף: חברים, יהדות רוסיה, ברית המועצות לשעבר, תרמה בצורה בלתי תאומן ואין לנו מספיק דמיון לחשוב איזו מדינה הייתה לנו אם הם לא היו כאן וחלקם זקוקים להשלמת גיור.

אלי אלאלוף: חלקם לא רוצים אבל הם מרגישים שייכים למדינה.

אלי אלאלוף: כמו שמתייחסים אליהם, כך צריך להתייחס.

אלי אלאלוף: אותה טרמינולוגיה שאנחנו רוצים, אין שום צורך בהחלטות ממשלה מיוחדות כדי להביא את יהדות אתיופיה.

אלי אלאלוף: אם היא רוצה שיבואו, כל אחד לפי החלטתו האישית, אנחנו, הממשל, הממסד, לשירותם.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לחבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו יושב ראש הכנסת.

אברהם נגוסה: תודה אדוני.

אברהם נגוסה: נתן שרנסקי, יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית, בבקשה.

נתן שרנסקי: כבוד יושב ראש הכנסת, כבוד יושב ראש הוועדה, סופה, כבוד השר, ידידים, מנהיגים של קהילה, רבנים, שופטים.

נתן שרנסקי: אחרי נאום כל כך נרגש אני רוצה לחזור להיסטוריה.

נתן שרנסקי: בדקתי עכשיו כמה עולים באו מאתיופיה במשך כל השנים.

נתן שרנסקי: כל אחד ואחד שנכנס, רשום לנו במחשב.

נתן שרנסקי: נכון להיום 92,997 עולים מאתיופיה.

נתן שרנסקי: עשרים אלף הגיעו בשנת מבצע שלמה, 14 אלף הגיעו בלילה אחד.

נתן שרנסקי: עבורי העלייה מאתיופיה מתחילה בצורה מאוד מוזרה במבצע משה, עת הייתי בבית הסוהר בבית המועצות.

נתן שרנסקי: ישבתי שם וקורא עיתון "פרבדה", הדבר היחיד אז יכולתי לקרוא.

נתן שרנסקי: מאמר נגד ישראל בעיתון סובייטי רשמי.

נתן שרנסקי: איך ישראל כבשה את המרחב האווירי של קניה, נכנסה לנמל התעופה, תפסה אזרחים, נתנו להם את השם פלאשים והכריזו שמעכשיו הם יהודים ומביאים אותם בכוח לישראל.

נתן שרנסקי: כך ממשלת ישראל ממשיכה ומגייסת חיילים לצה"ל.

נתן שרנסקי: זה מה שהיה כתוב באותו עיתון.

נתן שרנסקי: כמי שיודע לקרוא עיתון סובייטי, וכולנו ידענו לקרוא אותו, הבנתי שקרה משהו גדול, שמדינת ישראל הגיעה גם ליהודים באפריקה.

נתן שרנסקי: לא ידעתי בדיוק פרטים ולא ידענו מספיק היסטוריה שלנו אלא רק כאשר השתחררתי, שנתיים לאחר מכן, גיליתי איזה נס קרה ואיך יהודים חוזרים אחרי 3,000 שנים מאתיופיה למדינת ישראל ואיזה מאמצים מדינת ישראל עושה לשם כך.

נתן שרנסקי: כמה שנים אחרי כן הייתה שמועה שבלילה יקרה משהו וכי הסוכנות היהודית מביאה עוד יהודים מאתיופיה, וזה סוד גדול.

נתן שרנסקי: באתי ליושב ראש הסוכנות דאז ואמרתי לו שאני חייב להשתתף בזה ובגלל עברי, אני רוצה לראות את זה.

נתן שרנסקי: אמרו לי שלא יכולים להכניס אותי כך, אבל אם אני יכול להעמיד פנים שאני עיתונאי יוכלו לקחת אותי.

נתן שרנסקי: התקשרתי לג'רוסלם פוסט שם עבדתי.

נתן שרנסקי: אחר כך אשתי אמרה לי שאני לא יכול לנסוע בשבת כעיתונאי כי זה חילול שבת וכי אני צריך לעבוד ואכן לצורך כך סידרו לי עבודה ואהיה שם מלצר.

נתן שרנסקי: זה היה בטח מראה מאוד מאוד מרגש באותו לילה.

נתן שרנסקי: אנחנו נוחתים, ואתם יודעים איך?

נתן שרנסקי: אנשי מצב ואנשי סוכנות ומובילים קבוצות אנשים מבוגרים, בני עשרים, בני שלושים וארבעים, מחזיקים ילדים, בני 15 מחזיקים בני חמש ותינוקות וכולם נכנסים למטוס בשקט גמור.

נתן שרנסקי: אחד אחד, מטוס אחרי מטוס, מאות ואלפי אנשים ואחר כך יושבים במטוס ושותקים שתיקה מוחלטת.

נתן שרנסקי: רק כאשר אומרים ירושלים, פתאום מתחילים צעקות, תרועות וריקודים.

נתן שרנסקי: אתה מבין איך שברנו קיר של אלפי שנים.

נתן שרנסקי: אנחנו היינו מנותקים לגמרי אבל הם חלמו על ירושלים.

נתן שרנסקי: כך נמשך קיבוץ גלויות.

נתן שרנסקי: ידידים, מאז הייתי הרבה פעמים באתיופיה כשר בישראל ויושב ראש הסוכנות.

נתן שרנסקי: גם היום, כמו שאמרו, הסוכנות מוכנה כל רגע, ברגע שיתקבל אישור הממשלה, להביא את כל מי שנשאר שם.

נתן שרנסקי: נושא של קליטה במדינת ישראל, זה לא רק נושא של ממשלת ישראל אלא זה גם נושא של כל אחד ואחד מאתנו.

נתן שרנסקי: אנחנו יודעים את זה מניסיון של יהדות ברית המועצות.

נתן שרנסקי: ברגע שנציגי העלייה מתחילים להוביל תהליכים של אינטגרציה, האינטגרציה באמת קורית.

נתן שרנסקי: הייתי מאוד גאה כיושב ראש הסוכנות היהודית במרכזי הקליטה ובבתי הספר וקבוצות חינוך ליוצאי אתיופיה.

נתן שרנסקי: אני יכול להגיד שיש לנו הרבה שליחים בעולם אבל השליחים הכי מוצלחים שלנו, שנאבקים כל יום ברגע זה באמריקה, הם יוצאי אתיופיה.

נתן שרנסקי: ילדה שעלתה במבצע שלמה, היום היא השליחה הכי מוצלחת שלנו בוושינגטון וקהילת וושינגטון לא רוצה לוותר עליה ומבקשת ממני לתת לה אישור להישאר עוד שנים.

נתן שרנסקי: רק עכשיו חזרה ממחנות קיץ בדרום אפריקה שליחה שעלתה ארצה במבצע שלמה.

נתן שרנסקי: היא עמדה במאבק נגד האשמות כלפי ישראל כמדינת אפרטהייד ועמדה בגאווה גדולה.

נתן שרנסקי: אנחנו לא רק צריכים לעזור ליהדות אתיופיה שמובילה תהליכים של מאבק בעד ישראל נגד אויבי ישראל.

נתן שרנסקי: יש לנו, וגם לכם, חובה כלפי הקהילה ואנחנו נמשיך לעשות הכול שכל מי שרוצה יגיע לארץ ישראל וייקלט בה.

נתן שרנסקי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מתכבד להזמין את יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת יולי (יואל) אדלשטיין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: כמנהג בכנסת, אני לא אחזור על כל רשימת הנכבדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את כל יוזמי האירוע ואת כל המשתתפים בו.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר שכאשר פנה אלי יושב ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות חבר הכנסת נגוסה לגבי האירוע הזה - ויש לא מעט אירועים, ואני חושב שהיום במקביל יש לנו ארבעה-חמישה אירועים גדולים שמתרחשים בכנסת ועוד מעט גם ניפגש עם חלק מן המשתתפים בכנס גדול שאנחנו עושים יחד עם הסוכנות היהודית ומשרד החוץ בנושא של תפוצות – אני מאוד שמחתי על קיום האירוע הזה ואני אומר לכם למה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני הרבה מאוד שנים הייתי חבר כנסת באופוזיציה והגשתי הצעת חוק שלאחר מכן חברי כנסת רבים הצטרפו אליו לגבי מרכז מורשת יהדות אתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: כאשר כל מיני גורמים שכרגיל ניסו להסביר למה לא צריך את החוק הזה, כי הכול ישנו, הכול בסדר ומי יבוא אליו, אמרתי בתגובה כמעט אינסטנקטיבית – אבל אני עומד מאחורי התגובה הזאת – שיוצאי אתיופיה אולי פחות צריכים את זה אבל החברה הישראלית צריכה את זה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן כל האירועים שאנחנו רואים לאחרונה - גם הפעילות של חבר הכנסת אברהם נגוסה כאן בכנסת לצד חברי כנסת רבים, גם יוזמות שנחשפנו אליהן של החברה למתנ"סים ועוד גופים רבים אחרים - אני חושב שהם משנים קצת את התמונה.

יולי יואל אדלשטיין: גם התערוכה בבית התפוצות ועוד כהנה וכהנה.

יולי יואל אדלשטיין: הם חושפים, וגם מר שרנסקי דיבר על כך, את המציאות האמיתית בכל מה שנוגע ליוצאי אתיופיה בישראל וגם את התרומה של יוצאי אתיופיה למדינה שלנו ולחברה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד אתגרים רבים אבל מיסודי אני אדם אופטימי ויש לי גם איזושהי פרספקטיבה היסטורית כמו גם לרבים שיושבים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר לכם שכאשר לפני עשרים ומשהו שנים, בשנת 1996, נכנסתי בפעם הראשונה למשרד הקליטה, אמרתי שלדעתי בראש אגף לקליטת יוצאי אתיופיה – זה שהוא אגף נפרד זאת גם כן שאלה אבל הוא קיים – צריך לעמוד יוצא אתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: פחות או יותר אמרו לי בשיחות סגורות שאני משוגע ושזה פופוליזם זול וזה רק כדי לקבל כותרת בעיתון.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שאם מישהו היום יגיד את המשפטים האלה, כנראה פשוט לא ימשיך לעבוד במשרה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: אז אלה היו משפטים לגיטימיים.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אני לא רוצה לומר שאנשים רעים אמרו את המשפטים האלה אלא אמרו אותם אנשים טובים, מביני עניין שהשקיעו המון בקליטת יוצאי אתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שאפילו גרגר של צדק היה בדברים שלהם מה גם שלא היו יותר מדי מועמדים לתפקידים בכירים.

יולי יואל אדלשטיין: היום, מכאן עוד להודעה חדשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר שיום אחד באותן שנים, לפני כעשרים שנים, בא דובר משרד הקליטה, היום אפילו חבר כנסת יהודה גליק, ואמר שיש לו רעיון נהדר.

יולי יואל אדלשטיין: הוא שמע שיש מישהו שהוא בוגר רפואה שהוא יוצא אתיופיה ומישהו שהוא בוגר משפטים יוצא אתיופיה שגם עמד במבחני לשכת עורכי הדין וצריך להביא אותם ללשכת השר ולתת להם איזו מתנה, איזה סטטוסקופ לרופא ואיזו מזוודה כזאת יפה של עורכי דין לעורך הדין ואז זה ייכנס לכל אמצעי התקשורת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא צדק.

יולי יואל אדלשטיין: הזמנו אותם ללשכה, נתנו להם מתנה, הצטלמנו וזה נכנס לעיתונים.

יולי יואל אדלשטיין: נו, אני שואל את השרה לנדבר, כמה יוצאי אתיופיה עורכי דין ורופאים את צריכה להביא היום להצטלם אתם כדי שזה ייכנס לעיתון?

יולי יואל אדלשטיין: יאמרו שאלה לא חדשות אלא זה מובן מאליו.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, לצד זה יש גם אתגרים לא מעטים.

יולי יואל אדלשטיין: יש נוער בסיכון, יש את כל מה שקשור להמשך העלייה וקליטה, אבל אני חושב בגדול אנחנו רואים את השינוי.

יולי יואל אדלשטיין: השינוי הזה לא חל מעצמו.

יולי יואל אדלשטיין: השינוי הזה חל אודות לפעילות המתמדת של יוצאי אתיופיה עצמם, שלא רק הסתפקו בכך שאחד הפך קצין, השני עורך דין והשלישי עובד סוציאלי אלא עשו את כל המאמץ למשוך אחריהם עוד רבים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: השינוי חל גם אודות – ולפעמים יש הזדמנות לומר מילה טובה – לכל חברי הכנסת, שופטים שיושבים אתנו כאן, אנשי אקדמיה ופעילי ציבור למיניהם שלילות כימים פעלו על מנת שאנשים יצליחו, על מנת שהקהילה תצליח ובסופו של דבר החברה הישראלית ומדינת ישראל יצליחו.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר גם להזכיר גורמים רבניים מסוימים שלמרות המכשולים שלפעמים היו קיימים, ידעו גם לתת כתף ולקדם עניינים.

