ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 431, 2017-06-27 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום 27 ביוני 2017, ג' בתמוז תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום "הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחירי צהרונים), תשע"ז-2016 של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ועליזה לביא; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחירי צהרונים) של חברות הכנסת יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, מירב בן-ארי ונאוה בוקר; הצעת חוק מסגרות המשך יום לימודים (צהרונים), התשע"ז-2017 של חבר הכנסת יעקב מרגי ושל חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יעקב מרגי: אנחנו דנים בחוק השלישי בסדר היום.

יעקב מרגי: הוא החוק המרכזי שאליו יוצמדו ויצורפו החוקים שהקראתי בהתחלה.

יעקב מרגי: חוק הרשויות המקומיות כבר לא יהיה חוק הרשויות המקומיות, אלא הצעת חוק מסגרות המשך יום (פיקוח על מחירי צהרונים).

יעקב מרגי: יש לנו נוסח שעבר בקריאה טרומית, והבנתי ששועלים קטנים מחבלים בכרמים בזמן שאנחנו התעסקנו בדברים חשובים לטובת עם ישראל ולטובת החינוך.

יעקב מרגי: יש תמיד כאלה שנושא של פיקוח, רגולציה והסדרה מאיים עליהם, כנראה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא קרה כלום.

יעקב מרגי: אנחנו נקריא את החוק שעבר בטרומית.

יעקב מרגי: אם יש למישהו הערות נפתח את זה לדיון.

יעקב מרגי: אם הצר יהיה שווה בנזק המלך האגו שלנו לא קיים, וזה יעבור; אם נראה שמישהו פה מחטיא את המטרה בשינוי כזה או אחר לא תהיה לי בעיה – אני חושב שזה גם על דעת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – אנחנו נמשוך את זה אחורה ונראה.

יעקב מרגי: אם אנחנו מדברים על טובת הילד וזה יימשך לאורך כל החקיקה – אנחנו שם.

יעקב מרגי: אבל אם מישהו פה רוצה להמשיך את ההפקרות עם המטריה ועם החסות שלנו זה לא יהיה.

יעקב מרגי: מיכל מנקס מהשלטון המקומי, האמירה בכוונה הייתה לכיוון משרד החינוך כי שמעתי שהשינויים היו רק בהידברות עם משרד החינוך.

<קריאה: נכון.

יעקב מרגי: זה שונה ממה שנעשה לאורך כל הדרך סביב שולחן עגול והסכמה הדדית של כל הנוגעים בדבר.

יעקב מרגי: ככה אני יודע לעבוד, ככה אני יודע לתת מילה.

יעקב מרגי: אני לא יודע לעבוד מאחורי הגב של החברים שלי שנותנים גיבוי.

יעקב מרגי: אז סליחה שאני מתחיל את חקיקת החוק החשוב הזה בנימה כזאת, אבל זה מה שיהיה.

יעקב מרגי: אנחנו מתחילים את הקראת החוק.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזוב דיבורים ופילוסופיות - -

יפעת שאשא ביטון: אבל לי חשוב, ברשותך - -

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להגיע ב-1 בספטמבר לגמר חקיקה.

יעקב מרגי: לוח הזמנים של הכנס הזה הוא עד סוף יולי.

יעקב מרגי: אני מקווה שנצליח.

יעקב מרגי: אם לא נצטרך לגלוש לתוך הפגרה.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאנחנו מתכנסים כאן לדיון כדי להאיץ את החקיקה בנושא של פיקוח והוזלת מחירי הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: המחאה על יוקר המחיה ומחירי הצהרונים נפלה על אוזניים קשובות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו היינו עדים בשנה האחרונה ליציאה אינטנסיבית של הורים נגד הפקעת המחירים, העושק שהיה במחירי הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו החלטנו לעשות מעשה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נולד אתמול, לא לפני שבוע וגם לא לפני חודש.

יפעת שאשא ביטון: במשך חודשים ארוכים ישבנו ובדקנו מה קורה בשוק הזה.

יפעת שאשא ביטון: גילינו שיש שם הפקרות גדולה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה פה את הפרצופים שחלקם מוכרים לי מהדיונים הקודמים.

יפעת שאשא ביטון: ניסינו לבקש חשבונות ומאזנים תקציביים של רשויות מקומיות, ולא קיבלנו כלום.

יפעת שאשא ביטון: אבל היה לנו ברור מאוד שעל גב אלה שיושבים כאן וגם על גב האחרים שנמצאים בחוץ ולא הגיעו, גוזרים קופון מאוד גדול.

יפעת שאשא ביטון: החלטנו להיכנס לתמונה.

יפעת שאשא ביטון: שיתפנו פעולה עם פורום ועד ההורים בשלטון המקומי, עם משרד החינוך, עם משרד האוצר, עם יושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת מרגי ואנוכי כדי שאנחנו באמת נשמע את כל הקולות ונביא בחשבון את כל מה שנדרש כדי להוציא את החוק האופטימלי כך שבסופו של דבר לא יפגע בסטנדרטים שהילדים שלנו מקבלים, לא יפגע באיכויות.

יפעת שאשא ביטון: נהפוך הוא – ייצור קריטריונים מאוד ברורים לגבי מה שהילדים שלנו צריכים לקבל, אבל במחיר שפוי בלי שההורים יצטרכו לשלם הרבה מעבר למה שנדרש.

יפעת שאשא ביטון: זאת הסיבה שאנחנו יושבים כאן היום.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבימים האחרונים מופצת הרבה מאוד דיסאינפורמציה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקשב של כל מי שנמצא כאן.

יפעת שאשא ביטון: אתם שותפים למהלך הזה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שגם מה שנראה לכם לא סביר או לא סגור פשוט תעלו אותו, ואנחנו נקיים כאן את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יעקב מרגי: יפעת, מציעת החוק, בבקשה.

יעקב מרגי: רצית לומר משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אה, קראת לי יפעת אז לא הבנתי.

דב חנין: זה מתוך אהבה לשתיכן.

יעקב מרגי: אמרתי יפעת, סליחה.

יעקב מרגי: איילת.

יעקב מרגי: מישהו הצליח קצת להרגיז אותי הבוקר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה אותך מספיק טוב בשביל לדעת שרק איך שפניתי אליך וענית לי אומר שהרגיזו אותך הבוקר.

איילת נחמיאס ורבין: מתוך כבוד ליושב-ראש המיומן שלנו ומוכשר שלנו אני אומר שני משפטים כדי שתוכל לעבור לחקיקה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכולנו כאן שלדעתי, חבר הכנסת מרגי ואני אוחזים בתפיסה שאומרת שבסופו של דבר נצטרך למצוא פתרון אמתי, גם אם זה ראייה אסטרטגית לטווח ארוך, ליום לימודים ארוך, להזנה בבתי הספר ובמערכת החינוך בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסופו של דבר הבנו – ולשמחתי, גם המדינה הבינה – ואני מברכת את שר האוצר על הנכונות שלו להתגייס לעניין – העניין של הצהרון הפך להיות – אני לא רוצה להגיד "נטל" כי בסוף הילדים שלנו הם לא נטל אבל הוא הפך להיות כל כך משמעותי ודומיננטי בחיים שלנו גם מבחינת תפעול הילדים שזאת מילה מאוד קשה "תפעול הילדים", וגם מבחינה כלכלית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל עצם ההליכה לאיזשהו מהלך שמסדיר את עניין הצהרונים – וחבר הכנסת מרגי גם זוכר את החוק של חברת הכנסת רחל עזריה ושלי בנושא של פיקוח על מזון בצהרונים, שזאת הייתה בעצם הפעם הראשונה שהגדירו בחוק מהו צהרון בכלל – אנחנו הולכים לעידן חדש, ואנחנו נגדיר מחדש את האופן שבו אנחנו רואים את החינוך של ילדינו וגם את הטיפול בילדינו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני לא אחד מיוזמי הצעות החוק הזה.

דב חנין: יש לי הזדמנות לברך את שלושתכם.

דב חנין: אלה הם מהלכים מאוד נכונים ודרושים.

דב חנין: אני אדבר בקצרה.

דב חנין: בתחום הצהרונים אנחנו נמצאים במציאות מופקרת.

דב חנין: למציאות המופקרת הזאת יש שני צדדים: צד אחד זה המחירים הבלתי אפשריים בחלק מהמקומות – אגב, לא בכולם, אבל זה שזה לא בכולם מוכיח שאפשר גם אחרת.

<קריאות: נכון.

דב חנין: הצד השני של העניין זה שעדיין בחלק מהמקומות צהרונים זה מסגרת של בייביסיטר, ולא מסגרת שהיא חלק אינטגרלי ממערכת החינוך שבה הילדים שלנו נמצאים ומקבלים תכנים שמותאמים לצרכים שלהם, לגיל שלהם, למצב ההתפתחותי שלהם, למצב הרגשי שלהם.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מברך על שלוש הצעות החוק, אבל במיוחד אני רוצה לברך על הצעת החוק המשותפת של שניכם שכוללת לא רק את הנושא של הפיקוח על המחירים, אלא גם את הנושא של הסדרה, קריטריונים, איזשהו ניהול של משהו.

דב חנין: האמת היא שזה די מוזר שזה לא קיים עד עכשיו.

דב חנין: אנחנו משאירים ילדים קטנים שלנו במערכות שאין שום הסדרה לגביהן.

דב חנין: זה שלא קורות שם תקלות ואסונות זה באמת מזל גדול.

דב חנין: לסיכום, משפט אחרון על לוחות זמנים.

דב חנין: לדעתי, עם כל הקשיים והאתגרים שעומדים בפני הוועדה, צריך לעשות מאמץ עצום לסיים את זה בכנס הקיץ כדי שלא נגיע למצב שזה יתגלגל לפגרה כי אז לא נוכל להשלים את זה לקראת שנת הלימודים.

דב חנין: חייבת להיות בשורה לציבור ההורים במדינת ישראל ששנת הלימודים הבאה מתחילה במסלול יותר סביר בתחום הזה.

דב חנין: בהצלחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ניגש להליך החקיקה.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית, בבקשה, תקריאי את החוק כפי שעבר בקריאה טרומית.

יעקב מרגי: אם יש למאן דהוא מנציגי המשרדים או לאורחים היושבים סביב השולחן משהו להעיר נאפשר.

יעקב מרגי: אני בכוונה לא מתייחס לכל הבקשות שביקשו.

יעקב מרגי: אני אומר את הליך הדיון והליך החקיקה כפי שנהוג בוועדה.

יעקב מרגי: אנחנו נקריא סעיף, ואז נפתח להתייחסויות.

יעקב מרגי: נקיים דיון מעמיק, לא נדלג, לא נפספס.

יעקב מרגי: זה הליך חקיקה רציני.

יעקב מרגי: נעשה את זה כמו שצריך.

יעקב מרגי: נאומים פילוסופיים, אם תרצו, נעשה בפגרה על חשבון זמני.

יעקב מרגי: ניתן לכם במה כמה שאתם רוצים.

יעקב מרגי: כרגע להליך החקיקה אנחנו נתייחס לכל סעיף.

יעקב מרגי: אם יש למשרדים או לאורחים התייחסות נשמח לשמוע.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מירב ישראלי: הצעת חוק מסגרות המשך יום לימודים (צהרונים), התשע"ז–2017

<מיכל חורין: סליחה, אני מצטערת שאני מפריעה.

יעקב מרגי: את לא מפריעה לי.

יעקב מרגי: ההנחיות שאמרתי הם לא רק לאורחים, הם גם לכם.

יעקב מרגי: אם היה לכם זמן לשבת עם פופוליסטים תמשיכו.

יעקב מרגי: יש סעיף – יש הערה לסעיף, תעירי אותה.

<מיכל חורין: לא, לפני הסעיף.

יעקב מרגי: לא לפני הסעיף.

<מיכל חורין: מבחינת ועדת שרים לחקיקה.

יעקב מרגי: תקשיבי לי היטב, כשנגיע להצבעה אני אשאל אותך על ועדת שרים לחקיקה.

<מירב ישראלי: זאת, כמובן, הגדרה מאוד מרכזית בחוק איזה מסגרות נכנסות למסגרת ההסדרה.

יעקב מרגי: לסעיף ההגדרות יש למישהו הערות?

<מיכל חורין: אני מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.

<מיכל חורין: לפני הנוסח שאנחנו מקריאים עכשיו רציתי להזכיר שלפחות הממשלה כפופה להחלטה של ועדת שרים לחקיקה - -

יעקב מרגי: תמשכו את החוק.

יעקב מרגי: אם אני פועל בניגוד להחלטת ועדת שרים לחקיקה אני מזמין את השר המיועד למשוך את החוק.

<מיכל חורין: לא, לא - -

יעקב מרגי: גברתי.

<מיכל חורין: אין נוסח למשוך.

<מיכל חורין: אני פשוט רוצה להזכיר שהממשלה תמכה בתנאי שתהיינה הסכמות.

יעקב מרגי: תקשיבי, אני הסברתי לך.

יעקב מרגי: הנוסח המקורי שאני הגשתי לוועדת השרים לחקיקה הוא זה.

יעקב מרגי: רציתם לעשות שינוי – כל ההליך היה בהסכמה.

יעקב מרגי: אנחנו לא צריכים לקרוא באתר אינטרנט קיקיוני שבמשרד החינוך ישבו במחשכים עם עסקן פוליטי.

יעקב מרגי: כפי שהחרגתם את ילדי ישראל בתקנות המזון הבריא ונכנעתם לפופוליזם – אני לא אתן לכם.

<מיכל חורין: אנחנו לא מכירים - - -

יעקב מרגי: שמעתי אותך.

<מיכל חורין: הנוסח שאנחנו מכירים הוא הנוסח - - -

יעקב מרגי: תעירי לי הערות לסעיף ההגדרות.

יעקב מרגי: יש בעיה – תפני לממונים.

יפעת שאשא ביטון: בואו נתקן את זה בהתאם למה שעלה בתיקון.

יעקב מרגי: הערות לסעיף ההגדרות, בבקשה.

<מיכל חורין: ראשית, ההגדרות מדברות על מנהל המחוז.

<מיכל חורין: עקרונית כל המודל שאנחנו רואים לא נותן סמכות מיוחדת למנהל המחוז.

<מיכל חורין: לכן יש מקום למחוק את מנהל המחוז מההגדרות.

<מיכל חורין: אנחנו רואים צהרון כמסגרת שמיועדת לילדים עד כיתה ב'.

<קריאות: למה?

יעקב מרגי: גברתי, סליחה.

יעקב מרגי: אולי לא ברור למישהו, נעשה התייחסות מימין לשמאל.

יעקב מרגי: תרשמו לכם את ההערות.

<מיכל חורין: המערכת בנויה החל מגני הילדים מגיל 3 ועד 8.

יעקב מרגי: הצעת החוק כפי שגובשה בהסכמה זה עד כיתה ג'.

יעקב מרגי: אנחנו לא באנו לעגן מה שהיה במשרד החינוך.

<מיכל חורין: זה לא מה שהיה.

<מיכל חורין: להפך, הנוסח שלנו מרחיב הרבה יותר מהנוסח שנמצא - -

יפעת שאשא ביטון: אז תגידי מה התיקון, ונוסיף.

יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה, בואו נוסיף.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאת לא מצליחה להסביר את עצמך.

<דודי מזרחי: אני מנהל אגף תקציבים במשרד החינוך.

<דודי מזרחי: גם החלטת הממשלה שעברה לפני כחודש בנוגע לצהרונים שיפעלו בכל הארץ מאשכולות 10-1 ומפנה את האחריות ואת הסמכות למשרד החינוך לפקח על המסגרות האלה גם בהיבטים של מחיר וגם בהיבטים של סטנדרט התייחסה לגילאי גן עד כיתה ב' – גיל 3 עד גיל 8.

<דודי מזרחי: כיתה ג', גם בהתאם להחלטת הממשלה, נכון לרגע זה זה לא מקום שנמצא בתחום האחריות של משרד החינוך.

<דודי מזרחי: לכן אנחנו בגרסה ששלחנו קודם, ואני חשבתי שהיו לגביה הסכמות - -

יעקב מרגי: דודי, תעצור.

יפעת שאשא ביטון: אבל בואו נתקן - - -

יעקב מרגי: מאחר שאנחנו קנאים לעקרון הפרדת הרשויות הממשלה החליטה מה שהחליטה.

יעקב מרגי: הכנסת מחוקקת.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו מחוקקים עד כיתה ג', ויש לזה גם גיבוי תקציבי.

יעקב מרגי: גם לעיני שר החינוך הונחה הצעת החוק עד כיתה ג' וגם לעיני שר האוצר הצעת החוק הונחה עד כיתה ג'.

יעקב מרגי: נקודה.

<דודי מזרחי: אנחנו עדכנו עד כיתה ב' כיוון שאנחנו גם לא מתקצבים את כיתה ג'.

<דודי מזרחי: אני אשמח אילו יהיו משאבים במערכת - -

יפעת שאשא ביטון: כשאתה אומר "לא מתקצבים", אתה מדבר על הסבסוד?

יפעת שאשא ביטון: כי אני רוצה לעשות הפרדה בין הסיפור של הסבסוד לבין הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה שואל אותי הפיקוח צריך להיות על כל צהרון שמופעל על-ידי הרשות גם זה בגילאים גבוהים יותר.

יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות הפרדה בין שני הדברים.

יפעת שאשא ביטון: למה לא לחייב את הרשויות לעמוד בזה בכל הגילאים?

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה?

יפעת שאשא ביטון: מבחינת החיוב של המחיר המרבי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים רגע על הסבסוד.

יפעת שאשא ביטון: זה סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: למה לא לחייב את כל מה שמופעל על-ידי הרשות?

<דודי מזרחי: צריך לבחון את זה.

<דודי מזרחי: יש כאן גם היבטים של בקרה על הסטנדרט, על המזון, על איכות הצוותים שפועלים- -

איילת נחמיאס ורבין: דווקא במזון כבר טיפלנו בחקיקה אחרת.

יעקב מרגי: שמענו את ההערה.

יעקב מרגי: תרשמו לכם אותה, ותקבלו תשובות.

יעקב מרגי: עוד הערות, בבקשה.

<מיכל חורין: אנחנו חשבנו שנכון יהיה להכניס הגדרה של סל שירותים.

<מיכל חורין: בגלל שהמודל שלנו לא מדבר על רישוי אלא על פיקוח על מחירים באיזשהו סל שירותים בסיסי שיינתן בתוך הצהרון - -

יעקב מרגי: למרות שאת מקדימה לי את המאוחר, למה לא לדבר על רישוי?

<מיכל חורין: הוא לא מדבר על רישוי כיוון שאנחנו רוצים ללכת על פיקוח המחירים.