יולי יואל אדלשטיין: רב אחד כזה נמצא אתנו היום.

יולי יואל אדלשטיין: הדרך עוד ארוכה אבל אם אתם שואלים אותי, אנחנו בכיוון מאוד מאוד נכון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לכל היוזמים ולכל המשתתפים.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד כמה שעות ניפגש גם במליאת הכנסת בדיון מיוחד סביב הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה ליושב ראש הכנסת.

אברהם נגוסה: אני מתכבד להזמין את הרב הראשי של ירושלים, לשעבר הרב הראשי, הראשון לציון שלמה עמר.

<הרב שלמה עמר: ברשות כל הנכבדים וכל המשתתפים, בפרט יהודי אתיופיה, יוצאי אתיופיה.

<הרב שלמה עמר: נמצאים כאן אנשים שטיפלו ועמלו בעשר אצבעותיהם מחוץ לממשלה ועשו לילות וימים ללא הרף, נטשו את עצמם ואת בני ביתם בשביל העלייה של יהדות אתיופיה.

<הרב שלמה עמר: בתורה נאמר "ושב ה' אלוהיך את שבותך ורחמיך ושב וקיבצך מכל העמים אשר הפיצך ה' אלוהיך, שם אם יהיה נידחך בקצה השמים, משם יקבצך ה' אלוהיך ומשם יקחך".

<הרב שלמה עמר: דברים מפורטים ומפורשים, מכל קצות תבל.

<הרב שלמה עמר: השם מבטיח לנו אחרי כל הנדודים, אחרי כל הרדיפות, מבטיח לנו לשוב, לקבץ אותנו ולהביא אותנו לארצנו הקדושה.

<הרב שלמה עמר: בכל פעם שפוגשים עולים מכל מקום, ההתרגשות היא גדולה ועצומה.

<הרב שלמה עמר: בפרט אנחנו שבאנו גם כן כעולים חדשים, יודעים מה הייתה הכמיהה והציפייה לבוא לארץ וזה היה נראה לנו כל כך רחוק כי אבותינו ואבות אבותינו, דורות על גבי דורות, התפללו, ציפו, בכו ולא זכו ולא האמנו.

<הרב שלמה עמר: נער הייתי עת באתי לארץ.

<הרב שלמה עמר: ירדנו מהמטוס אחרי שהיינו כמה ימים בצרפת, עלינו ממרוקו, והגענו שבוע לפני פסח.

<הרב שלמה עמר: בשעה 12:00 בלילה ירדנו בלוד.

<הרב שלמה עמר: אנחנו יורדים מהמטוס, אבא עליו השלום היה כבר יהודי מבוגר ואני רואה אותו משתטח על הארץ, וחשבתי שהוא התעלף מהתרגשות.

<הרב שלמה עמר: ניגשתי להרים אותו – הייתי בן 13 וחצי – ואני אומר לו, אבא, והוא רומז לי בידו, תניח לי.

<הרב שלמה עמר: אני רואה שהוא בוכה ומנשק את העפר.

<הרב שלמה עמר: כי רצו עבדיך את אבניה.

<הרב שלמה עמר: מרטיב אותו בדמעתה.

<הרב שלמה עמר: כילד אני אומר לו, אבא, זה לא יפה, יש כאן הרבה אנשים.

<הרב שלמה עמר: הוא לא ענה לי אבל אחרי כרבע שעה אמר לי, באמת אתה אומר לי שזה לא יפה?

<הרב שלמה עמר: זאת ארץ ישראל, זו הארץ שחיכינו לה, זו הארץ שציפינו לה, אבות אבות אבותינו ואנחנו זוכים לדרוך בה ואתה אומר לי זה לא יפה?

<הרב שלמה עמר: הוא נשא את עיניו למרום והתפלל.

<הרב שלמה עמר: אמר לו, ריבונו של עולם, להודות לך שזיכית אותנו לבוא לארץ.

<הרב שלמה עמר: אני מתחנן, הוא אומר, תן לי להיות כאן לפחות שבת אחת, שאני אעשה קידוש אחד בליל שבת וקח את נשמתי.

<הרב שלמה עמר: ברוך השם הוא חי כאן עשרים שנים אבל המחזה הזה בלתי נשכח.

<הרב שלמה עמר: אני אומר לכם שכאשר התחילה העלייה של יהדות אתיופיה, ההתרגשות הייתה רבה.

<הרב שלמה עמר: השמחה שיש, מרגישים שהשם לא עבר על שום גלות.

<הרב שלמה עמר: יהדות אתיופיה, מי שמעיין בדברי הרדב"ז לפני למעלה מ-500 שנים – אז הגיעו גויים ומכרו שפחה והתברר בסוף שהיא יהודייה – הוא כתב בהלכה שבע תשובות ענקיות.

<הרב שלמה עמר: האדם הגדול בענקים, הרב דוד בן זמרה, היה יותר גדול ממר"ן בעל השולחן הערוך.

<הרב שלמה עמר: כשהגיע בסוף ימיו לארץ וישב בצפת עם מר"ן, ישבו בבית דין אחד ומר"ן כיבד אותו לחתום בראש כי הוא היה יותר גדול בשנים ושניהם היו גדולים בחכמה.

<הרב שלמה עמר: אלמלא אותן תשובות, לא מצאנו ידינו ורגלינו בדת להוכיח את יהדותם האמיתית של יהדות אתיופיה.

<הרב שלמה עמר: הראשון בקודש היה עוד בזמנו של ראש הממשלה מנחם בגין זיכרונו לברכה.

<הרב שלמה עמר: הוא פנה למר"ן הרב עובדיה יוסף עליו השלום, אז הוא היה הרב הראשי לישראל, והוא כתב פסק ברור שהם יהודים ועיקר סמיכתו על הרדב"ז בתשובות שלו.

<הרב שלמה עמר: אחרי שנים רבות, עת דיברו על העלייה, אחרי שלושים שנים, של הפלאשמורה, אני הייתי רב ראשי לישראל וראש הממשלה אריק שרון זיכרונו לברכה פנה אלי ושאל מה לעשות.

<הרב שלמה עמר: עשינו בירור ומחקר במשך שנתיים.

<הרב שלמה עמר: הייתי מסיים את עבודתי עוד לפני שהייתי רב ראשי, עת הייתי אב בית דין בפתח תקווה, והייתי יושב שעות על גבי שעות, שלושה וארבעה ימים בכל שבוע, קיבלתי עדויות, נכתבו פרוטוקולים עד שהגענו למסקנה שמדובר ביהודים אמיתיים.

<הרב שלמה עמר: ביררנו, שמענו כל התנגדות, שמענו את הדעות המנוגדות והכול נסתר עקב תשובותיו המקובלות והמעמיקות מאוד של רבנו הרדב"ז.

<הרב שלמה עמר: אז נסעתי לאתיופיה עם עוד אנשים וחקרנו מקרוב וראינו וכתבתי אחר כך את הפסק ההוא.

<הרב שלמה עמר: ברוך השם, זכינו שהיהודים נמצאים אתנו כאן.

<הרב שלמה עמר: אולי עוד לא באו אל המנוחה ואל הנחלה, לא הם ולא אנחנו, עוד לא התקיימו דברי הנביא ישעיהו "ופדויי אדוני ישובון ובאו ציון ברינה, ושמחת עולם על ראשם.

<הרב שלמה עמר: ששון ושמחה ישיגון נסו יגון ואנחה".

<הרב שלמה עמר: פדויי ה' ישובון, זה התקיים.

<הרב שלמה עמר: הם שבו.

<הרב שלמה עמר: ובאו ציון ברינה, צריך עוד לעשות.

<הרב שלמה עמר: שמחת עולם על ראשם, אנחנו מתפללים ומקווים ששמחת עולם תהיה על ראש כל בית ישראל בארץ ישראל.

<הרב שלמה עמר: ששון ושמחה ישיגון נסו יגון ואנחה, עוד נסיג כולנו.

<הרב שלמה עמר: גם אם יש דברים שמצערים, בפרט כאשר בחינוך יש מקומות שלא רוצים לקבל ילדים ונערים יוצאי אתיופיה אבל נלחמנו בזה מלחמות גדולות יחד עם שרים, חברי כנסת וראשי ערים שונים.

<הרב שלמה עמר: הדבר לא הושלם ואנחנו עדיין מצווים להיאבק על הדברים האלה.

<הרב שלמה עמר: לרומם את בני העדה הקדושה הזאת, לתת להם שיהיו עטרת תפארת מדינת ישראל.

<הרב שלמה עמר: אז ששון ושמחה ישיגון.

<הרב שלמה עמר: בסוף הפסוק, ונסו יגון ואנחה.

<הרב שלמה עמר: לא תישמע אנחה ולא יישמע שוד ושבר אלא רק ששון ושמחה.

<הרב שלמה עמר: כולנו מצווים להשתדל גם ליהדות של כל הנערים והבחורים.

<הרב שלמה עמר: עשיתי כמה פעמים כנסים של בני ישיבות יוצאי אתיופיה.

<הרב שלמה עמר: פעם ראשונה עשיתי בבית כנסת וראיתי שאין מקום.

<הרב שלמה עמר: אחר כך עשינו כנס אחר באולם של 400 אנשים וגם שם ראיתי שהעומדים רבו על היושבים.

<הרב שלמה עמר: אחר כך עשינו כנסים באולמות גדולים.

<הרב שלמה עמר: ברוך ה', המספר הולך וגדל.

<הרב שלמה עמר: יש היום רבנים רבים ובעלי מקצועות שונים והם מכבדים לא רק את העדה אלא את כל בית ישראל.

<הרב שלמה עמר: יש רבנים צעירים מבריקים שהצלחנו בחסדי ה' למנות אותם לרשמי נישואין כדי להקל על בני העדה.

<הרב שלמה עמר: יש רב ראשי לעדה, הרב יוסף הדנה ועוד.

<הרב שלמה עמר: זה הולך ומתרחב ואנחנו הולכים ומתלכדים יחד.

<הרב שלמה עמר: על הפסוק שפתחתי – ושב ה' את שבותך – הגענו לומר והשיב ה' את שבותך.

<הרב שלמה עמר: ושב ה' – שיבה לעצמו.

<הרב שלמה עמר: הרש"י הביא את זה.

<הרב שלמה עמר: הוא נותן שני פירושים ששניהם מדהימים ומפליאים.

<הרב שלמה עמר: לא רק אנחנו שבים, לא רק בני מרוקו, בני אתיופיה, בני מצרים ובני טוניס, אמריקה ופולין אלא ה' שב.

<הרב שלמה עמר: ושב ה'.

<הרב שלמה עמר: ה' שב.

<הרב שלמה עמר: כביכול הוא שב כי כל זמן שאנחנו בגלות, השכינה בגלות.

<הרב שלמה עמר: שאנחנו שבים, השכינה שבה לארצנו הקדושה.

<הרב שלמה עמר: ועוד אומר רש"י בשם חז"ל כי "גדול יום קיבוץ גלויות, כי לו ה' מחזיק בידו של כל אחד ומשיב אותו לארץ".

<הרב שלמה עמר: כמה גדול היום הזה, כמה אהוב היום הזה.

<הרב שלמה עמר: אבל יש כאן קושי.

<הרב שלמה עמר: צריך להחזיק בידו.

<הרב שלמה עמר: יש כאלה שצריך להחזיק בידם לאור ההתנגדות של המשטר במקום בו הם נמצאים וסיבות אחרות.

<הרב שלמה עמר: לפעמים אולי בגלל התנגדות כאן.

<הרב שלמה עמר: יש כאלה שצריך להחזיק בידם בגלל שהם חיים בשפע גדול ונראה בעיניהם דבר זול ואולי אפילו פחיתות לבוא לארץ.

<הרב שלמה עמר: אז צריך להחזיק בידם.

<הרב שלמה עמר: אלו ואלו צריכים לתחזק בידו של ה' וה' מחזיק אותם והוא מחזק אותם.

<הרב שלמה עמר: יבורכו כל המשתתפים.

<הרב שלמה עמר: תבורכו על הבנים ועל השתדלנים, השרים וחברי הכנסת שנלחמו וראו יריעה רחבה, לא מצומצמת, את העתיד הנפלא של יהדות אתיופיה.

<הרב שלמה עמר: ובעזרת השם שידעו שאהבתנו לקהילה הזאת היא מיוחדת והשם אוהב אתכם והשם שמח בכם, ועם ישראל מתגאה בכם.

<הרב שלמה עמר: כשם שזכינו למעמד הזה לראות את יהדות אתיופיה בהמוניה ומכל העולם, נזכה לראות בביאת המשיח ובניין בית המקדש במהרה בימינו, אמן ואמן.