<מיכל חורין: אנחנו רוצים שהמחירים יהיו מפוקחים.

<מיכל חורין: מודל של רישוי - -

יפעת שאשא ביטון: על מחירים ועל סטנדרטים.

יעקב מרגי: אני אסביר לך, ואני באמת מנסה להשתחרר מהעוולה שעשיתם לחוק הזה.

יעקב מרגי: אבל בואי תקשיבי היטב.

יעקב מרגי: אתם חושבים שאולי מישהו חלם חלום בבוקר, ורוצה להעביר חוק שנקרא "פיקוח על צהרונים".

יעקב מרגי: במסגרת הרצון שלנו להפוך את הפירמידה ולהתחיל להכניס אליכם, למשרד החינוך, את כל מה שקשור לחינוך מגיל לידה זאת התחלה של תהליך.

יעקב מרגי: כשאת אומרת לי פיקוח על מחיר, את לא צריכה אותי.

יעקב מרגי: אני נועל את הדיון עכשיו – לכי לוועדת הכלכלה או למשרד הכלכלה.

יעקב מרגי: אני לא באתי לעשות כאן רק פיקוח על מחירים.

יעקב מרגי: אני באתי להכניס סטנדרטים, אני באתי להכניס תכנים פדגוגיים, אני באתי לתת תוכן לצהרון ולא להשאיר אותו במסגרת של בייביסיטר.

יעקב מרגי: אני לא אחוקק חוק שהוא רק פיקוח על מחירים.

<מיכל חורין: אדוני צודק, וזה גם מקובל עלינו.

יעקב מרגי: אם יש לכם סטנדרטים נוספים שנוגעים לתכנים הפדגוגיים וכן לרמת השירות וסל השירותים בתוך הצהרון, תתכבדו ותביאו לנו.

<מיכל חורין: לכן אנחנו קובעים פה הגדרה של סל שירותים שתהיה מחייבת בכל צהרון.

יעקב מרגי: מקובל עלינו.

<מרים זלקינד: אני משדולת הנשים בישראל.

<מיכל חורין: יש לי כמה הערות להגדרות.

יעקב מרגי: היא התחילה.

יעקב מרגי: אני אחזור אלייך.

<מרים זלקינד: אני רוצה להעיר בעניין ההגדרות ששדולת הנשים סבורה שהמצב הראוי היום שיהיה בארץ יום חינוך ארוך מלא באחריות ובמימון המדינה מסיום חופשת הלידה בתשלום ולאורך כל שנות חינוך חובה כדי לאפשר לנשים לצאת לעבודה.

יעקב מרגי: מסכים אתך.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל זה לא המקרה כאן.

יעקב מרגי: בואי אני אגיד לך - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, את צודקת.

יעקב מרגי: אני אתן לך עצה.

יעקב מרגי: במקום לבוא לכאן באופן יזום בעניין חוק או חוק ההסדרים שיבוטל בו יום חינוך ארוך – הכוח של שדולת הנשים בכנסת יותר גדול ממה שאת חושבת.

יעקב מרגי: יותר חזק.

יעקב מרגי: תתכבדו ותפעילו את הלחץ שלכם ואת הלובי שלכם לא כשאני איאלץ כיושב-ראש ועדת חינוך בחוק ההסדרים לדחות את היישום בשנתיים, אלא ביום-יום ברצף בכל לוח השנה.

יעקב מרגי: אם תעשו את זה אני אשמח ואתמוך בך.

יעקב מרגי: אני חוזר אלייך, מיכל, לגבי ההגדרות.

<מרים זלקינד: זה מה שהיה חשוב לי להגיד.

יעקב מרגי: גם הערה שחשוב לי להגיד.

יפעת שאשא ביטון: את צודקת, אבל עד שזה יקרה אנחנו צריכים לעשות את הדברים שכן אפשר לעשות כאן ועכשיו.

יעקב מרגי: שתיהן נרשמו בפרוטוקול.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי היועצת המשפטית.

<מיכל חורין: אפשר להוסיף או להוריד אגב התקדמות עם הנוסח של החוק – אנחנו חשבנו שנכון יהיה שהפיקוח על המחירים ועל הסטנדרטים יהיה מעבר לצהרונים של הרשויות המקומיות או שהרשויות המקומיות מפעילות באמצעות גורם שלישי.

<מיכל חורין: אנחנו חשבנו שנכון יהיה לפקח גם על המחירים בצהרונים ובמוסדות שהם פרטיים או מוכרים שאינם רשמיים שמתוקצבים על-ידי משרד החינוך בבוקר.

<מיכל חורין: הם אגב לא נכנסים בהצעות החוק של שניכם.

יעקב מרגי: גם מבחינתנו זה נכון להכניס את זה.

<מיכל חורין: לכן יש מקום לתקן את ההגדרות של צהרון.

יעקב מרגי: זה יותר רציני מאשר לשבת עם עסקן של מפלגה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה מה שהם עשו.

<דודי מזרחי: אתה טועה.

יעקב מרגי: אל תגיד לי שאני טועה.

יעקב מרגי: תאמין לי שאני יודע יותר טוב ממה שאתה חושב.

<דודי מזרחי: יכול להיות.

<מיכל חורין: אני חוזרת ואומרת שאנחנו לא מכירים - -

יעקב מרגי: לא חושד בכם.

יעקב מרגי: אני מדבר אל משרד החינוך, לא אלייך אישית.

<מיכל חורין: אנחנו משרד החינוך בסוף, אז אנחנו - - -

יעקב מרגי: הבהרה למרכז השלטון המקומי, בבקשה.

<נועה בן אריה: נועה בן אריה, היועצת המשפטית של מרכז השלטון המקומי.

<נועה בן אריה: מיכל, כשאת מדברת על מסגרות של הרשויות ושהרשויות מפעילות באמצעות את מתכוונת שזה במוסדות ציבוריים.

<נועה בן אריה: כלומר הצהרונים שמתקיימים במוסדות ולא רק שהרשות מקיימת או מפעיל מטעמה - -

<מיכל חורין: נכון.

<נועה בן אריה: אלא כל צהרון שמתקיים במסגרת ציבורית יהיה כפוף להוראות של החוק הזה.

<מיכל חורין: נכון.

יפעת שאשא ביטון: מתוקף זה שהם מקבלים תמיכה כלשהי - -

<נועה בן אריה: פרטיים זה פרטיים גם לא במסגרת ציבורית.

<נועה בן אריה: זה פרטי.

יפעת שאשא ביטון: כן, בדיוק.

<דודי מזרחי: לא מדברים על פרטיים שלא מקבלים מימון של המדינה.

<דודי מזרחי: אנחנו מדברים על מצב שיכול להיות גן ילדים מוכר שאינו רשמי, לדוגמה, ומופעל על-ידי עמותה פרטית ומקבל תקצוב מהמדינה להפעלה עד השעה 13:20.

<דודי מזרחי: למעשה, מהשעה 13:20 והלאה הוא לא מקבל תקצוב.

<דודי מזרחי: אבל אי אפשר להפריד בין - - - הללו - -

<נועה בן אריה: על אלה אני לא שואלת.

<נועה בן אריה: על אלה ודאי שלא.

יעקב מרגי: לטובת האורחים שלנו אגיד שהיו כאן דיונים על כל מיני מסגרות שעל מזבח אותה שעה וחצי הם גבו סכומי עתק שגם אם הייתי מפעיל מ-8:00 עד 14:00 לא היה עולה לי הסכום הזה.

<נועה בן אריה: מאה אחוז נכון.

<נועה בן אריה: זה אני בוודאי מקבלת, אבל אני רוצה לחדד דבר אחד – שיהיה ברור שאנחנו מדברים על מחיר מפוקח או על בקרה בכל מקום שבו מתקיים צהרון כשהוא במבנה ציבור.

יעקב מרגי: מתוקצב.

<נועה בן אריה: גם אם הצהרון הוא גוף פרטי.

<נועה בן אריה: כל עוד הוא מתקיים במבנה ציבור הוא יהיה מפוקח.

<נועה בן אריה: אין הסתייגות בעניין הזה.

<מיכל חורין: לא.

<מיכל חורין: פשוט לא ראינו את ההערות.

<נועה בן אריה: הייתי בטוחה שראיתם את הנוסח.

יעקב מרגי: כשביקשו ממני זמן כי משרד החינוך רוצה לתקן בתיאום עם מרכז השלטון המקומי, נתתי.

יעקב מרגי: לא ייתכן שאחרי שגמרנו את העבודה אני קורא באתר אינטרנט קיקיוני שמשרד החינוך עשה מה שעשה.

יפעת שאשא ביטון: שתף אותי.

יפעת שאשא ביטון: לא ראיתי.

יעקב מרגי: אני אספר לך.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה שסגרנו, סגור, נכון?

יעקב מרגי: מסתבר שהם עשו מאחורי גבנו עוד כמה דברים.

<מיכל חורין: אין לנו - -

יעקב מרגי: לא את.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<מיכל חורין: משרד החינוך זה אני בסוף.

יעקב מרגי: לא, לשכת השר.

יעקב מרגי: גורמים פוליטיים.

יעקב מרגי: דיברתי ברור?

<מיכל חורין: כן, דיברת ברור.

<מיכל חורין: ואני חושבת שלה

<מיכל חורין: פך – התוספת שלנו להצעת החוק המקורית לא מחריגה - -

יעקב מרגי: גברתי, כל פעם כשדיברת דברי חוכמה קיבלנו אותם.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<סמי עטר: אני מנהל מחלקת חינוך במועצה האזורית מרחבית ונציג האיגוד של מנהלי מחלקות חינוך.