אברהם נגוסה: תודה רבה כבוד הרב.

אברהם נגוסה: אני מתכבד להזמין לשאת דברים את שרת העלייה והקליטה, סופה לנדבר.

סופה לנדבר: יושב ראש ועדת העלייה והקליטה דוקטור נגוסה, נשיאות נכבדה מאוד, בזכותכם הגיעו לכאן, בזכותכם התאספנו באולם הזה בכנסת ישראל.

סופה לנדבר: אני רוצה לומר שלא תמיד בן אדם זוכה לתקופה מאוד מיוחדת.

סופה לנדבר: אנחנו, אתם בני העדה והעם כולו זכה עכשיו לתקופה מאוד מאוד מיוחדת וראינו שילוב יוצאי אתיופיה וזאת אחריות כל המדינה.

סופה לנדבר: אנחנו במשרד העלייה והקליטה הקמנו ועדה סביב שולחן עגול אתכם וביחד עם נציגי משרד העלייה והקליטה ומשרדים אחרים כמו משרד החינוך, משרד הכלכלה, משרד הרווחה וכולי.

סופה לנדבר: אתם בני העדה החלטתם שקליטה צריכה להסתיים בשלב מסוים והאחריות על קהילת יוצאי אתיופיה היא אחריות כל המדינה וכל משרדי הממשלה.

סופה לנדבר: כך החלטנו וכך זה נעשה.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שצבר שנולד כאן במדינה נמצא בטיפול של משרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: במה הוא שונה מילד אחר שנולד במדינת ישראל.

סופה לנדבר: התעקשנו, ואני צריכה כאן לציין שבני הקהילה שהשתתפו בשולחן העגול – והיום חבר הכנסת מסיעת ישראל ביתנו, אז היה מנכ"ל משרד העלייה והקליטה – החלטנו שטיפול ביוצאי אתיופיה במדינת ישראל שייך למדינה כולה ולמשרדי הממשלה כולם.

סופה לנדבר: זאת אחריות לקבל קהילה במדינת ישראל כשווה בין שווים.

סופה לנדבר: זה שינוי שאנחנו היום רואים אותו ובעצם החברה עוברת את השינוי הזה.

סופה לנדבר: עדיין יש תופעות, אחרי 25 שנים יש תופעות של גזענות, אבל עם זה שיש לנו הרבה עבודה, אני רואה שינויים.

סופה לנדבר: אני רוצה להצביע כאן על קהילה חזקה ומאוחדת.

סופה לנדבר: אתם הייתם חזקים כאשר יצאתם מאתיופיה והגעתם לכאן.

סופה לנדבר: אתם הייתם במשך 25 שנים חזקים מאוד כדי לעבור את השלבים של קליטה ואת קבלת הפנים שלא תמיד הייתה כל כך חיובית אבל היום כשרת העלייה והקליטה אני רוצה לומר שהשאיפה שלי, יחד עם בני הקהילה, היא להשתלב בחברה הישראלית, להיות ביחד.

סופה לנדבר: לא תמיד אנחנו צריכים להגיד על החברה הישראלית שיש בה תופעות גזענות ולא רק כלפי יוצאי אתיופיה אלא כלפי עולים אחרים וכי החברה שלנו לא חיובית.

סופה לנדבר: לפני כמה ימים קיבלתי SMS ובו נאמר: "היי סופה, מה שלומך?

סופה לנדבר: זה זאב שנארסון, הבן שלי גיא הכיר בקורס הקצינים בצבא צעיר יוצא אתיופיה שעלה ארצה מזמן עם משפחתו, למד הנדסה ועכשיו חזר לשרת בצבא.

סופה לנדבר: אח שלו עדיין באתיופיה ואם אפשר לעזור לו לעלות ולהתאחד כאן עם המשפחה שנמצאת בישראל".

סופה לנדבר: כאן אני אומרת, באירוע הזה של חגיגה ל-25 שנים, אני יחד עם יושב ראש ועדת העלייה והקליטה אברהם נגוסה, יחד עם חברי כנסת אחרים, יחד עם השופט שמגר ויחד עם כולם, נלחמנו כדי לאחד את כולם, את מי שנשאר שם עם מי שנמצא כאן.

סופה לנדבר: מי שנשאר שם חייב להגיע למדינת ישראל ומדינת ישראל מחויבת להביא אותו.

סופה לנדבר: כדי לא לחזור על מה שנאמר כאן, אני מחבקת אתכם, אוהבת אתכם וצריכה לומר כאן שאני מנצלת את האפשרות שאני עליתי ואני מדברת מעל במה זאת ופונה לכל החברה הישראלית.

סופה לנדבר: אנחנו מחויבים אחד כלפי השני, כולנו יהודים, כולנו עם אחד, אנחנו צריכים להיות סבלנים אחד כלפי השני, אוהבים אחד את השני, מחבקים אחד את השני כדי לבנות עם מאוחד, עם של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: ישראלים כולנו.

סופה לנדבר: תהיו ברוכים, תהיו חזקים וביד שלי כאן

סופה לנדבר: אני מחבקת אתכם ותדעו תמיד שאני כשרת העלייה וקליטה, הדלת שלי תמיד פתוחה.

סופה לנדבר: הייתי באתיופיה, המשכתי את המאבק ואני אמשיך אותו יחד אתכם כדי לשבור את תקרת הזכוכית, כדי להיות שווים בין שווים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני מאחלת לכם הצלחה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לשרת העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: כמו שאמרתי בהתחלה ואמר גם חברינו חבר הכנסת אלי אלאלוף שהבוקר חזרה משלחת חברי הכנסת מאתיופיה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת מאיר כהן השתתף במשלחת זאת והוא נמצא אתנו.

אברהם נגוסה: אני מזמין אותו לשאת דברים.

אברהם נגוסה: אני רוצה לציין שנמצא אתנו דוקטור דוד אפרתי שהיה ראש מינהל האוכלוסין במשרד הפנים וגם יושב ראש ועדה לשארית יוצאי אתיופיה בשנות ה-90.

אברהם נגוסה: תודה שבאת.

מאיר כהן: שלום לכולם.

מאיר כהן: חבר הכנסת נגוסה, כבוד השופט, כל אחד על פי כבודו ומעלתו.

מאיר כהן: אם הכול בסדר, אז מה לא בסדר?

מאיר כהן: אין לו לדיין אלא מה שעיניו רואות.

מאיר כהן: היה חשוב שניסע לשם.

מאיר כהן: אני בסיכום הנסיעה המטלטלת הזאת – ובאמת הייתה לנו זכות להצטרף אליך, נגוסה – אמרתי שמה שצריך לעשות זה לקחת עוד ועוד חברי כנסת ועוד ועוד אנשים שנמצאים בצומת של קבלת החלטות כדי שיראו מה קורה שם.

מאיר כהן: אנחנו יכולים להתברבר עד מחר בבוקר ולקשקש וכל אחד יספר בשבחם של אחרים ואכן אי אפשר להתעלם מכך שהמדינה עשתה הרבה במבצעים יוצאים מן הכלל, אבל אי אפשר להתעלם מכך שמישהו כיבה את האור.

מאיר כהן: כשאומרים מקבץ נבכי עמו ישראל - ואני אתיר את חרצובות לשוני, מי שלא מכיר אותי, אני אומר את מה שאני חושב – אם צבא עורם היה אחר, הם היו כאן כבר מזמן.

מאיר כהן: שאף אחד לא יסתתר ויקשקש.

מאיר כהן: אני ניהלתי בית ספר כאשר 45 מתלמידיי היו לא יהודים ובכיתה י', י"א ו-י"ב עברו תהליך של גיור.

מאיר כהן: האם מישהו בדק אותם?

מאיר כהן: אמרו מזרע ישראל, תעלו.

מאיר כהן: מה קרה?

מאיר כהן: מי כיבה את האור?

מאיר כהן: הציונות נגמרה?

מאיר כהן: אנחנו יכולים לשבת ולהתברבר ולהתחבט ולהגיד שהכול בסדר, אבל הכול לא בסדר.

מאיר כהן: יש אלפי ילדים יהודים שנמצאים במצב הקשה ביותר שאפשר לתאר.

מאיר כהן: אני לא האמנתי.

מאיר כהן: הייתי שר הרווחה וראיתי מראות של העוני אבל כאלה אין, שנמצאים בסכנה תמידית.

מאיר כהן: פגשנו את האנשים שאמורים לבצע את החלטת הממשלה שעמלו עליה קשה.

מאיר כהן: - אברהם, דודי אמסלם ודודי ביטן.

מאיר כהן: עמלו קשה מאוד על ההחלטה הזאת.

מאיר כהן: היו צריכים כבר ביולי 2016 להתחיל אבל אתם לא תאמינו.

מאיר כהן: ראיתי את האנשים שלך מהסוכנות, הם דווקא היו הכי בסדר ואני חייב לציין זאת.

מאיר כהן: אבל שאלנו את הבחור ממשרד הפנים – תקשיב טוב יהודה - למה הוא מעכב ומה קורה.

מאיר כהן: שאלנו למה הוא לא התחיל לקרוא להם.

מאיר כהן: ומה הוא אמר?

מאיר כהן: אין מזגן בחדר.

מאיר כהן: תגידו, השתגעתם?

מאיר כהן: אין מזגן בחדר?

מאיר כהן: זה מה שיש לך להגיד למשלחת של חברי כנסת?

מאיר כהן: למה אתה לא הולך לאנשי הקהילה?

מאיר כהן: לא, שהם יבואו.

מאיר כהן: אנשי הסוכנות אמרו שהם מחכים, שאם כל יום יאמרו להם שלוש משפחות, הם מוכנים וכי הם יודעים לעשות את זה.

מאיר כהן: מישהו החליט לכבות את האור.

מאיר כהן: מישהו החליט שהציונות נגמרה.

מאיר כהן: מה זאת החלטה שהמשך העלייה שלהם, אנחנו נדון ב-2019 על פי תקציב?

מאיר כהן: אני עליתי בן שמונה ממרוקו.

מאיר כהן: מה, ב-1962 מישהו חשב על תקציבים?

מאיר כהן: העלו אותי בגלל שהיה תקציב או לא היה תקציב?

מאיר כהן: איזה מין דבר זה?

מאיר כהן: אני שוב אומר, חברים, אנחנו יכולים לומר שהכול בסדר אבל הכול לא בסדר.

מאיר כהן: אסור לשתוק, אסור לישון בשקט.

מאיר כהן: אני לא ידעתי את זה ושוב, אברהם, התמזל מזלי, שלי, של אלי וחיליק שנסענו אתך.

מאיר כהן: חזרנו אנשים אחרים.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לכם שחזרנו אנשים אחרים.

מאיר כהן: אי אפשר לראות ילד שבא ואומר אתה כהן, תברך אותי וכשאני שואל אותו מה החלום שלו, הוא אומר לי שני דברים: לעלות לארץ ישראל ולהיות חייל בדובדבן.

מאיר כהן: באיזה עוד מקום אתם נתקלים בדבר כזה?

מאיר כהן: הוא עם כיפה על הראש ומתפלל.

מאיר כהן: ואנחנו כאן מתעסקים בשטויות, להביא אותם או לא להביא אותם.

מאיר כהן: אנחנו לא ניתן שזה יקרה.

מאיר כהן: יש לנו הרבה עיסוקים אבל היום זה העיסוק הראשון ואני חס וחלילה לא אומר את זה לא מפאת פוליטיקה ואין בזה לא קואליציה ולא אופוזיציה.

מאיר כהן: אנחנו כל יום מדברים על מקבץ נדחי עמו ישראל.

מאיר כהן: בשום מקום לא כתוב מה צבעם של נדחי ישראל.

מאיר כהן: קומו ותגידו את זה, וקומו ותיאבקו על זה.

מאיר כהן: אברהם, כל החבר'ה שקשורים בנימי העצמות שלכם שם, בטבור, אנחנו חיילים שלכם.

מאיר כהן: נעשה הכול, אבל הכול, נרעיש עולמות אם צריך כדי שהילדים האלה עם העיניים היפות האלה שהסתכלו עלינו, ילדים יחפים עם כיפה על הראש, לא יישארו במקומות המסוכנים האלה, לא בגונדר ולא באדיס אלא הם יהיו כאן במרכזי הקליטה, בבתי הספר, בצבא, במפעלים כחלק מהמפעל הציוני.

מאיר כהן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

אברהם נגוסה: אני מזמין את פרופסור ארווין קוטלר, לשעבר שר המשפטים הקנדי שהרבה שנים מקדיש את חייו להצלת יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: תודה.

<ארווין קוטלר: אני אקצר בדבריי.

<ארווין קוטלר: אני חושב שהמסרים שאנחנו שמענו עכשיו ממאיר כהן ולפני כן מאלי אלאלוף, אלה המסרים המעידים על החשיבות בצדקת המאבק.

<ארווין קוטלר: כפי שהשופט שמגר אמר בהתחלה, אנחנו לא נוותר ואנחנו נמשיך במאבק עד שהתקווה תתגשם ועד שכל שארית יהודי אתיופיה יגיעו לארץ.

<ארווין קוטלר: אני רק רוצה לומר שהשופט שמגר, עם מסירות הנפש שלו ועם הנחישות שלו, פעל כל השנים.

<ארווין קוטלר: אני רוצה לברך אותו כי בגללו הצלחנו להביא את אלה במשך 25 השנים האחרונות וכל הכבוד לך השופט שמגר.

<ארווין קוטלר: אני רוצה לומר ליהודי אתיופיה.

<ארווין קוטלר: אתם מאושרים שיש לכם מנהיג כמו אברהם נגוסה, האיש שפעל ופועל בצניעות ובשקט, לא מחפש כותרות בעיתונות אבל מסירות הנפש שלו עבור יהודי אתיופיה קיימת כל יום וגם אותו אני רוצה לברך.

<ארווין קוטלר: אחרון אחרון חביב זה החבר שלי ג'ו פייט, הרב ולדמן, אני חושב שכבר 25 שנים למאבק למען יהודי אתיופיה.

<ארווין קוטלר: יש לי את הזכות להיות מעורב בזה כבר ארבעים שנים ובזכות ג'ו פייט.

<ארווין קוטלר: אני רוצה להגיד לכם שבכל המאבקים שהייתי מעורב בהם, המאבק למען יהודי אתיופיה, הוא המאבק הצודק מכולם.

<ארווין קוטלר: אם אנחנו חושבים על מסירות הנפש של יהודי אתיופיה, מסירות כזאת לא קיימת באף קהילה בעולם.

<ארווין קוטלר: אנשים שחיים יום יום עם הבעיות שאלי ומאיר תיארו ואני לא אחזור על הדברים.

<ארווין קוטלר: להחזיק את החלום, להחזיק את התקווה, להחזיק את התקווה הזאת אלפיים שנים, עלינו החובה – כמו שהשופט שמגר אמר – להמשיך במאבק המתמיד עד שכולם יעלו ארצה, עד שכולם יוכלו להצטרף למשפחות שלהם, לקהילה שלהם, לעם ישראל, למדינת ישראל ואז נוכל להגיד שבגללכם הייתה לנו הזכות לקיים מצווה גדולה.

<ארווין קוטלר: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מזמין את הרב יואל בן נון, חבר הוועד הציבורי למען העלאת יהודי אתיופיה.

<יואל בן נון: ברוך השם שיש לנו מדינה וכנסת ואנחנו יכולים לעמוד כאן ולדבר.

<יואל בן נון: אני רוצה קודם כל לומר תודה לציבור של עולים שאני רואה לנגד עיני שכל הזמן מגיעים ומרמזים לנו שכל הזמן יהודים מגיעים לארץ ולא מפסיקים ואסור להפסיק עד שיבוא האחרון שבהם.

<יואל בן נון: כמו שאתם נכנסים לאולם, כל כמה דקות עוד מישהו, זה סימן מעניין איך מתקבצים גלויות.

<יואל בן נון: כבוד השופט שמגר וכבוד הנשיאות, לפני כ-25 שנים שאל אתי רב מחנך, ראש ישיבה, עת היינו ברכב שלו רק הוא ואני, ואמר לי: הרב יואל בן נון, רק אתה ואני כאן ברכב, אתה באמת מאמין שהם יהודים?

<יואל בן נון: זה היה אחרי שאמרתי לו לקלוט כיתה של עולים לאתיופיה.

<יואל בן נון: יש לו מוסד אליטיסטי, מכובד וחשוב, קלוט כיתה.

<יואל בן נון: אמרתי לו: תגיד לי כבוד הרב, בישעיהו הנביא אתה מאמין?

<יואל בן נון: אמר לי, כן, ברור.

<יואל בן נון: אמרתי לו, בישעיהו פרק י"א כתוב "ביום ההוא יוסיף ה' שנית ידו לקנות את שאר עמו אשר יישאר מאשור וממצרים ומפתרוס ומכוש ומשנער ומחמת ומאיי אל הים ונשא נס לגויים ואסף נדחי ישראל ונפוצות יהודה יקבץ מארבע כנפות הארץ".

<יואל בן נון: כתוב בישעיהו.

<יואל בן נון: אשור ומצרים.

<יואל בן נון: פתרוס זאת מצרים עליונה, כוש זאת סודן אתיופיה, איי הים, אתם יודעים שזה מקפריסין ורודוס ועד אמריקה.

<יואל בן נון: אלה איי הים.

<יואל בן נון: כתוב בנביא שהשם יביא את כולם.

<יואל בן נון: אתה הרי מאמין בנביא.

<יואל בן נון: שתק רגע ואמר לי: אני מקנא בך שאתה מאמין בזה.

<יואל בן נון: לפני רגע הוא אמר שהוא מאמין בישעיהו, ברור, כתוב בישעיהו, אבל להגיד ברגעי האמת והצדק זה דבר אחד, ואחר כך להסתכל על המציאות ולראות שמה שכתוב בישעיהו זה אמת, יציב, נכון, ישר וקיים ונאמן, ולהגיד שזה גם אהוד וחביב ונחמד וכולי, זה כנראה לא קל.

<יואל בן נון: שאלתי פעם קבוצה של עולים מאתיופיה שהיו אצלנו עת הייתי בישוב עפרה מה היה אם היהודים האשכנזים הלבנים היו מאה-מאתיים אלף ויהודים חומים ביתא ישראל וכל הקרובים להם היו כמה מיליונים.

<יואל בן נון: אז לא היו שואלים אותי, אתה יהודי, אתה יודע שבעה דורות אחורנית מי ההורים שלך?

<יואל בן נון: בטח היו שואלים אותי.

<יואל בן נון: במקרה פגשתי בן דוד של אבא שלי שהגיע מסיביר והוא עשה לי חמישה דורות לאחור של המשפחה.

<יואל בן נון: שבעה דורות, אני לא יודע.

<יואל בן נון: הייתי עומד במבחנים אם אתם הייתם צריכים לבחון אותי?

<יואל בן נון: אני לא יודע.

<יואל בן נון: היו אומרים, רגע, הם טובלים במקווה, מה זה מקווה?

<יואל בן נון: אצלנו יש נהר.

<יואל בן נון: היו שואלים כל מיני שאלות ואני לא יודע אם הייתי עומד במבחנים שלכם.

<יואל בן נון: בשבילי דברי התורה שאמר הראשון לציון הרב שלמה עמר - "ושב ה' אלוהיך את שבותך ורחמיך ושב וקיבצך מכל העמים אשר הפיצך ה' אלוהיך, שם אם יהיה נידחך בקצה השמים, משם יקבצך ה' אלוהיך ומשם יקחך" – זה ברור.

<יואל בן נון: זה כתוב בתורה וזה כתוב במציאות ואני רואה את זה כאן בעיניים.

<יואל בן נון: אנחנו בהמנון המדינה שרים על התקווה ועל הכיסופים לציון ואומרים ולפאתי מזרח קדימה נפש יהודי הומיה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו השר אופיר אקוניס, שר המדע והטכנולוגיה.

<יואל בן נון: בהמנון המדינה אנחנו שרים על התקווה לציון ולפאתי מזרח קדימה נפש יהודי הומיה.

<יואל בן נון: ולפאתי מזרח קדימה, לפי מה שאני קצת מבין בגיאוגרפיה, זה טוב ליהודי מרוקו, זה טוב ליהודי ספרד, ליהודי אשכנז וליהודי אמריקה.

<יואל בן נון: בבבל אמרו ארץ ישראל במערב.

<יואל בן נון: היו מסתכלים על השקיעה אבל מה יעשו יהודים ברוסיה?

<יואל בן נון: מה יעשו יהודים באתיופיה?

<יואל בן נון: מה הקשר שלהם?

<יואל בן נון: איך הם חלמו על ירושלים?

<יואל בן נון: אני גדלתי בחיפה.

<יואל בן נון: אני כבר נולדתי בארץ.

<יואל בן נון: אבי ואמי זיכרונם לברכה הגיעו ממש ערב מלחמת העולם השנייה, ברגע האחרון, מהשואה.

<יואל בן נון: אני גדלתי על שיר של חיים נחמן ביאליק, שיר אל הציפור.

<יואל בן נון: הוא ראה ציפורים והוא ידע שהן באות מציון, הן באות מירושלים, הן באות מארץ ישראל והוא שאל את הציפור מה שלום החי שם בציון.

<יואל בן נון: הוא כאילו דיבר עם הציפור.

<יואל בן נון: כך גדלתי על השיר אל הציפור.

<יואל בן נון: אני לא יודע כמה מכם יודעים את השיר אבל המבוגרים בטח יודעים.

<יואל בן נון: יום אחד גיליתי שביתא ישראל באתיופיה היו מחכים לחסידות, עושים להן קבלת פנים, יודעים שהן באו מירושלים ושרים להן – אל תתפסו אותי אם ההיגוי שלי לא בדיוק – אבל מה שאני זוכר, מה שכתבתי בספר שלי, שימלה שימלה.

<יואל בן נון: ..

<יואל בן נון: ספרי לנו חסידה מה שלום ירושלים.

<יואל בן נון: אמרתי לעצמי, רגע, אותה ציפור שביאליק דיבר אתה באודסה, אחרי חצי שנה היא באתיופיה.

<יואל בן נון: אתם יודעים באיזה ארץ אנחנו חיים?

<יואל בן נון: אין ארץ כזאת בעולם.

<יואל בן נון: 500 מיליון ציפורים עוברות כאן פעמיים בשנה.

<יואל בן נון: למה?

<יואל בן נון: זה המקור היחיד לעבור מארצות הקור אל ארצות החום.

<יואל בן נון: אין מקום אחר.

<יואל בן נון: 500 מיליון ציפורים פעמיים בשנה.

<יואל בן נון: איך הם ידעו את זה באתיופיה, שאלה עברו בירושלים?

<יואל בן נון: הקשר שלהם לפאתי מזרח קדימה שלהם היו הציפורים, החסידות.

<יואל בן נון: אז חיברו כאן שיר עפה חסידה לארץ ישראל.

<יואל בן נון: לקחתי את השיר של ביאליק, לקחתי את השיר עפה חסידה ושמתי אותם אחד ליד השני, וביקשתי מחבר שלי פרופסור יוסי לשם שעוסק בציפורים שייתן לי את המפה של נדודי החסידות מאירופה לאפריקה.

<יואל בן נון: הציפורים שמגיעות לאתיופיה, אחרי חצי שנה הן ברוסיה וחוזרות חזרה, ואלה הכיסופים לציון אצלי.

<יואל בן נון: תראו שבאותן השנים עולים מרוסיה ועולים מאתיופיה.

<יואל בן נון: איך זה?

<יואל בן נון: זה כי כתוב בתורה וכתוב בנביא.

<יואל בן נון: מי שמאמין צריך להתעקש.

<יואל בן נון: באמת אני אומר, כל הכבוד לכם שנסעתם אבל גם בלי לנסוע צריך להתעקש עד שיגיע האחרון.

<יואל בן נון: מה זה ש-15 אלף מחכים?

<יואל בן נון: מבצע שלמה היה בשבת.

<יואל בן נון: אני ידעתי שעושים שם הפרדה על המסלולים, אלה עולים, אלה ביתא ישראל כשרים, ואלה בעיה.

<יואל בן נון: מפרידים באדיס אבבה במבצע שלמה ולא כולם נכנסים למטוסים.

<יואל בן נון: היה לי חבר, אהוד ברק, הוא היה אז הרמטכ"ל ואמרתי שאני לא יכול לשתוק.

<יואל בן נון: בשבת הרמתי טלפון – ואני לא מטלפן בשבת כמו שאתם מבינים – לאהוד ברק.

<יואל בן נון: אומרת לי הפקידה שהוא באתיופיה, הוא באדיס אבל היא תקשר אותי.

<יואל בן נון: אמרתי לו, אל תשאירו שם אף אחד.

<יואל בן נון: מה זה להשאיר?

<יואל בן נון: אומר לי, אני לא יכול, יש לי הוראה.

<יואל בן נון: אנחנו כאן כדי שייגמרו ההוראות האלה, כדי שנראה את כולם כאן כמו על כנפי הציפורים ונוכל לשיר באמת את שירת הגאולה בשלמותה.

<יואל בן נון: תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה כבוד הרב.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו – ואנחנו מאוד שמחים - השר אופיר אקוניס, שר המדע והטכנולוגיה.

אברהם נגוסה: השר הוא מודל לחיקוי מפני שהוא השר הראשון שקבע מתקציב המשרד שלו כשני מיליון שקלים מלגות לסטודנטים יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לך ואני מזמין אותך לשאת דברים.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך חברי הטוב, חבר הכנסת נגוסה.