יעקב מרגי: נעים מאוד.

יעקב מרגי: לשם היא כיוונה.

<נועה בן אריה: בדיוק לשם כיוונתי.

<סמי עטר: שנית, הערה לגבי המספר.

<סמי עטר: כל הפעלה של צהרון מתחיל במינימום 15 ילדים כי כך היחס הוא 1:15.

<סמי עטר: כשאתה מדבר על 20 - - - שני אנשי צוות.

יעקב מרגי: נגיע למספר הילדים ותוכל להתייחס אם זה תואם.

<סמי עטר: זאת הייתה הערה למה שהתייחסת בהערות.

<סמי עטר: לדעתי, צריך לפחות 15 ילדים בצהרון.

יעקב מרגי: התייחסות משרד החינוך והשלטון המקומי להערה של סמי עטר, בבקשה.

<נועה בן אריה: אנחנו מתואמים עם האיגוד.

<נועה בן אריה: יהיה בסדר.

<קריאה: מה פירוש?

יעקב מרגי: נועה, התייחסות.

<נועה בן אריה: אנחנו דבקים במספרים שכתבנו כאן כמספרי מינימום.

<נועה בן אריה: פחות מזה להפעלת צהרון יש עניין של יכולות כלכליות אמתיות.

<נועה בן אריה: אנחנו צריכים גם להתייחס בסופו של דבר למי שמפעיל את הצהרון.

<נועה בן אריה: הם צריכים לקיים מסגרת ראויה שבה ניתן לספק מענה שהוא יותר מבייביסיטר משודרג.

<נועה בן אריה: אם אנחנו רוצים לקיים דבר כזה אנחנו צריכים להביא בחשבון שיש מגבלת מינימום שצריך להתחשב בה.

<נועה בן אריה: המודוס ויונדי שלה נמצא בין האוטופיה של הורה לראות את הילד שלו במסגרת של 10 ילדים לבין המציאות של 30 ילדים.

<נועה בן אריה: היא נמצאת במקום של מינימום 20.

יעקב מרגי: מקום טוב באמצע, את אומרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<מורן מור שריד: קודם כול תודה רבה לכל העושים במלאכה.

<מורן מור שריד: זה נפלא שהמדינה שמה סוף-סוף רגל בדלת.

<מורן מור שריד: נפלאים אתם כולכם.

<מורן מור שריד: אני מורן, אימא לשתי ילדות בכיתה א', אם חד הורית מתל-אביב.

<מורן מור שריד: בעניין 15 על 1 זה ממש מהותי לקבל את העובדה שיש צהרונים במקומות שיש בהם מעט מאוד אוכלוסייה ולא ניתן להמציא פתאום עוד חמישה ילדים.

יעקב מרגי: לא צריך להתעקש.

יעקב מרגי: אני חושב שעד 15 אפשר.

<מורן מור שריד: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<ענת הוכנר: אני יושבת-ראש ועד ההורים של העיר תל-אביב – סליחה – וחברה בפורום הארצי.

יעקב מרגי: לא הבנתי את הסליחה.

יעקב מרגי: למה?

<ענת הוכנר: כל הזמן יש תלונה עלינו בתור העיר המשתוללת.

יעקב מרגי: לא אצלנו בוועדה.

יעקב מרגי: כולם לגיטימיים.

<ענת הוכנר: אנחנו נפגשים פה בעוד כמה ועדות, ואחד הדברים שאני מאוד מנסה לקדם גם כיושבת-ראש עירונית וגם בפורום את מעמד ההורים.

<ענת הוכנר: ההורים שלא באו להילחם במערכת, אלא רואים את עצמם שותפים במערכת.

<ענת הוכנר: המערכת של הבוקר שלנו כבר בנויה 80 שנה, 100 שנה – לא יודעת כמה.

<ענת הוכנר: יש לנו בעיה.

<ענת הוכנר: המערכת של הצהרונים, במיוחד בבתי-הספר, הייתה עד היום בהרבה מאוד רשויות מעורבת בפעילות ההורים בתוכה ובהגדרות בתוכה בצורה מאוד חזקה.

<ענת הוכנר: החוק כפי שהוא מופיע פה, אין בו שום התייחסות לעניין.

<ענת הוכנר: הייתי שמחה אם היינו מוגדרים באיזשהו אופן בהגדרות עם מה שמותר לנו להגיד.

<ענת הוכנר: כי גם כשיהיה יום לימודים ארוך, ובטח עד שיוחל יום לימודים ארוך היום ברוב המקומות אנחנו מתנהלים ברמה קבועה בתור אוטוריטה לעניין בצורה מאוד פורייה.

<ענת הוכנר: אני בעד לעשות מגבלה למחירים, אבל על הדרך להוציא אותנו מהעניין.

<ענת הוכנר: אם אתייחס לבוקר, ההתנהלות שלנו מול משרד החינוך לא רעה, אבל היא אורכת שנים.

יעקב מרגי: אני חולק עלייך, אני אסביר לך למה.

יעקב מרגי: עד היום היית מחוץ לעניין, ומרגע שהכנסנו את זה לתוך מערכת החינוך את ממילא בתוך העניין.

<ענת הוכנר: עד היום המעורבות ההורית בבתי-הספר מאוד גדולה עד כדי בחירת המועדונית לפעמים ובטח בהתנהלות היומיומית שלה.

יעקב מרגי: איפה פה את נגרעת?

<ענת הוכנר: אני איננה, ואני אצטרך להתנהל מול משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מדויק.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדייק את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: את לא צריכה להתנהל מול משרד החינוך – נהפוך הוא.

יפעת שאשא ביטון: דווקא משום שנתנו מודל שאפשר להרחיב אותו מ-650 ל-935 שקלים, המודל הזה לא יתקיים בצורה כזאת או אחרת, אלא לפי מה שההורים יבחרו.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאמור להיות פה שיח בין הרשות המקומית לבין ההורים, לא לבין משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: ההורים יצטרכו לומר איזו מסגרת של צהרון הם רוצים, באיזה היקפים הם רוצים, האם הם רוצים את זה במתכונת מצומצמת או במתכונת רחבה או משהו באמצע לפי בחירתכם.

יפעת שאשא ביטון: כך שהמקום שלכם לא רק לא נגרע, אלא מאוד משמעותי בתהליך, ואי אפשר יהיה לקיים את זה בלי שאתם חלק ממנו.

יפעת שאשא ביטון: אז חשוב להדגיש את זה.

<ענת הוכנר: אני לא מתייחסת למחיר.

<ענת הוכנר: את לא עמדת על דעתי.

יפעת שאשא ביטון: זה כולל הכול.

יפעת שאשא ביטון: אני נתתי את הדוגמה של המחיר.

יפעת שאשא ביטון: המחיר מגלם בתוכו את הסטנדרטים ועוד חוג - -

<ענת הוכנר: אני מדברת על החיים.

<ענת הוכנר: ביום יום אנחנו אינם פה אצלכם בחוק.

יעקב מרגי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש לא - - -

<ענת הוכנר: וגם כתוב פה שוועד ההורים, אז אמורים להגביר אותו.

יעקב מרגי: הבנו, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, התייחסות להערה שלה.

<נועה בן אריה: המקום שאנחנו יכולים לדון בכלל בשאלה הזאת זה סביב הנושא של שירותי צהרון שמוגדר בסעיף 12 שנגיע אליו בהמשך.

<נועה בן אריה: ככל שתהיה בו אפשרות לראות איך אנחנו יכולים לעשות תהליך היוועצות אפשר לשקול אותו בתוך סעיף 12 במסגרת החוק.

יעקב מרגי: משרד החינוך, התנגדות לזה?

יעקב מרגי: אין.

יעקב מרגי: בהמשך נתייחס ונראה איך אנחנו מיישמים את זה.

יעקב מרגי: בבקשה, זאב.

<זאב גולדבלט: אני מנכ"ל פורום ועדי ההורים.

יעקב מרגי: מנכ"ל ומייסד.

<זאב גולדבלט: לדעתי, בפסקה שעוסקת בהגדרה של הצהרון נכון שבסיומת יש התייחסות ליום חינוך ארוך, אבל ראוי ונכון יהיה שגם הוועדה כבר בחקיקה הזאת תיתן התייחסות כמו למשל אמירה – עד ליישומו של חוק יום חינוך ארוך שיישומו נדחה שנה בשנה כבר ארבעים שנה.

יפעת שאשא ביטון: את זה אתה לא יכול לכתוב בחוק.

<זאב גולדבלט: הבעיה היא שזה נגרר כבר 40 שנה.

<זאב גולדבלט: הדבר השני שענת קודם אמרה ונבלע בסוף דבריה – כדאי להגדיר מי נציגי ההורים.

<זאב גולדבלט: נכון שמדובר באחד הסעיפים שזה באישור ההורים, אבל שיגדירו מי – אם זה יוסי או משה או חגית בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בוחרים את יוסי או את משה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ההורים, ובשבילנו זה ההורים.

<זאב גולדבלט: אז בגלל זה אני אומר שכבר בהגדרה תגדירו מי הנציגים האלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: התייחסנו לזה.

<גבי אסם: אני מהחינוך ההתיישבותי.

<גבי אסם: זאת ההזדמנות להעיר שבמשרד החינוך חסרה יחידה של א'-ו' בחינוך הבלתי פורמלי.