אופיר אקוניס: אני מבין שאתה נחתת לפני שעות אחדות מביקור באתיופיה.

אופיר אקוניס: לא ניכר שאתה אחרי טיסה.

אופיר אקוניס: אתה נמרץ, אנרגטי, רענן כפי שאני מכיר אותך תמיד וכפי שאני יודע שאתה גם כחבר כנסת, כפרלמנטר, כאדם שדואג לקהילת עולי אתיופיה ואני מברך אותך בברוך הבא.

אופיר אקוניס: כבוד השופט מאיר שמגר.

אופיר אקוניס: לשופט שמגר הייתה היסטוריה באפריקה.

אופיר אקוניס: נדמה לי שהוא היה בקניה.

אופיר אקוניס: אתם יודעים שהמאבק על הקמת המדינה הוא מאבק ארוך שנים.

אופיר אקוניס: על העם היהודי נגזר להיאבק קודם כל על קיומה של המדינה ובתולדות התנועה הציונית, בערך 120 שנים פחות או יותר, נאבקנו לגרש מכאן כובשים זרים שאחד מהם היה הכובש הבריטי ובו נאבקו חיילים של הארגונים אצ"ל ולח"י וגם ההגנה והפלמ"ח.

אופיר אקוניס: השופט שמגר שהגיע להיות נשיא בית המשפט העליון נאבק ממש ואפילו הוגלה על ידי הכובש הבריטי לקניה עד אשר ברח משם.

אופיר אקוניס: גם ברח וגם שוחרר.

אופיר אקוניס: הספיק הכול.

אופיר אקוניס: פרופסור ארווין קוטלר, לשעבר שר המשפטים בממשלת קנדה, אני מאוד שמח לראות אותך כאן בבוקר זה.

אופיר אקוניס: שלום לך.

אופיר אקוניס: ברוך הבא לישראל.

אופיר אקוניס: מנהלת הוועדה, אורחים נכבדים.

אופיר אקוניס: אני ביקשתי להשתתף בישיבה הזאת משום שאני מרגיש קירבה גדולה מאוד לעולי אתיופיה ואני רוצה להגיד לכם שאני מקפיד – וחבר הכנסת נגוסה הזכיר את זה ואני מיד אתייחס למלגות עליהן החלטתי כשר המדע – מאז שנכנסתי לבית הזה, בשבוע שעבר לפני שמונה שנים – הזמן עובר מהר – אחד היעדים המרכזיים שהצבתי לעצמי כפרלמנטר, כחבר כנסת, לימים סגן שר ושר בממשלה, זה לסייע ככל יכולתי בכל תפקיד שבו אני מכהן לעולי אתיופיה.

אופיר אקוניס: מדוע אני עושה את זה.

אופיר אקוניס: למה אני עושה את זה.

אופיר אקוניס: מדוע אני מקדיש זמן רב ומחשבה רבה.

אופיר אקוניס: קודם כל, הבטחתי לפעול כאן בבית הזה.

אופיר אקוניס: אפשר לבדוק אותי.

אופיר אקוניס: זה מופיע ביו-טיוב.

אופיר אקוניס: אתה זוכר את נאומי הראשון בכנסת?

אופיר אקוניס: הבטחתי לכבוד השופט שמגר לפעול ברוח משנתי ופועלו של ראש הממשלה מנחם בגין.

אופיר אקוניס: כל פעם אני מתרגש מחדש לקרוא את אחת ההוראות הראשונות של ראש הממשלה מנחם בגין.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דודי אמסלם.

אופיר אקוניס: יחד אתו נכנס גם ראש עיריית אופקים לשעבר יאיר חזן.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אמסלם, יושב ראש ועדת הפנים הנמרץ והתוסס.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אמסלם שגם הוא בשר מבשרה של תנועת החירות ושל תנועת הליכוד, בדיוק דיברתי על הוראתו המצמררת של ראש הממשלה מנחם בגין ב-1978 לראשי המוסד: הביאו לי את יהודי אתיופיה.

אופיר אקוניס: כך הוא אמר.

אופיר אקוניס: אני גם כתבתי את זה לאחרונה בדף הפייסבוק שלי ושם העיר לי גולש ואמר את הדבר הבא וזה דבר חשוב שאני רוצה להזכיר אותו כאן היום.

אופיר אקוניס: הוא אמר שראש הממשלה מנחם בגין נתן את ההוראה הזאת לראשי המוסד לאחר שבעצם התקבל האישור, האור הירוק מהרב הראשי לישראל הרב עובדיה יוסף, שניהם זכר צדיקים לברכה.

אופיר אקוניס: אני כתבתי לו, נכון, אתה צודק, אכן זה היה האור הירוק להוראתו של מנחם בגין.

אופיר אקוניס: הסיבה השנייה שאני נהנה לפעול למען העלייה הנהדרת שלכם היא – אברהם, אני לא יודע אם סיפרתי לך את זה - כי בכיתה י"ב, כאשר אני עומד לסיים את לימודיי בבית הספר התיכון בגימנסיה הרצליה בתל אביב ועומד להתגייס לצבא.

אופיר אקוניס: באחד השבועות, במאי 1991, סמוך מאוד ליום ההולדת שלי, עם ישראל כולו, העם פשוט שמח שמחה גדולה.

אופיר אקוניס: מדוע?

אופיר אקוניס: מה קרה בחג הזה?

אופיר אקוניס: מה היה מיוחד בחג הזה?

אופיר אקוניס: זוהי כמובן הוראתו ההירואית, היפה, הטובה, הנבונה והאמיצה של מחליפו של מנחם בגין בראשות הממשלה, יצחק שמיר, לקיים את מבצע שלמה שהוא המשכו הישיר של מבצע משה ב-1984.

אופיר אקוניס: אני נכנסתי לכאן ונדמה לי גברתי מנהלת הוועדה שלא הייתי חבר בוועדת העלייה והקליטה אלא הייתי יושב ראש ועדת הכלכלה של הכנסת וחבר בוועדות החוץ והביטחון, ביקורת המדינה והכספים.

אופיר אקוניס: אבל אז, ואולי יתייחס לזה גם הסוקר הבא מטעם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, עליתי עם חברי הטוב חבר הכנסת לשעבר ציון פיניאן – ביקשתי שהוא יהיה אבל אני לא רואה שהוא הגיע אבל הוא מטבריה ואולי זה קצת רחוק – והגשנו הצעת חוק שהתבססה על מידע שקיבלנו שאומר שקליטתם של עולי אתיופיה בשירות הממשלתי והציבורי – לא בשירות הפרטי, בזה נעסוק בנפרד – הייצוג שלהם, הקליטה שלהם במשרדי הממשלה לוקה בחסר.

אופיר אקוניס: מנהלת הוועדה זוכרת שהבאנו לכאן בתחילת מושב החורף של 2011 את החוק שמסדיר את קליטתם של עולי אתיופיה במשרדי הממשלה, בשירות הציבורי.

אופיר אקוניס: אמרתי בתחילת המושב שעד סוף מושב החורף החוק הזה יעבור בארבע קריאות.

אופיר אקוניס: מדוע ארבע קריאות?

אופיר אקוניס: משום שכהצעת חוק פרטית היינו צריכים להעביר אותו קודם בקריאה טרומית ולאחר מכן בשלוש קריאות.

אופיר אקוניס: כך היה.

אופיר אקוניס: החוק הזה הוא אחד מן החוקים שאני הכי גאה בהם והכי מתרגש מהם.

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד מה שאמרתי אז.

אופיר אקוניס: מנהלת הוועדה עדה.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שאני רוצה ומחכה ליום שבו החוק הזה יימחק מספר החוקים של המדינה.

אופיר אקוניס: למה אדם רוצה שחוק שלו יצא מספר החוקים?

אופיר אקוניס: משום שלא יהיה בו צורך, כדי שהקליטה של יהודי אתיופיה, של עולי אתיופיה, תהיה ודאי בסקטור הציבורי.

אופיר אקוניס: תאמינו לי, הסקטור הציבורי לא סובל מצמצום ומהקטנה שלו, ולצערי אני אומר את הדברים כי היה צריך שכך יהיה אבל זה לא קורה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נגוסה, לפי החוק אתם צריכים לקיים ביקורת ופיקוח על הממשלה ועל נציבות שירות המדינה כדי לראות את הגרף העולה של קליטתם של עולי אתיופיה בשירות הציבורי ובמשרדי הממשלה.

אופיר אקוניס: כאשר כיהנתי כחבר כנסת ויכולתי להשתתף בישיבות הללו, אני ראיתי שיש עלייה ואז אמרתי שהיא טובה אך עדיין איננה מספקת.

אופיר אקוניס: אני גם אשמח להיות מוזמן לישיבה הבאה גם כחבר הרשות המבצעת שאתם מפקחים עליה, כדי לראות שהדבר הזה קורה.

אברהם נגוסה: אנחנו עושים זאת.

אברהם נגוסה: נשמח להזמין אותך לדיון הבא.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני אשמח לבוא.

אופיר אקוניס: עת סיימתי כהונתי כחבר כנסת והתמניתי לסגן שר במשרד ראש הממשלה קיבלתי עלי כמה משימות, אבל בשתיים מהן אני מאוד גאה והן קשורות קשר ישיר לעולי אתיופיה.

אופיר אקוניס: המשימה הראשונה הייתה להשלים פעולה שהחל בה קודמי השר מיכאל איתן וזוהי השלמת האנדרטה לנספים בדרכם מאתיופיה, לנספים בסודן, 1,350 במספר, ולסיים סוף סוף את העבודה שנמשכה כמה שנים ולחנוך אותה.

אופיר אקוניס: במעמד נשיא המדינה שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו וחבר הכנסת נגוסה, ביקשתי ממך לבוא לאירוע הזה ואכן באת והשתתפת בו, חנכנו את המקום ביום ירושלים משום שירושלים ואתם, מקשה אחת.

אופיר אקוניס: הגעגועים לירושלים, הכיסופים לירושלים.

אופיר אקוניס: האנדרטה הזאת נמצאת בלא אחר מאשר המקום הראוי ביותר – בהר הרצל.

אופיר אקוניס: חוזה המדינה.

אופיר אקוניס: האיש הראשון שאמר אם תרצו אין זו אגדה, תקום מדינה יהודית וברוך השם קמה המדינה היהודית.

אופיר אקוניס: לצערנו הנספים מסודן, הנספים בדרכם מאתיופיה, בסודן, לא זכו להגיע אל הארץ אשר שקהילת ביתא ישראל התפללה אליה אלפי שנים.

אופיר אקוניס: הקהילה היא מן הקהילות הוותיקות ביותר של העם היהודי מאז הגירוש בימי בית שני.

אופיר אקוניס: הפרויקט השני בו הקפדתי, ואתם יודעים את זה משום שחלקכם הייתם בטקסים האלה, כאשר כיהנתי כיושב ראש המועצה הציבורית של המגזר החברתי, מחשב לכל ילד שלימים שודרג לטבלט לכל ילד.

אופיר אקוניס: אתם יודעים מהו הפרויקט הזה.

אופיר אקוניס: זה פרויקט שנותן את ההזדמנות השווה לילדי ישראל להיות שווים.

אופיר אקוניס: מי שידה של המשפחה איננה משגת לקנות לילד שלו מחשב או טבלט, היום אי אפשר להתקיים בעולם בלי מחשב או טבלט.

אופיר אקוניס: אי אפשר.

אופיר אקוניס: בלתי אפשרי.

אופיר אקוניס: אני לא רוצה להגיד שזה אוויר לנשימה, אבל כמעט אוויר לנשימה.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב זיהינו בשכונת דורה בנתניה, באשקלון, בשדרות, בלוד, במגדל העמק, בדימונה ובמקומות אחרים בארץ משפחות של עולי אתיופיה שיד ההורים לא הייתה משגת לקנות את המחשבים.

אופיר אקוניס: מאות מחשבים חולקו וניתנו לילדים קטנים.

אופיר אקוניס: באחד הבתים, אני רוצה לספר לכם סיפור אישי, בשכונת דורה בנתניה, אני נכנסתי, האבא לא בבית, האימא מקבלת אותי כשהעברית שלה לא כל כך טובה.

אופיר אקוניס: שלוש בנות קטנות.

אופיר אקוניס: הגדולה בכיתה ג', השנייה בכיתה א' והקטנה בטרום חובה.

אופיר אקוניס: הן מלמדות את האימא איך להשתמש במחשב.

אופיר אקוניס: אני פשוט התרגשתי.

אופיר אקוניס: עמדתי שם ומחאתי לבנות הקטנות האלה כפיים.

אופיר אקוניס: זה לגבי מחשב לכל ילד.

אופיר אקוניס: כאשר הגעתי למשרד המדע, אמרתי שגם כאן אני דואג.

אופיר אקוניס: המדע והטכנולוגיה שייכים לסקטור מסוים?

אופיר אקוניס: הם שייכים לאוכלוסייה מסוימת?

אופיר אקוניס: הם שייכים לזרם מסוים בציבוריות הישראלית?

אופיר אקוניס: ממש לא.

אופיר אקוניס: אם יש מקום בו אנחנו צריכים לעודד ולפעול, הרי אלה עולי אתיופיה.

אופיר אקוניס: לכן לפני שבוע, כפי שהודעתי ליושב ראש ועדת העלייה והקליטה, השקנו את המלגות לבני העדה האתיופית מתואר ראשון ועד פוסט דוקטורט, החל מהשנה, משנת הלימודים הבאה.

אופיר אקוניס: כיוון שההחלטה על קיום המלגות האלה בהיקף של שני מיליון שקלים מטעם משרד המדע התקבל סמוך ליום פטירתו של המנהיג הדגול שהחליט על העלייה של יהודי אתיופיה מנחם בגין, ד' באדר יום פטירתו, המלגות הללו ייקראו על שמו של מנחם בגין.

אופיר אקוניס: כיוון שבחיים הפוליטיים, אם אתה אומר משפט אחד, יכולות להיות לזה הרבה פרשנויות, אני אומר אותו כך.

אופיר אקוניס: גם בתפקידיי הבאים – זה ניסוח מספיק טוב – אני מתכוון לדאוג לעולי אתיופיה.

אופיר אקוניס: אתם עשיתם דרך ארוכה מאוד.

אופיר אקוניס: צריך לומר את האמת ושיש עוד כברת דרך עד להשתלבות טוטלית ומוחלטת בה לא יזדקקו מחשבים בצורה מסוימת או למלגות מיוחדות או לחוקים שמכונים העדפות מתקנות מיוחדות אלא ההשתלבות תהיה מלאה, מוחלטת ומושלמת כפי שעדה יפה, טובה, נבונה ואוהבת ישראל כמוכם צריכה להיות.

אופיר אקוניס: תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה לשר המדע אופיר אקוניס.

אברהם נגוסה: אני מזמין את יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברי ואחי חבר הכנסת דודי אמסלם.

דוד אמסלם: שלום, צהרים טובים.

דוד אמסלם: האמת היא שאני באמצע דיונים בוועדה לגבי חוק התכנון והבנייה.

דוד אמסלם: לכאורה חוק לא חשוב וטכני, אבל עשיתי שם איזושהי הפסקה ובאתי לכאן כי מאוד חשוב לי לומר מספר דברים.

דוד אמסלם: קודם כל, אדוני השר חבר הכנסת אקוניס, שר המדע והטכנולוגיה, שאפו על התקציב והמאמץ כי הרי שום דב לא ברור מאליו.

דוד אמסלם: חברי, אחי ורעי חבר הכנסת אברהם נגוסה שאני רואה אותו כמנהיג בלתי רגיל בכל הנושא של יהדות אתיופיה ועוד מעט אני אתייחס לזה.

דוד אמסלם: כמובן נשיא בית המשפט לשעבר הנשיא שמגר שאני באופן אישי מעריך אותו בלי קשר לנושא של ההירתמות שלו לנושא אבל על אחת כמה וכמה.

דוד אמסלם: הוא נרתם בכל עוזו כדי לקדם את כל הנושא של העלייה של יהדות אתיופיה.

דוד אמסלם: פרופסור ארווין קוטלר, אני אישית לא נפגשתי אתך אבל הבנתי מאברהם שאתה שותף מאוד בכיר לכל הנושא של הסיוע לעדה בכללותה.

דוד אמסלם: יש כאן שני אנשים שאני רוצה לציין גם אותם.

דוד אמסלם: את יוסף פייט שגם שוחחתי אתו והוא איש מדהים.

דוד אמסלם: הוא אמר לי שהוא אתיופי.

דוד אמסלם: הוא אמר לי את זה כאשר דיברתי אתו בטלפון.

דוד אמסלם: רק לפני כמה ימים ראיתי אותו לראשונה והוא איש מדהים.

דוד אמסלם: אני מציין גם את יהודה שרף מהסוכנות היהודית.

דוד אמסלם: בשבוע שעבר היינו במבשרת ציון ובמרכז הקליטה צריך קצת לצבוע וקצת לסדר.

דוד אמסלם: על זה אני אדבר אתך אחר כך אבל קח בחשבון את הנושא עליו צריך לדבר.

דוד אמסלם: כמובן שרת הקליטה.

דוד אמסלם: רבותיי, אני נחשפתי לעדה לפני כ-15 שנים.

דוד אמסלם: אני הכרתי את אברהם.

דוד אמסלם: באמת, התמזל מזלי.

דוד אמסלם: אברהם הוא איש מיוחד במינו.

דוד אמסלם: יש לו גם אצילות נפש.

דוד אמסלם: הוא מדהים.

דוד אמסלם: יום אחד הוא אמר לי שהם עושים כנס קטן במעלה אדומים וביקש שאבוא ואפגש עם כמה חברים.

דוד אמסלם: ביום שישי אני מבשל בבית לשבת ואני זוכר שבשעה 11:00 אני מתקשר ואני שואל אותו אולי הוא יוותר לי.

דוד אמסלם: הוא אמר לי, לא, מחכים לך.

דוד אמסלם: נסעתי לבית הספר וראיתי חבורה של אנשים יושבת בצורת חצי גורן, משהו כמו ארבעים-חמישים אנשים.

דוד אמסלם: אני זוכר שכשהגעתי, הם קמו.

דוד אמסלם: הסתובבתי אחורה לראות מי בא ולא הבנתי את המנהג הזה.

דוד אמסלם: שם התחברתי לאנשים.

דוד אמסלם: היה שם סיפור שמישהו בא אלי וסיפר לי על הבן שלו שלא נמצא.

דוד אמסלם: התפלאתי ושאלתי אותו והוא סיפר לי שהוא בן עשרים.

דוד אמסלם: שאלתי אותו למה הוא לא כאן והוא התחיל להסביר.

דוד אמסלם: לא כל כך הבנתי מה הוא אומר.

דוד אמסלם: באותו שלב שום דבר לא התיישב בראש ולא הצלחתי להבין איך יכול להיות שיש כאן זוג הורים ואף אחד לא מבין לכאן את הבן שלהם.

דוד אמסלם: אז התחלתי לחקור בעניין והבנתי שיש כאן איזשהו משהו לא סביר.

דוד אמסלם: לפני כשנה וחצי נסעתי לאיזושהי השתלמות באילת בנושא של כיבוי אש.

דוד אמסלם: קצין כיבוי.

דוד אמסלם: הם הזמינו מישהו שירצה להם.

דוד אמסלם: אני באתי מתוקף תפקידי כיושב ראש ועדת הפנים כי הם שייכים אלינו.

דוד אמסלם: אז נקלעתי להרצאה מדהימה של איש מוסד שמספר על יהדות אתיופיה.

דוד אמסלם: הוא הביא סרטונים.

דוד אמסלם: הוא היה בן אדם שארגן את העלייה מטעם מדינת ישראל.

דוד אמסלם: נדהמתי ממה שהוא הציג שם.

דוד אמסלם: הוא דיבר כמעט שלוש שעות ובסוף הוא אמר להם שני דברים.

דוד אמסלם: האחד, רבותיי, אני עושה את ההרצאות האלה בהתנדבות ואני דואג להגיע לכל המקומות.

דוד אמסלם: חשוב לי שתבינו שכאשר אתם פוגשים את החבר'ה, תתייחסו אליהם קצת יותר יפה.

דוד אמסלם: זה היה המסר.

דוד אמסלם: אני התרגשתי.

דוד אמסלם: עמדו לי דמעות בעיניים.

דוד אמסלם: אמרתי לו שנסענו אז לגונדר ולאדיס וסיפרתי לו מה היה שם.

דוד אמסלם: כמובן שיש יהודי שאני מצדיע לו ואני מתרגש כ פעם כשאני מדבר אתו ואתם מכירים אותו, זה הרב ולדמן שהוא איש מסור.

דוד אמסלם: אני חושב שהוא צריך להדליק משואה בהר הרצל ולקבל פרס ישראל על מה שהוא עשה.

דוד אמסלם: באמת שאפו.

דוד אמסלם: יש נטייה לבני העדה לעזור לבני העדה וזה באופן טבעי, אבל יש כאן אנשים שעצרו את החיים שלהם וזה גם ג'ו וגם הרב ולדמן וגם הנשיא שמגר.

דוד אמסלם: יש עוד אנשים שלכאורה הם לא קשורים אבל עצרו את החיים שלהם וזה הנושא המרכזי שמעסיק אותם וזה לא דבר מובן מאליו.

דוד אמסלם: על כך באמת מגיע הרבה יישר כוח.

דוד אמסלם: יש עוד אנשים שאני לא מזהה אותם כי אני פחות מצוי בפרטים.

דוד אמסלם: באמת, כל הכבוד לכם ואני תמיד מתרגש לראות את זה.

דוד אמסלם: מבחינתי, אני אמרתי את זה הרבה פעמים בכל מיני אירועים, מדינת ישראל שייכת לכלל העם היהודי ולא רק ליהודים שמתגוררים בה.

דוד אמסלם: כל יהודי בעולם, המדינה שייכת לו והוא יחליט מתי הוא רוצה לבוא.

דוד אמסלם: מבחינתי שכולם יבואו מחר בבוקר.

דוד אמסלם: המדינה הזאת שייכת לכל העם היהודי.

דוד אמסלם: לכן כל מי שהוא יהודי, מגיע לארץ ישראל.

דוד אמסלם: לכן אני לא מקבל מצב בו יש מישהו שרוצה לבוא למדינת ישראל ומדינת ישראל עושה חשבונות כספיים כאלה ואחרים.

דוד אמסלם: כל מדינת ישראל, כמעט כולה, מורכבת או ממהגרים או בני מהגרים או שהסבא היה מהגר.

דוד אמסלם: הסבא שלי בא ממרוקו, ההורים שלי באו ממרוקו ואני הבן הראשון להורים שנולד בארץ.

דוד אמסלם: יש לי אחות שנולדה במרוקו.

דוד אמסלם: אני חושב שצריך להתייחס לכל עולה בדיוק כפי שכל אחד היה מבקש שיתייחסו להורים שלו.

דוד אמסלם: לכן מבחינתי יש שני דברים שצריך לקדם ברמה האופרטיבית.

דוד אמסלם: האחד הוא להשלים את העלייה.

דוד אמסלם: אברהם יספר לכם מה קורה וייתן לכם דוח מצב, אבל בעזרת השם אני מקווה שעד פסח כבר יתחילו להגיע לכאן העולים הראשונים כשנתחיל בגונדר ואחר כך נמשיך לאדיס.

דוד אמסלם: אנחנו עוקבים אחרי זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, לפני שבועיים אנחנו עשינו דיון בוועדה ואז העסק נכנס קצת יותר למסלול.

דוד אמסלם: אנחנו מתכוונים לעשות דיוני מעקב כל חודש כדי לראות איפה בדיוק הדברים עומדים ואם הם נתקעים, למה הם נתקעים.

דוד אמסלם: הנושא השני מתחבר לאנשים שיושבים כאן.

דוד אמסלם: רוב העדה כבר כאן בארץ ואני חושב שהמדינה צריכה להשקיע בהם יותר משאבים כי הם אזרחי מדינת ישראל ובדיוק כמו שבכל העליות האחרות – בחלקם לא השקיעו ולכן היו הרבה התמרמרויות – אבל אנחנו היום מדינה חזקה, איתנה וגם עשירה, אין שום סיבה לא לקחת את זה כפרויקט, להכריז על זה כפרויקט לאומי ולהשקיע את המשאבים הלאומיים לא בשני מיליון שקלים – ויופי ששר המדע שם אותם – אלא אני רואה את זה כנושא מתוקצב מדינתי ולא בשני מיליון שקלים אלא בהרבה יותר, רק לנושא המלגות.

דוד אמסלם: בוודאי הטיפול במרכזי הקליטה למיניהם ובאין ספור דברים.

דוד אמסלם: באמת, צריך ללוות אותם מתחנה לתחנה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר כבר יש דור שנולד כאן.

דוד אמסלם: יש כאן צברים בני העדה שהם כבר בני 20-25 שנולדו בישראל ואין שום סיבה שיהיו להם רגשות קיפוח כפי שיש להורים שלהם וכמו שאני הרגשתי שיש להורים שלי שעלו בזמנו ממרוקו.

דוד אמסלם: אני לרשותכם.

דוד אמסלם: אני אוהב אתכם.

דוד אמסלם: אני צמוד לאברהם בנושא של העדה.

דוד אמסלם: בכל נושא שהוא יאכיל אותי, אני שם.

דוד אמסלם: אני מאחל לכם המשך כנס פורה.