<גבי אסם: יש לנו קדם יסודי, יסודי - -

יעקב מרגי: את רוצה שעל הגב של הילדים הקטנים נעמיס את כל חוליי מערכת החינוך?

<גבי אסם: לא, לא.

<גבי אסם: אנחנו פשוט מדברים פה הרבה על פיקוח.

יעקב מרגי: הוועדה הזאת פתוחה לדיונים.

יעקב מרגי: יש אפשרות שעל כל סעיף כזה אנחנו נעשה פיליבסטר, וכולם ידברו, והחוק לא יעבור או שאנחנו רוצים לחוקק.

יעקב מרגי: זה סך הכול מסגרות להמשך יום לימודים (צהרונים).

יעקב מרגי: אלה דברים אחרים, ואני לא חושב שזאת הבמה.

<גבי אסם: אני חושבת שחשוב להגיד - -

יעקב מרגי: אמרת.

יעקב מרגי: תודה.

<גבי אסם: תודה לך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<יוסי זילברברג: אני מנכ"ל רשת "אפטר סקול" שמפעילה צהרונים ברחבי הארץ.

<יוסי זילברברג: אני אחד המפעילים הגדולים בארץ.

<יוסי זילברברג: אני רוצה להתייחס לסוגיה של 20 ילדים כי היא סוגיה מאוד קריטית.

<יוסי זילברברג: אם נלמד גזרה שווה מציל"ה- -

יעקב מרגי: אבל עברנו את זה.

<יוסי זילברברג: רק מילה כזאת סוגיה מאוד - - -

<ענת הוכנר: הוא בא הפוך.

<ענת הוכנר: הוא לא רוצה - -

יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע לי.

יעקב מרגי: אתם מבינים הכול, יודעים הכול.

יעקב מרגי: אני עוד לא, אני לומד.

<יוסי זילברברג: מצד אחד רוצים – וזאת המטרה – להוריד את המחיר כדי שיהיה יותר נגיש להורים.

<יוסי זילברברג: מצד שני גם בפרויקט ציל"ה הממוצע הוא 22 ילדים בגנים ו-28 בבתי-הספר.

<יוסי זילברברג: אי אפשר מבחינה תקציבית להפעיל מסגרת של 15 ילדים בגן שהיא ראויה עם כל הדרישות וכל הפיקוח על 15 ילדים.

יעקב מרגי: מה אתה מציע?

<יוסי זילברברג: להשאיר 20.

יעקב מרגי: אף אחד לא מונע ממך.

<יוסי זילברברג: מסגרות של 15 הן פשוט לא ריאליות.

יעקב מרגי: זה מינימום.

יעקב מרגי: אני לא מחייב אותך להחזיק מסגרות של 15.

<ערן רוזנפלד: אני השותף של יוסי.

<ערן רוזנפלד: הסוגיה הזאת מאוד מהותית.

<ערן רוזנפלד: אנחנו עובדים גם בגבעתיים וגם בתל-אביב.

<ערן רוזנפלד: ישבנו עם רואה החשבון ופתחנו את כל תלושי השכר ואת כל הנתונים בשקיפות.

<ערן רוזנפלד: הממוצע בכל גן חייב להיות לפחות 20 ילדים.

יעקב מרגי: למה חייבים?

<ערן רוזנפלד: אני אתן לכם דוגמה.

<ערן רוזנפלד: גן יחידני שיש שם 17-16 ילדים זה גן שאם אתה מפעיל אותו עם גננת ראויה, סייעת, אוכל, חוגים וכל הדברים מסביב – ב-16, 17, 18 ילדים ב-935 שקלים זה הפסדי מאוד.

<ערן רוזנפלד: העלות הריאלית של גן כזה צריכה להיות 1,400-1,300 שקל.

יעקב מרגי: מה עשית היום בלי החוק?

<ערן רוזנפלד: אני רוצה לתת לכם דוגמה ספציפית מתל-אביב – גן של 16 ילדים שבבוקר היו 20 ילדים שזה המקסימום שהיו בגן, מקסימום שיכלו להירשם לצהרון זה 20 ילדים.

<ערן רוזנפלד: בסופו של דבר נרשמו רק 16 ילדים.

<ערן רוזנפלד: הגן היה הפסדי.

<ערן רוזנפלד: ישבנו עם העירייה וחשבנו על כל מיני פתרונות.

<ערן רוזנפלד: בסופו של דבר אני הסתכלתי ברמה הכללית.

<ערן רוזנפלד: העירייה אמרה שהיא לא תגבה מאתנו תקורה בנושא הזה.

<ערן רוזנפלד: כל הורה היה צריך להוסיף עוד סכום קטן של כ-70-50 שקל בשביל לממן את ההפרש או האופציה הנוספת הייתה פשוט - - -

יפעת שאשא ביטון: - - -

יעקב מרגי: אתה יודע מה ההבדל בין הגישה שאומרת שאפשר לאפשר מינימום 15 ילדים לבין הגישה שלך שאומרת שצריך לקבוע מינימום 20?

יעקב מרגי: ההבדל הוא שאם אני הולך לפי הגישה שלך אני עלול למצוא את עצמי בחוק הזה מגביל מסגרות שרוצות צהרון, ואין להם הכמות שאתה מבקש שתהיה מינימום לעומת הגישה שאומרת שצריך להסתכל בעין כלכלית.

יעקב מרגי: אני לא מזלזל בה, אבל אני לא יכול להיכנס לסד הזה שאתה מבקש בגלל טובת הציבור.

יעקב מרגי: יש לך שיקולים כלכליים אחרים?

יעקב מרגי: תתנהל מול העירייה.

<ערן רוזנפלד: אין בעיה גם לקבוע שיהיו 15 ו-13 ילדים, אבל אם אתה מגביל תקרה של 935 שקלים בסופו של דבר אף אחד לא יפעיל את הגן הזה.

<ערן רוזנפלד: להורים לא תהיה אפשרות להירשם לצהרון.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שמעתי.

יעקב מרגי: בהמשך נראה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<אחז אגם: אני יושב-ראש פורום הגנים בוועד ההורים של תל-אביב.

<אחז אגם: שתי נקודות חשובות: ראשית בדרום העיר תל-אביב אנחנו מפעילים יום לימודים ארוך בעלות העירייה.

<אחז אגם: אז ייתכן שבהגדרות שכתוב שזאתתהיה מסגרת שממומנת רק על-ידי המדינה, יש מקום להכניס גם את הרשות המקומית כדי שלא ייכנסו תחת הוראות החוק הזה כי יום הלימודים הארוך שמופעל בדרום תל-אביב - -

<נועה בן אריה: אה, בדרום העיר.

<נועה בן אריה: אתה מתכוון גם למסגרות של דרום העיר.

<אחז אגם: נכון.

<אחז אגם: אז אולי צריך להכניס לסעיף ההגדרות גם את עניין הרשות המקומית ככל שהיא מממנת את העניין הזה כי בדרום העיר זה לא ממומן על-ידי המדינה, אלא על-ידי עיריית תל-אביב.

<אחז אגם: זה נושא מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: במחילה, לא הבנתי.

<אחז אגם: אני אסביר שוב.

יפעת שאשא ביטון: אם הרשות מפעילה גם היא כפופה - -

יעקב מרגי: יש כאן דברת שמפריעה.

יעקב מרגי: אני לא הצלחתי לשמוע ולהבין אותו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אז הצהרונים הממומנים - -

<נועה בן אריה: לא, יש הגדרת יום חינוך ארוך.

<מירב ישראלי: יש האחדה כללית של יום חינוך ארוך.

<נועה בן אריה: שים לב לסיפא של אותו סעיף.

<אחז אגם: הבנתי מה שאתם אומרים, אבל איכשהו זה מדלג על מה שיש לנו בדרום העיר.

<נועה בן אריה: לא חושבת.

<נועה בן אריה: אם צריך חידוד בסיפא של הסעיף נחדד, אבל שים לב שהסיפא אומרת: "במסגרות יום חינוך ארוך כמשמעותו בחוק יום חינוך ארוך".

<נועה בן אריה: לדעתי, זה גם חולש על מסגרות שהעירייה מפעילה.

יפעת שאשא ביטון: אבל צהרונים מופעלים על-ידי הרשות.

<מירב ישראלי: אתה לא מבין את ההגדרה.

<מירב ישראלי: צריך להבין איך לקרוא את ההגדרה, ואם צריך להבהיר אז להבהיר.

<מירב ישראלי: החריגים שמופיעים הם חריגים כלליים.

<מירב ישראלי: אחר כך אומרים – מה שלא מוחרג צריך להיות 1, 2 או 3.

<מירב ישראלי: מה שמוחרג מוחרג לגמרי.

<אחז אגם: אני רוצה להחריג את מה שממומן על-ידי הרשות.

<מירב ישראלי: זה מוחרג.

<אחז אגם: איך אני - - - את זה?

<נועה בן אריה: "מסגרת שמופעלת כמשמעותה ביום חוק חינוך ארוך".

<מירב ישראלי: 1, 2, 3 לא חל על ההחרגה.

<מירב ישראלי: הוא חל על מה שחל - - -

<אחז אגם: נועה, אולי באמת כדאי לחדד את העניין הזה.

<מירב ישראלי: בסדר, זה עניין של ניסוח.

<ענת הוכנר: אבל רק שיסכימו לעניין.

<ענת הוכנר: הניסוח הוא אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברור.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: אני אומר שבגדול החקיקה הזאת לא באה לגרוע ממה שיש.

יעקב מרגי: אני מודע למה שקורה בעיריית תל-אביב, לכל הדיפרנציאציה ולדברים הטובים שהיא עשתה בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: זה לא בא לגרוע.

יעקב מרגי: אם ניתקל בהמשך החקיקה אנחנו נדבר על זה ונתייחס לזה.

יעקב מרגי: הצעת החוק לא באה לגרוע, אלא להטיל פיקוח והסדרה בכיוון השני.

<אחז אגם: חשוב לי להגיד שזה כן, אבל כרגע בצורה הנוכחית זה קצת גורע.

<אחז אגם: אבל אני רוצה לדבר על עוד נקודה אחת.

יעקב מרגי: גם היועצת המשפטית של הוועדה וגם היועצת המשפטית של השלטון המקומי אומרות לך שהנוסח כפי שכתוב לא גורע.

יעקב מרגי: אתה עדיין אוחז - -

<אחז אגם: לא דיברתי על זה.

<אחז אגם: התקדמתי לנושא הבא.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אחז אגם: אתה אמרת שהמטרה היא לא לפגוע במה שיש היום, ואמרתי שנכון להיום החוק קצת פוגע, לדעתי.

יעקב מרגי: נמשיך ונראה.

<אחז אגם: נקודה שנייה שרציתי להעלות היא שגם משיחות עם יפעת במשך השבוע התשובה הייתה שאם המחירים לא טובים לנו ניקח מסגרת פרטית.

יפעת שאשא ביטון: לא, בוא נדייק.

יפעת שאשא ביטון: פתאום הקערה התהפכה.

יפעת שאשא ביטון: התחלתם לשכנע אותי להחריג אותי כדי שאתם תוכלו לשלם יותר.

יפעת שאשא ביטון: פתאום ההורים במדינת ישראל צועקים כי הם רוצים לשלם יותר.

יפעת שאשא ביטון: אז אחרי שהסברתי את העניין של הסטנדרטים ושל האיכויות ושאנחנו הולכים להקפיד ולפקח – מה שלא היה עד היום – אמרתי שאם אתם כל כך רוצים לשלם יותר תעשו את זה במסגרת פרטית.

<אחז אגם: מצוין.

<אחז אגם: את צודקת לחלוטין, אבל פה ההערה - -

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: גברתי מהמועצה לשלום הילד, לא.

יעקב מרגי: כמו שאני לא מרשה לאף אחד להתפרץ – גם לך לא.

<אחז אגם: אני רוצה לדבר בשמי.

<אחז אגם: ברגע שהכנסנו לחוק את העובדה שזה גם פועל במקרקעין שבבעלות או בשליטה ישירה, אני יודע שהמטרה היא להחיל הכול, ולמנוע כל מיני פוילע שטיקים שבהם זה יהיה דרך אנשים.

<אחז אגם: יחד עם זאת, בעיר כמו תל-אביב שבשנה הבאה אמורים להיפתח בה 400 צהרונים, אז נצא מנקודת הנחה שהיפותטית ההורים ירצו להפעיל משהו שהוא לא בחוק, אלא פרטי – אין איפה להפעיל אותו.

<אחז אגם: איפה אני אפעיל 200 מקומות פרטיים חדשים?

<אחז אגם: זה בלתי אפשרי.

<אחז אגם: לכן יש מקום להתייחס לזה.

יפעת שאשא ביטון: חזון אחרית הימים.

<אחז אגם: אני מסיים ועונה ליפעת, לצערי, הוויכוח נהיה על מחיר ולא על איכות - -

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

<אחז אגם: זה מה שאת חושבת- -

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יעקב מרגי: אדוני, תודה.

<נועה בן אריה: זה לא הוגן.

יפעת שאשא ביטון: הדגשתי את זה גם קודם.

יפעת שאשא ביטון: אתה מסרב להקשיב.

יעקב מרגי: תודה.

<קונסטנטין שוויביש: שלום, אני מנכ"ל ברשת איגום שזה רשת גני ילדים ופעילות אחר הצהריים.

<קונסטנטין שוויביש: האם הבנתי נכון שמדובר גם על פיקוח על פעילות אחרי הצהריים בגנים פרטיים אשר נמצאים במבנים לא ציבוריים?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: פרטי זה פרטי.

<קונסטנטין שוויביש: מבנה פרטי.

<קונסטנטין שוויביש: כאשר הפעילות היא לפני הצהריים אז הגן הוא ברישוי ושייך למחלקה של מוכר ואינו רשמי חרדי כמו שאנחנו שייכים לשם.

<קונסטנטין שוויביש: כלומר בבוקר אנחנו מקבלים סבסוד של משרד החינוך, ואחר הצהריים אנחנו מפעילים צהרון במבנה - -

יעקב מרגי: אתה בהגדרה של מוכר שאינו רשמי?

<קונסטנטין שוויביש: כן.

יעקב מרגי: אז כן.

יעקב מרגי: אמרו, כן.

<קונסטנטין שוויביש: במבנה פרטי.

יעקב מרגי: אתה מדבר מימון מהמדינה?

יעקב מרגי: נכנס להגדרה.

<קונסטנטין שוויביש: חלקי.

יפעת שאשא ביטון: - - - כפוף?

<קונסטנטין שוויביש: לא, אני לא כפוף.

יעקב מרגי: תודה.

<קונסטנטין שוויביש: אז אני מקבל סבסוד של שכר דירה, חשמל ומים?

יפעת שאשא ביטון: לא רלוונטי.

יעקב מרגי: אתה רוצה עכשיו לתקן חוקים אחרים?

<קונסטנטין שוויביש: זה אי שוויון.

יפעת שאשא ביטון: אתה מקבל תמיכה מהמדינה?

יפעת שאשא ביטון: אתה מחויב.

<קונסטנטין שוויביש: שכר העבודה שלי - -

יעקב מרגי: לא חייב.

יעקב מרגי: אדוני, הסוגיה שאתה מדבר עליה - -

<קונסטנטין שוויביש: - - -

יעקב מרגי: תן לי רגע.

יעקב מרגי: הסוגיה שאתה מדבר עליה היא בכלל בסוגיה המרכזית של ההבדלים בפערים בין המוכר שאינו רשמי המוגדר - - - לבין הרשתות לבין הממלכתי והממלכתי דתי.

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

יעקב מרגי: יש לך אפשרות להיאבק פה בפוליטיקה או בבית משפט.

<קונסטנטין שוויביש: בבית משפט.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<ליאור דגן: אני אב לשלוש בנות, ואנחנו גרים בהדר יוסף.

<ליאור דגן: חברת הכנסת אמרה קודם שיש תופעה שההורים כביכול רוצים לשלם יותר.

<ליאור דגן: ההורים ממש לא רוצים לשלם יותר.

<ליאור דגן: ההורים רוצים לקבל שירות טוב.

<ליאור דגן: מאחר שזה כסף שלנו, וזה מאה אחוז כסף פרטי ומאחר שמדובר במפעיל פרטי, ולפחות בתל-אביב יש שוק שהוא יחסית משוכלל, כלומר יש לא מעט מפעילים שמתחרים לתת את השירות הזה, וזה מוצר פרטי, אז מטבע הדברים מי שיציע את השירות הטוב יותר, ויהיה מוכן לשלם עליו – זה גם השירות שנקבל.

<ליאור דגן: בסוף יש לדבר הזה הכלכלה שלו.

<ליאור דגן: אם אנחנו רוצים לקחת מדריכים איכותיים יותר ולא מדריכים שעובדים ב-20 שקל לשעה, אלא בסכום גבוה יותר כדי שהם יהיו עם הילדים שלנו וייתנו להם - -

יעקב מרגי: דגן, נפל האסימון.

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: עומדת לך הזכות לעשות מה שאתה רוצה הכי טוב.

יעקב מרגי: אנחנו לא באנו לפגוע באיכות.

יעקב מרגי: כוונת המחוקק היא שבמקום שאין איכות ובמקום שאין הסדרה והגדרה באנו לעשות הגדרה ולתת תכנים ואיכויות.

יעקב מרגי: יש לך משהו יותר טוב – תעשה, אף אחד לא מונע ממך.

<קריאה: אבל למה בבתי ספר ששם רוב הילדים יהיו האיכות צריכה להיפגע?

<קריאה: רוב ההורים בסופו של דבר - -

יעקב מרגי: אדוני, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יעקב מרגי: עוד התפרצות אחת אתה לא תשתתף בדיון.

יפעת שאשא ביטון: בקול הקורא שייצא זה לא 20 שקלים לגננת או לסייעת.

יפעת שאשא ביטון: אני מציעה לכם ללמוד את הנתונים לפני שאתם קמים ומחליטים מה יהיה או לא יהיה.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ואומרת – מה הסיפור היה עד היום?

יפעת שאשא ביטון: הקופון שגזרו עליכם היה מאוד גדול.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו באים לוודא שבכל הצהרונים במדינת ישראל יהיה פיקוח, ושבכל הצהרונים במדינת ישראל תהיה איכות ויהיו סטנדרטים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתם תשלמו רק את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לשלם יותר כי תרגיש שאתה מקבל יותר – אין שום בעיה, יש מסגרות אחרות.

יעקב מרגי: לפני כן משתתפת שאני מעריך אותה התנצלה, והיא לא סתם אמרה את זה על תל-אביב.

יעקב מרגי: רק אנחנו מצפים ממך שלא תחשוב שמה שקורה בתל-אביב קורה בכל המדינה.