דוד אמסלם: אברהם, אני אוהב אותך, אתה איש מדהים.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מזמין את ד"ר אחמד חליחל, סגן מנהלת האגף לדמוגרפיה ומפקד, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

אברהם נגוסה: אשמח אם תוכל לקצר מכיוון שזמננו מוגבל.

אברהם נגוסה: אני גם מתנצל בפני הציבור שעומד בחוץ ואין לנו כאן מקום עבורו.

<אחמד חליחל: צהרים טובים.

<אחמד חליחל: תודה רבה לחבר הכנסת נגוסה.

<אחמד חליחל: נשיאות מכובדת, כבוד לי להיות כאן.

<אחמד חליחל: בעיקרון תפקיד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הוא לאסוף נתונים על אנשים שגרים בישראל, על כל האנשים ללא הבדל, והיא מפרסמת את הנתונים.

<אחמד חליחל: בכל שנה אנחנו מוציאים הודעה מיוחדת לעיתונות על כלל העדה האתיופית כאשר ההודעה בדרך כלל יוצאת צמוד מאוד לחג הסיגד.

<אחמד חליחל: אני אציג קצת מהנתונים.

<אחמד חליחל: בכלל הזמן הקצר אני אציג חלק מהנתונים שיצאו בהודעה האחרונה אבל מי שרוצה את ההודעה כולה, בעצם שתי הודעות, יכול להיכנס לאתר שלנו ולהסתכל עליהן.

<אחמד חליחל: אני אתמקד בשלושה נושאים עיקריים: דמוגרפיה.

<אחמד חליחל: מי זאת האוכלוסייה האתיופית, אתם יודעים טוב ממני.

<אחמד חליחל: נדבר על עוני ורווחה, מה קרה לאורך הזמן עם עוני ורווחה בקרב העדה האתיופית, ובסוף מה קורה ומה מתחולל עכשיו בכל הנושא של חינוך והשכלה.

<אחמד חליחל: זה שקף שמתאר את העלייה מאתיופיה מתחילת העלייה בשנת 1984.

<אחמד חליחל: הזכירו את כל הנתונים האלה קודמיי.

<אחמד חליחל: מאז 1984 עד לפני חודשיים עלו לישראל יותר מ-88 אלף עולים מאתיופיה.

<אחמד חליחל: יושב ראש הסוכנות הזכיר 92 אלף ואני אבדוק שוב כדי לראות אם אנחנו מדייקים, אבל כרגע המספר פחות חשוב אלא חשוב להציג את הנתונים.

<אחמד חליחל: היום גרים בישראל יותר מ-141 אלף ששייכים לעדה האתיופית.

<אחמד חליחל: כשאני אומר שייכים לעדה האתיופית, זה כולל שתי אוכלוסייה.

<אחמד חליחל: אוכלוסייה אחת היא אלה שנולדו באתיופיה ועלו והם מהווים 61 אחוזים באוכלוסייה וכמעט ארבעים אחוזים מהאוכלוסייה הם דור שני, מה שקוראים צברים.

<אחמד חליחל: אנחנו קוראים להם דור ראשון ודור שני.

<אחמד חליחל: אלה אנשים שנולדו בישראל לאב יליד מאתיופיה.

<אחמד חליחל: אני יודע שישאלו למה אנחנו משתמשים אבל לפעמים אנחנו צריכים להחליט החלטות ואנחנו מציגים את הנתונים האלה.

<אחמד חליחל: כפי שרואים, אפשר לראות שהדור השני כמעט כולו צעיר, כמעט ואין מעל גיל 65 אלא כולם צעירים מאוד, והדור הראשון, אלה שהגיעו מאתיופיה, הם בכל הגילים וכמעט ואין לנו ביניהם אנשים צעירים.

<אחמד חליחל: אם נסתכל היכן גרים האתיופים, חשוב להדגיש את זה, בעצם האתיופים מרוכזים במקומות מסוימים בתוך המדינה.

<אחמד חליחל: 75 אחוזים מהקהילה האתיופית בישראל גרה ב-22 ישובים.

<אחמד חליחל: אם נשווה את זה לסך כל האוכלוסייה, זה פחות מחמישים אחוזים.

<אחמד חליחל: זה בעיקר בישובים הגדולים ולא בישובים הקטנים.

<אחמד חליחל: הם מרוכזים בכמה ישובים.

<אחמד חליחל: כעשרה אחוזים בנתניה, בראשון לציון, בבאר שבע וכולי.

<אחמד חליחל: מבחינת משקי בית, יש 35 אלף משקי בית אתיופים.

<אחמד חליחל: גודל משק בית הוא ארבע נפשות שהוא קצת גדול ממשק הבית במשפחה היהודית הרגילה למרות שיעור הפריון בקרב האתיופים קצת יותר נמוך מאשר בקרב סך כל היהודים.

<אחמד חליחל: זאת כנראה תוצאה של הרגלי המגורים של כמה דורות יחד בבית.

<אחמד חליחל: יש פחות משקי בית של זוגות לא יהודים בקרב אתיופים וזה מביא גם את הצד השני שהוא יותר משפחות חד הוריות.

<אחמד חליחל: בקרב עולי אתיופיה שיעור הגירושין הוא יותר גבוה בכמה אחוזים השיעור הכולל באוכלוסייה.

<אחמד חליחל: אני מציג כאן נתונים על העוני.

<אחמד חליחל: העוני הוא אחוז המשפחות שנמצאות מתחת לקו העוני.

<אחמד חליחל: אם נסתכל על סך כל האוכלוסייה בישראל, אנחנו נמצא לאורך כל השנים, בעשר השנים האחרונות, שאחוז העניים הוא סביב העשרים אחוזים.

<אחמד חליחל: אם נסתכל על אוכלוסיית יוצאי אתיופיה, אנחנו רואים שיעורי עוני מאוד מאוד גבוהים לפני כעשור, יותר מ-55 אחוזים עניים, אבל האחוזים האלה קטנו עם הזמן והגענו לסדר גודל של 30-40 אחוזים.

<אחמד חליחל: אני חייב להגיד שעיקר הירידה בעוני היא בדור השני ולא בדור הראשון.

<אחמד חליחל: כדי להראות לכם את זה, אני מציג נתונים של משרד הרווחה שמראים בעלי נזקקות.

<אחמד חליחל: בעלי נזקקות, אלה אנשים שפנו ללשכות הרווחה ברשויות המקומיות וביקשו תמיכה כלשהי.

<אחמד חליחל: אני אתמקד רק בטורים שהם העוני או קשיי הכנסה.

<אחמד חליחל: אם נסתכל בכל האוכלוסייה, נמצא ש-22 לכל אלף באוכלוסייה הם נזקקים בגלל עוני, באוכלוסייה האתיופית בסך הכול אלה 26 מתוך אלף באוכלוסייה אבל בדור הראשון הם 123 לאלף.

<אחמד חליחל: אם נסתכל על זה לפי דורות.

<אחמד חליחל: בדור ראשון אנחנו רואים עלייה קטנה מאוד בשיעורי העוני בפנייה ללשכות הרווחה, אבל בדור השני אנחנו רואים את העלייה מ-44 לאלף ל-28 לאלף, וזה בתוך חמש שנים.

<אחמד חליחל: נעבור עכשיו לנושא השלישי, החינוך וההשכלה.

<אחמד חליחל: מערכת החינוך, בכיתה א' עד י"ב, יש 34 אלף תלמידים ממוצא אתיופי.

<אחמד חליחל: כ-48 אחוזים לומדים בחינוך הממלכתי ו-48 אחוזים נוספים בחינוך הממלכתי-דתי.

<אחמד חליחל: קצת פחות מארבעה אחוזים שלומדים בחינוך החרדי.

<אחמד חליחל: הנשירה מבתי ספר בקרב אתיופים היא מאוד מאוד נמוכה.

<אחמד חליחל: אני לא מציג כאן נתון אבל היא יותר נמוכה מסך כל האוכלוסייה היהודית.

<אחמד חליחל: לגבי הבגרויות אני מציג שלושה מדדים.

<אחמד חליחל: אחוז הניגשים לבגרות מתוך תלמידי י"ב.

<אחמד חליחל: בשנת 2010 ניגשו 86 אחוזים מתלמידי כיתה י"ב לבחינות הבגרות.

<אחמד חליחל: 43 אחוזים מהם היו זכאים לתעודת בגרות ומתוכם רק 24 אחוזים הבגרות עומדת בסף הקבלה לאוניברסיטה.

<אחמד חליחל: גם אם הם מקבלים בגרות שלמה, זה עדיין לא אומר שזה מקנה להם כניסה לאוניברסיטה ולכן רק חלקם יכול ללמוד באוניברסיטה.

<אחמד חליחל: אם נציג את הנתונים של 2015, אנחנו רואים שיש עלייה במספר הניגשים לבגרות.

<אחמד חליחל: יש עלייה במספר הזכאים לתעודת בגרות ויש גם עלייה באחוז האנשים שבעצם עוברים את הסף בקבלה לאוניברסיטה.

<אחמד חליחל: אם נשווה את זה עם סך כל האוכלוסייה היהודית, בשנת 2015, אנחנו רואים שעדיין ההישגיות בקרב יוצאי אתיופיה קיימת אבל עדיין הפער קיים ביחס לכל האוכלוסייה היהודית.

<אחמד חליחל: אם נסתכל על הבחינות הפסיכומטריות במעבר להשכלה גבוהה.

<אחמד חליחל: בשנת 2010 הציון הממוצע בפסיכומטרי בקרב נבחנים ממוצא אתיופי היה 375 נקודות.

<אחמד חליחל: בשנת 2015 המספר עלה בצורה מאוד גבוהה ל-447.6 נקודות.

<אחמד חליחל: אם נשווה את זה עם האוכלוסייה היהודית, אנחנו נראה שעדיין יש פער של יותר ממאה נקודות במבחנים הפסיכומטריים.

<אחמד חליחל: הדבר האחרון, סטודנטים בהשכלה הגבוהה.

<אחמד חליחל: מספר הסטודנטים במערכת ההשכלה הגבוהה בשנת 2010 היה 747 סטודנטים ממוצא אתיופי.

<אחמד חליחל: בשנת 2015 המספר עלה כמעט ל-3,000 סטודנטים.

<אחמד חליחל: אין ספק שלמדיניות יש איזושהי השפעה.

<אחמד חליחל: לתואר ראשון, אחוז התלמידים באוניברסיטאות עלה מ-33 אחוזים ל-36 אחוזים כאשר בסך הכול האוכלוסייה היהודית מהווה 41 אחוזים.

<אחמד חליחל: אחוז נשים מסך הסטודנטים עלה מ-53 אחוזים ל-71 אחוזים.

<אחמד חליחל: שוב, יש תופעה עולמית שנשים לומדות יותר מגברים.

<אחמד חליחל: אני לא יודע איך להסביר את זה אבל האוכלוסייה ממוצא אתיופי יש נוכחות הרבה יותר גדולה של נשים מאשר של גברים במערכת ההשכלה הגבוהה.

<אחמד חליחל: מקבלי תארים, המספר עלה בשנת 2010 מ-96 מקבלי כל התארים ל-530 מקבלי תארים בשנת 2015.

<אחמד חליחל: לסיכום.

<אחמד חליחל: עדיין קיים פער משמעותי בין האוכלוסייה ממוצא אתיופי לבין האוכלוסייה הכללית, במיוחד האוכלוסייה היהודית.

<אחמד חליחל: עם זאת, אין להתעלם מכך שיש שיפור משמעותי במצבה החברתי והכלכלי של האוכלוסייה ממוצא אתיופי במיוחד בדור השני.

<אחמד חליחל: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך בברכות.

אברהם נגוסה: אני רוצה להזמין את מי שהגיע במיוחד מארצות הברית, הרב ג'ארי אפשטיין.

אברהם נגוסה: הרב אפשטיין היה אתי כמה פעמים באתיופיה ועזר לנו במאבקנו להעלאת יהודי אתיופיה.

<ג'רום מייקל אפשטיין: תודה רבה.

<ג'רום מייקל אפשטיין: לא ידעתי שתהיה לי ההזדמנות לדבר.

<ג'רום מייקל אפשטיין: אין לי כל כך הרבה מלים בעברית.

<ג'רום מייקל אפשטיין: אני באמת רוצה להודות לברברה רביקוב מפני שהיא המנהלת שלנו והיא המסיירת שלנו.

<ג'רום מייקל אפשטיין: בלי ברברה, כל מה שאנחנו עושים, לא היה אפשרי.

<ג'רום מייקל אפשטיין: אני רוצה להודות לה.

<ג'רום מייקל אפשטיין: הרבה אנשים לא הודו לאברהם אבל אני באמת יודע מה הוא עושה ומה עשה.

<ג'רום מייקל אפשטיין: בלי אברהם בתפקידו, אנחנו לא היינו מגיעים לשלב הזה ולמקום הזה.