<ליאור דגן: זה ברור.

יעקב מרגי: אז אל תפריע לנו לעשות הסדרה.

יעקב מרגי: תן לנו לעשות הסדרה ופיקוח והכנסת תכנים.

יעקב מרגי: זה לא מונע ממך לתת את הדבר הכי טוב.

יעקב מרגי: תתחרו ותיתנו ותספקו.

יעקב מרגי: יש הממלכה, יש המדינה.

יעקב מרגי: לממלכה אסור לאבד שליטה.

יעקב מרגי: ככה גם הציבור ביקש מאתנו, וככה קמה כל מחאת הצהרונים.

יעקב מרגי: שמענו את הערתך לפרוטוקול.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<עדי מן: אני יושב-ראש הגנים בפורום ועדי ההורים במודיעין.

<עדי מן: בהגדרה של רשות מקומית צריך לכלול גם מועצות אזוריות ומקומיות.

<נועה בן אריה: לא - - -

יעקב מרגי: רשות בהגדרה המשפטית.

<עדי מן: לא כפופות לפקודת - - -

<נועה בן אריה: זה בסדר.

<נועה בן אריה: הגדרת רשות מקומית כוללת בתוכה גם את הגדרת המועצה האזורית כי היא מועצה.

<עדי מן: אוקיי, בסדר גמור.

<מיכל חורין: אז אולי בכלל נכון לכתוב "רשות חינוך מקומית"?

<נועה בן אריה: רשות חינוך מקומית זה פחות מקובל בהגדרה.

<ענבל אביב: אני מויצ"ו.

<ענבל אביב: לדעתי, בשביל להכניס עוד משמעות להצעת החוק הזאת שתהיה צעד יותר משמעותי לחזון של יום לימודים ארוך כדאי להגדיר אולי בסל השירותים - -

יעקב מרגי: אתם לא מזכירים את היפוך הפירמידה?

יעקב מרגי: אמרנו.

יעקב מרגי: אני אומר להם שכל המטרה היא להכניס רגל.

<ענבל אביב: אז אני אומרת שבשביל שהצעד הזה יהיה יותר גדול כדאי להכניס להגדרות שילדים יהיו זכאים לאותן זכאויות שיש להם בשעות הבוקר גם בשעות הצהרון.

יעקב מרגי: מה זה הזכאויות?

יפעת שאשא ביטון: זה סייעות.

<ענבל אביב: לדוגמה, ילדים עם אלרגיות שדובר עליהם פה רבות בוועדה הזאת - -

יעקב מרגי: את מציעה לי לא לחוקק את החוק הזה.

<ענבל אביב: לא.

יעקב מרגי: אנחנו עוד לא הסדרנו ועוד לא הגענו למנוחה ולנחלה בתוך מסגרות גני הילדים לגבי הסייעות.

יעקב מרגי: כל זה בעבודה ובהסתכלות חדשה.

יעקב מרגי: להכניס עכשיו מה שלא היה על גב הצעת החוק הזאת – אז את אומרת לי לא לחוקק את החוק הזה.

<ענבל אביב: זה לא מה שאני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: למרות שדיברנו על זה - -

יעקב מרגי: טוב שאמרת.

יעקב מרגי: אנחנו לא מוותרים על זה, אבל זה לא בשלב הזה.

<נועה בן אריה: כפי שזה נמצא בקול הקורא היום אנחנו נתאים את המסגרות ככה שהמינימום שקבוע שם שהוא 8 ילדים, אם אני לא טועה, יותאם לפה.

יעקב מרגי: אבל ההערה שלך התקבלה.

יעקב מרגי: את רואה שגם משרד החינוך וגם מרכז השלטון המקומי קשובים וחשבו על זה, וכך זה יהיה.

<נועה בן אריה: זאת טעות שלנו.

- קרן: אני מהייעוץ המשפטי של משרד הבריאות.

יעקב מרגי: את היית שותפה להחרגה של חלק מהאוכלוסייה למזון לא בריא?

- קרן: לא.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: נוותר לך.

יעקב מרגי: זה במסגרת הגניבות של הפוליטיקאים מהתקנות.

- קרן: רק רציתי להגיד שההגדרה של צהרון כרגע לא תואמת את ההגדרה בחוק לפיקוח על התזונה בצהרונים שפורסם וייכנס לתוקף בספטמבר.

יעקב מרגי: אנחנו בעד החידוד.

יעקב מרגי: האם זה נכון?

יעקב מרגי: תחזרי, בבקשה.

- קרן: חוק הפיקוח על תזונה בצהרונים שפורסם ונכנס לתוקף בספטמבר, כרגע ההגדרה לא בדיוק תואמת את ההגדרה בחוק הנוכחי.

<מיכל חורין: מה ההגדרה?

- קרן: הכי מהותי כרגע זה מספר הילדים שדובר בו כבר עכשיו.

- קרן: שם מופיע 5 ילדים, ובחוק הנוכחי – 20 ילדים.

יעקב מרגי: זה בהקשר אחר.

- קרן: אנחנו לא בהכרח רוצים שבחוק הזה - -

יעקב מרגי: חשבתי שזאת הגדרה יותר מהותית.

יעקב מרגי: זאת הגדרה פרטנית, וזה לא דומה בכלל.

- קרן: אבל מספר הילדים זה כן - -

יעקב מרגי: זה לא מהותי בכלל.

- קרן: רק להפנות את תשומת הלב.

יעקב מרגי: אוקיי, הפנית את תשומת הלב.

<נועה בן אריה: - - - בתקרות שונות.

- קרן: אנחנו גם לא מתנגדים שזה יהיה מספר מינימלי גבוה יותר אבל שזה כן יהיה בתיאום עם משרד הבריאות כי יש לזה השלכה ישירה.

<נועה בן אריה: אנחנו מפנים לאותו חוק במהות שלו.

<נועה בן אריה: אנחנו גם מפנים אליו, ובכל רובד אפשרי אנחנו מדברים על נושא של התאמת התזונה, לפי מה שנקבע במסגרת חוק הפיקוח על המזון.

<נועה בן אריה: אנחנו לא נסטה מהעניין הזה.

- קרן: אז עדיין יש כמה - - -

<נועה בן אריה: אם יש תקלות ניסוחיות, ננסח.

יעקב מרגי: להזכיר למשרד הבריאות, תקנות המזון הבריא שמשרד החינוך הגיש לנו הוגשו ואושרו בוועדה הזאת, ועליהן הוגשה רביזיה.

יעקב מרגי: במסגרת סחר מכר – נקרא לזה – בין פוליטיקאים לבין משרד החינוך הוחלט להחריג אוכלוסייה מסוימת שאפשר להאכיל אותה לא בריא.

יעקב מרגי: אז משרד הבריאות –אמות מידה אחידות לאורך כל החקיקה.

יעקב מרגי: קצת צניעות.

יעקב מרגי: החוק הזה יהיה כפוף לכל חוק או תקנה של מזון בריא במוסדות החינוך.

יעקב מרגי: למרות שאני לא משפטן אמרתי לך את זה פחות או יותר.

<קריאה: תחריג את ה-5 ילדים שהיא מדברת עליהם.

יעקב מרגי: לא מחריג אף אחד.

יעקב מרגי: אנחנו חריגים גם ככה.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו בסעיף הגדרות, שתבינו.

יעקב מרגי: אני לא מלין על כך.

יעקב מרגי: חקיקה צריכה להיעשות גם בשכל.

יעקב מרגי: לא כמו שעשו במשרד החינוך.

יעקב מרגי: לא מוותר לכם.

<עדית בוקאי: אני עדית בוקאי, אני מנהלת את רשת הצהריים "צהריים טובים" של החברה למתנ"סים.

<עדית בוקאי: אני רוצה להגיד קודם כול שאפו על ההסדרה ועל כל התהליך שהוא בעיני מהפכה.

יעקב מרגי: מה זה "שאפו"?

יעקב מרגי: כובע?

<עדית בוקאי: כן.

יעקב מרגי: מה הכוונה?

<עדית בוקאי: כל הכבוד.

יעקב מרגי: אז תגידי "כל הכבוד".

<עדית בוקאי: כל הכבוד על המהפכה.

<עדית בוקאי: זאת מהפכה מאוד מהירה, וככזאת חלה עלינו חובת האחריות לנסות לראות איך לוקחים אותה קדימה ולא שופכים תינוק כלשהו עם מים.

<עדית בוקאי: במצב הקיים היום בארץ כל מפעיל יישובי נדרש להתייחס לשיעור מסוים של מסגרות עם מספר נמוך של ילדים בין אם זה שכונה מרוחקת או אוכלוסייה מתבגרת, וכולם נדרשים לתת על זה את המענה.

<עדית בוקאי: לסוגית מינימום 20 ילדים אני מסכימה פה עם חברי שדיברו.

<עדית בוקאי: לדעתי, הנתון הזה רחוק מלהיות מינורי.

<עדית בוקאי: הוא נתון קריטי מאוד - -

יעקב מרגי: אני לא צריך שתשכנעי אותי.

יעקב מרגי: מעבר לשיקול הכלכלי.

<עדית בוקאי: אני רוצה להציע פתרון.

<עדית בוקאי: הפתרון שאני חושבת עליו הוא שאולי צריך היה לתת החזר כלשהו למפעילים כדי להגדיר אחוזים מסוימים בכל יישוב שיתאפשר להפעיל אותם מתחת למינימום הזה כדי שהסכומים שאותו מפעיל ישלם בין 650 ל-950 שקלים לא יילכו על הנושא הזה, אלא רק לטובת תכנים ותוכן.