<ג'רום מייקל אפשטיין: אני מקווה שיהיה בי הכוח לראות בקרוב את היום שאנחנו יכולים לומר שסיימנו עם הדבר הזה ואני מקווה שזה יהיה בקרוב.

<ג'רום מייקל אפשטיין: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מזמין את גברת ברברה רביקוב, מנכ"לית הארגון.

<ברברה רביקוב: שלום לכולם.

<ברברה רביקוב: (דבריה נאמרים באנגלית ומתורגמים על ידי היושב ראש לעברית).

<ברברה רביקוב: הרבה פעמים במשך שלושים השנים האחרונות עמדתי בפני יהודים אתיופים, קהילת יוצאי אתיופיה וגם הקהילה שנמצאת עדיין באתיופיה, והבטחתי שנעשה כל מאמץ כדי לעזור להם לעלות למדינת ישראל.

<ברברה רביקוב: כאשר הארגון נוסד, היו לנו ארבע מטרות.

<ברברה רביקוב: הראשונה היא לעזור ליהודים לשרוד באתיופיה בזמן מלחמה ונושאים אחרים.

<ברברה רביקוב: זו הייתה המטרה הראשונה, לעזור לקהילה לשרוד באתיופיה.

<ברברה רביקוב: המטרה השנייה הייתה לומר שאנחנו נעשה כל מה שנוכל לעזור להם להגשים את חלומם ולהגיע לירושלים כי זה מה שהם רוצים שאנחנו נעשה.

<ברברה רביקוב: המטרה השלישית הייתה שכאשר הם יגיעו לירושלים, אנחנו ננסה לעזור להם להשתלב ולהיקלט בישראל ובחברה הישראלית.

<ברברה רביקוב: המטרה האחרונה הייתה שאנחנו ננסה לתרום כי הקהילה רוצה לשמר את המסורת שלה, את התרבות שלה שהיא מאוד מאוד יפה והיסטורית.

<ברברה רביקוב: עתה אני יכולה לומר שאנחנו עוזרים לשמר את התרבות ואנחנו עוזרים לגשר על הפערים שקיימים בחברה הישראלית במדינת ישראל אבל אני מצטערת לומר שכאשר אנחנו חוגגים 25 שנים לעלייה מאתיופיה, עדיין אנחנו ועוסקים בהישרדות הקהילה שנשארה באתיופיה ועוד לא זכתה להגשים את חלומה ולהגיע למדינת ישראל.

<ברברה רביקוב: זה ארוך מדי.

<ברברה רביקוב: החלק הזה חייב להסתיים.

<ברברה רביקוב: בשם אלפי יהודים אמריקאים שביקרו אתכם ומכירים אתכם אני רוצה לומר שנעשה הכול שלא יעברו עוד 25 שנים אלא שכולם יגיעו ויתאחדו אתכם כאן במדינת ישראל.

<ברברה רביקוב: תודה רבה.

<ברברה רביקוב: גרמתם לחיי להיות חיים מאושרים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מזמין את הנשיא לשעבר של הארגון וממשיך לפעול, מר יוסף פייט.

<יוסף פייט: כבוד הנשיא שמגר, כבוד הקהל במדינת ישראל, אני מאוד מכבד אותו כמו כולנו.

<יוסף פייט: ברשות ידידי ורעי פרופסור קוטלר, אחד מהלוחמים לזכויות אדם הכי נודע והכי מכובד.

<יוסף פייט: ידידי ורעי, חבר בנשיאות, דוקטור אברהם נגוסה שכמוהו לא היה מנהיג כזה ליהודי אתיופיה בחמישים השנים שעברו.

<יוסף פייט: משקמה מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו, עלו לארץ רגבים של עלייה.

<יוסף פייט: לעניות דעתי אין קבוצה שעברה יותר ייסורים מאשר קהילת ביתא ישראל, מההגירה לסודן בה מתו אלפים עד ליום הזה בו נמצאים ילדים במצב של תת תזונה הן באדיס והן בגונדר.

<יוסף פייט: נחישות הקהילה להתגבר על כל צרה ומצוקה מאפיינת את שאיפתם להתאחד עם עם ישראל בארץ ישראל.

<יוסף פייט: העלייה הזאת מצילה את ערכי היהדות, את ערכי האנושיות ואת ערכי הציונות.

<יוסף פייט: זכיתי להיות חלק קטן מאוד מהמאבק ההיסטורי הזה.

<יוסף פייט: זכיתי עוד לשתף פעולה עם האנשים המכובדים, אנשים יוצאי דופן שהכנסת מכבדת היום כמו הנשיא שמגר, גברת רביקוב, פרופסור קוטלר.

<יוסף פייט: כמובן אני מודה מקרב לב לוועדת העלייה והקליטה ובמיוחד ליושב ראש ידידי דוקטור אברהם נגוסה על תעודת ההוקרה.

<יוסף פייט: קטונתי מכל החסדים והכיבודים ואני מבין שהם הוענקו לי רק כנציג יהדות ארצות הברית שפעלה כל כך הרבה שנים בעד אחינו באתיופיה.

<יוסף פייט: מי ייתן ונראה בקרוב השנה בזמן קריב השלמת חזון הנביא, באו מארץ אשור והנידחים מארץ מצרים.

<יוסף פייט: חזק חזק ונתחזק.

אברהם נגוסה: תודה רבה לג'ו פייט.

אברהם נגוסה: לפני הסיכום, כבוד הרב מנחם ולדמן שהוא משקיע הרבה שנים בעלייה ובקליטה של יוצאי אתיופיה בישראל.

<מנחם ולדמן: כבוד נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר שהוא מורה לנו דרך, דרך של אמת וצדק.

<מנחם ולדמן: כבוד ידידי פרופסור ארווין קוטלר שבמאבק להעלאת יהודי אתיופיה השתתף שנים רבות בגולה ובארץ ישראל והוא למעשה ישראלי שפעם לפעם מבקר בקנדה.

<מנחם ולדמן: כבוד ידידי וחברי מזה כ-26 שנים דוקטור אברהם נגוסה.

<מנחם ולדמן: ידידיי כאן, ברברה.

<מנחם ולדמן: כל האחרים היושבים כאן אתנו – דוקטור אפרתי, הרב בן נון, הרב אפשטיין, אחיי ורעיי.

<מנחם ולדמן: אני לא אאריך.

<מנחם ולדמן: אני רוצה לומר כמה מלים שקשורות למאבק שלנו על העלייה.

<מנחם ולדמן: כל מי שיושב כאן עבר שנות המתנה וסבל וציפייה לירושלים, באדיס ובגונדר, עד שעלה.

<מנחם ולדמן: עכשיו נותרו עוד אחים שם, באדיס ובגונדר, משם חזרנו הבוקר.

<מנחם ולדמן: כל פעם כשבאתי לחזק את האחים שלנו – אני אומר את זה כבר 25 שנים, כמעט בכל פעם שאני פוגש את האחים והם זוכרים זאת ומזכירים לי – תהיו חזקים, אבל אני אומר את זה בכמה מלים ואני אומר זאת בשפה שאני מדבר אתה ואחר כך אני אתרגם.

<מנחם ולדמן: אני אומר להם (משפט באמהרית).

<מנחם ולדמן: הדבר הראשון, תפילה.

<מנחם ולדמן: תתפללו.

<מנחם ולדמן: הדבר השני (משפט באמהרית), תקווה.

<מנחם ולדמן: שתהיה לכם תקווה.

<מנחם ולדמן: הדבר השלישי (משפט באמהרית), סבלנות.

<מנחם ולדמן: שתהיה לכם סבלנות.

<מנחם ולדמן: הדבר הרביעי (משפט באמהרית), מאבק.

<מנחם ולדמן: תיאבקו.

<מנחם ולדמן: אני אומר עוד דבר (משפט באמהרית), תגיעו לישראל ותהיה לכם שמחה.

<מנחם ולדמן: אני רוצה לומר שהאחים שלנו מחכים כמו שאתם חיכיתם.

<מנחם ולדמן: הם מחכים בסבל וברעב באתיופיה.

<מנחם ולדמן: מחכים לציון, לירושלים.

<מנחם ולדמן: הם מצפים מאתנו – וכאן אני אומר את המילה שאני חושב שהיא חשובה למקבלי ההחלטות, על מי שצריך להסתכל עליהם ולהחליט להביא אותם ולא לעכב ולהתעכב.

<מנחם ולדמן: כתוב: ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים.

<מנחם ולדמן: רחמים של אח על אחיו, בין הוריו, הורים על ילדים.

<מנחם ולדמן: המידה הזו של רחמנות, זה מה שאני חש שהיא חסרה בהתייחסות לאלה שנותרו שם, כאילו הם לא קיימים.

<מנחם ולדמן: כמו שאמרו כאן, סגרו עליהם את האור.

<מנחם ולדמן: בעזרת השם הם יבואו.

<מנחם ולדמן: זה דבר השם להביא את כולם.

<מנחם ולדמן: אני אומר מילות חיזוק לאחים שלנו (משפט באמהרית).

<מנחם ולדמן: אברהם, אני, יוסף פייט וברברה היינו בהתחלה כשהיו כאן אולי מאה-מאתיים משארית יהודי אתיופיה, והיום הם למעלה מחמישים אלף.

<מנחם ולדמן: רוב יוצאי אתיופיה בישראל.

<מנחם ולדמן: הקדוש ברוך הוא אתכם.

<מנחם ולדמן: ברוכים תהיו.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה לכולם.

אברהם נגוסה: אנחנו לקראת הסוף ואני רוצה לסכם.

אברהם נגוסה: אני יודע שיש הרבה אנשים שרוצים לברך אבל הזמן מוגבל.

אברהם נגוסה: היום ציינו 25 שנים לעלייה, בעיקר לעלייה בשנים האחרונות.

אברהם נגוסה: לכן אני מאוד שמח לקבל את הברכות של האנשים שפעלו בנושא הזה ויש הרבה שפעלו אבל היה לנו חשוב לקבל את הברכות וגם לומר להם תודה רבה, לאנשים המיוחדים האלה כמו השופט שמגר נשיא בית המשפט העליון לשעבר, כמו הפופסור ארווין קוטלר שר המשפטים בקנדה לשעבר, וכמו ברברה רביקוב בורדן שייסדה את הארגון בשנות ה-80 וויתרה על המקצוע שלה והקדישה את חייה להגשים את חלומם של אלפי יוצאי אתיופיה להגיע לארץ ישראל, למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: תודה ברברה.

אברהם נגוסה: תודה על מה שעשית, על מה שאת עושה ועל מה שתעשי כי את הבטחת שתמשיכי לעזור עד שכולם יגיעו לישראל ויתאחדו עם משפחותיהם.

אברהם נגוסה: תודה לג'ו פייט, לרב אפשטיין, לרב ולדמן, לרב יואל בן נון, לדוקטור דוד אפרתי.

אברהם נגוסה: תודה לאריאל קוטלר שבלי עזרתך זה לא היה נעשה.

אברהם נגוסה: תודה גם לגברת שמגר.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכם, לכולם.

אברהם נגוסה: אני רוצה להודות לכם, לכל חברי הכנסת והשרים שהגיעו וכרגע הם לא נמצאים כאן.

אברהם נגוסה: בכנסת מתקיימים דיוני הוועדות באותו זמן ולכן החברים הולכים ובאים.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לכם שהבוקר חזרנו משלחת של חברי הכנסת.

אברהם נגוסה: כמו שאמרתי בפתיחת הדיון, חזרנו בהרגשה מאוד קשה.

אברהם נגוסה: לי זה לא חדש כי אני מכיר את המציאות, אבל חבריי חברי הכנסת, כמו ששמעתם אותם, חזרו אנשים אחרים.

אברהם נגוסה: יש לנו משימה.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים להמשיך לעבוד ולהיאבק על מנת לסיים את המשימה.

אברהם נגוסה: המשימה לא הסתיימה.

אברהם נגוסה: המשימה להעלאת יהודי אתיופיה לא הסתיימה ואנחנו כולנו צריכים להמשיך עד שכולם יגיעו למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: תרשו לי לומר כמה מלים באמהרית כדי שאנשים שמתקשים בעברית יקבלו כמה מושגים.

אברהם נגוסה: אנחנו מסיימים את הדיון.

אברהם נגוסה: אני שוב אומר תודה לכל מי שהגיע לכאן.

אברהם נגוסה: בהתחלה נתנו תעודת הוקרה לשלוש אנשים שהיו כאן, לכבוד השופט, לברברה ולג'ו פייט.

אברהם נגוסה: הגיע לאחר מכן פרופסור ארווין קוטלר ואני רוצה להזמין אותו לקבל את תעודת ההוקרה ולומר לו תודה רבה בשם העלייה ובשם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת.

אברהם נגוסה: אני מאוד שמח, פרופסור ארווין קוטלר.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.