יפעת שאשא ביטון: - - -

יעקב מרגי: לא, היא אומרת שאם הוא יהיה גירעוני הפער הזה בסוף – טוב, זה רמאות.

<עדית בוקאי: אני רוצה שכל שקל ילך לטובת האיכות, לטובת תוכן, לטובת פדגוגיה, לטובת מדריכים טובים.

<עדית בוקאי: רק לשם אני רוצה שהכסף ילך.

<עדית בוקאי: אם התחשיבים מבוססים על 22 ילדים אז מתחת לזה - -

<נועה בן אריה: אני צריכה לראות נתונים כדי לדעת.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא חושף אותם.

יעקב מרגי: הקטע של מכסה מינימלית של 15 או 20 ילדים – אני מבקש מהמשרדים לעשות לדיון הבא תחשיבים ולחשוב ולבדוק ולבוא אלינו עם תשובות.

יעקב מרגי: יותר מגוף אחד שאומר את זה, יכול להיות שזה גורם למצוקה כלשהי.

יעקב מרגי: אני אמרתי כמו שעניתי לבחור – שיבדקו לדיון הבא.

<נועה בן אריה: אני רק מבקשת, אדוני היושב-ראש, חלק מהבדיקה זה לדעת באלו מקומות – בעיקר פריפריאליים וקטנים – יש מסגרות היום בפועל שמתקיימות בהקפים כל כך מצומצמים.

יעקב מרגי: לכן הגופים שידברו ביניהם זה משרד החינוך ומרכז השלטון המקומי.

יעקב מרגי: תבדקו.

<חיים הלפרין: במתווה שאנחנו חושבים שראוי להציע כעדכון של ההצעה של כבוד היושב-ראש, חשבנו שאם אנחנו הולכים על מודל שהוא לא צהרון שמבקש רישוי, אלא מודל רישוי שהרשות מארגנת אותו, אז אפשר להגדיר ממוצע וטווח בין לבין.

<חיים הלפרין: לכן יכול להיות שמקום אחד יהיה יותר קטן ומקום שני יותר גדול, ויש איזשהו גורם מאזן.

<חיים הלפרין: ברגע שהחוק הולך לפי בקשה פרטנית - - - מקבל רישוי אז כל מסגרת עומדת בפני עצמה, ולכן יותר קשה לפתור את זה.

יעקב מרגי: אבל אתם יכולים לומר לי בעמדה מקצועית אחרי שתבחנו את זה, האם מסגרת של 15 ילדים יכולה להחזיק את עצמה או לא יכולה להחזיק את עצמה?

יעקב מרגי: תבדקו.

יעקב מרגי: יכול להיות שאת צודקת מאה אחוז, אבל אני צריך לבחון גם את האמירה שלך.

יעקב מרגי: אני מבקש לדיון הבא התייחסות כלכלית כלשהי.

יעקב מרגי: מנו, מתי שתרצה.

מנואל טרכטנברג: אוקיי.

מנואל טרכטנברג: כי אני צריך לצאת.

יעקב מרגי: לתת לה לשבת, רק להבא לעשות שיעורי בית לפני שאני נותן.

<רחלי סונגו: אני מהמחלקה המשפטית של משרד הרווחה.

<רחלי סונגו: אני רק אציין שלמשרד הרווחה יש מועדוניות שנמצאות בבתי-ספר.

<רחלי סונגו: המועדוניות שלנו מיועדות לילדים עם צרכים מיוחדים, ילדים בסיכון.

יפעת שאשא ביטון: זה לא חל עליהם.

<רחלי סונגו: רק שיהיה סעיף שיהיה כתוב - - -

יפעת שאשא ביטון: זה כמו שהיה בקייטנות.

יעקב מרגי: דעי לך, הדאגה הראשונה שעמדה לנגד עיני כשהתחלנו עם החוק הזה שלא לפגוע במסגרות שהוצעו.

יעקב מרגי: זה נאמר, ואנחנו לא צריכים הגדרה מיוחדת.

יעקב מרגי: יתכבדו משרדי הממשלה לדבר ביניהם.

<מיכל חורין: אנחנו חשבנו להחריג את המסגרות של משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן.

<רחלי סונגו: אז יש סעיף שמחריג אותנו.

<רחלי סונגו: תודה רבה.

יעקב מרגי: את רואה שעשינו בשבילכם?

<רחלי סונגו: תודה רבה.

מנואל טרכטנברג: שלא כהרגלי כאן

מנואל טרכטנברג: בכנסת אני נרגש הבוקר לשבת כאן.

יעקב מרגי: לאט, לאט.

מנואל טרכטנברג: אני אומר את זה ברצינות.

יעקב מרגי: אני יכול להעיד שמאז כניסתו לכנסת הוא מדבר על היפוך הפירמידה.

יעקב מרגי: זאת ההתחלה.

מנואל טרכטנברג: נכון.

יעקב מרגי: אתם רואים למה הייתי נרגז?

יעקב מרגי: לא נרגש כמוהו.

מנואל טרכטנברג: אמנם זה קורה באיחור של חמש שנים.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזכיר שההמלצה על הצהרונים הייתה אחרי העניין של גנים לגילאים 4-3, והוועדה שמעה את זה.

מנואל טרכטנברג: זה לא קרה אז.

מנואל טרכטנברג: אתם לקחתם יוזמה, וכל הכבוד, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: גם הודות לרוח הגבית של השלטון המקומי.

מנואל טרכטנברג: ללא ספק.

מנואל טרכטנברג: אנחנו בקשר כל השנים האלה.

מנואל טרכטנברג: זה צעד גדול ומשמעותי מאוד.

יעקב מרגי: ודאי.

מנואל טרכטנברג: אני יודע שאתם מודעים לזה, אבל חשוב לחזור ולהזהיר את עצמנו.

יעקב מרגי: הברור מאליו צריך שייאמר.

מנואל טרכטנברג: נכון.

מנואל טרכטנברג: כי בסופו של דבר המטרה היא יום חינוך ארוך.

מנואל טרכטנברג: במובן מסוים יהיה יותר נוח לדחות שוב מכיוון שכבר יש פתרונות - -

יעקב מרגי: או ליישם, כי כבר הבאנו 900 מיליון.

מנואל טרכטנברג: או שכן או שלא.

מנואל טרכטנברג: אתה יודע, אפשר להסתכל על זה כך או כך.

מנואל טרכטנברג: לכן צריך מאוד להיזהר במאזן הזה בין השאיפה למטרה שצריכה להתקיים במדינת ישראל לבין ההתמודדות עם המציאות והליכה צעד אחר צעד.

מנואל טרכטנברג: בשבוע הבא ביום שני אני מאוד מקווה שבוועדת הרווחה של הכנסת תעבור בקריאה ראשונה הצעת החוק להקמת המועצה לגיל הרך.

מנואל טרכטנברג: אנחנו כבר מתקרבים לשם.

מנואל טרכטנברג: זה עוד צעד משמעותי בכיוון הזה כי אין ספק שאת הדיון על כל היבט – צהרון, סייעת וכדומה – אי אפשר לנהל כל פעם בצורה מנותקת מהמכלול.

מנואל טרכטנברג: דרוש פורום מקצועי שיכול לתכלל את הדברים האלה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לציין שמה שקורה כיום עם העברת יותר ויותר פעילויות וסמכויות של משרד החינוך זה מבורך.

מנואל טרכטנברג: כי בסוף הכול צריך להיות תחת המטריה של החינוך.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, אתה דוחף לכיוון הזה, וזה הכיוון הנכון.

יעקב מרגי: לאורך כל הדיון אמרנו שאנחנו רוצים לגרור את משרד החינוך למעגל הזה.

מנואל טרכטנברג: אין ספק.

יפעת שאשא ביטון: - - - משמעותי.

מנואל טרכטנברג: שיתוף הפעולה של השלטון המקומי הוא קריטי בעניין הזה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לסיים עם האמירה של ניל ארמסטרונג שנחת על הירח ב-1969: "צעד קטן לאדם, צעד גדול לאנושות".

מנואל טרכטנברג: אז זה צעד גדול לצהרון, ואולי צעד גדול לחינוך.

מנואל טרכטנברג: תבורכו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שמיצינו את סעיף ההגדרות.

<ענת הוכנר: אני ממש מבקשת - -

יעקב מרגי: מה זה, מקצה שיפורים?

<ענת הוכנר: כן.

יעקב מרגי: אני מבקש שזה יהיה האחד והיחיד.

<ענת הוכנר: סבבה.

יעקב מרגי: מה זה "סבבה"?

<ענת הוכנר: סליחה.

<ענת הוכנר: כאן הייתה דוגמה עלא כיפאק.

<ענת הוכנר: אני מבקשת שיוגדר מעמדנו בתוך החוק.

<ענת הוכנר: הנה, עלתה עכשיו דוגמה שהמפעילים, שאני מבינה אותם והכול, אבל האינטרס שלהם כלכלי.

<ענת הוכנר: עכשיו אמרת שמרכז השלטון המקומי ידון עם משרד החינוך - -

יעקב מרגי: עם ההורים.

<ענת הוכנר: ההורים מדברים.

<ענת הוכנר: הנציגים שלנו עובדים עם מרכז השלטון המקומי הרבה מאוד זמן ובשיתוף פעולה מלא.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יעקב מרגי: אז תמשיכו.

יעקב מרגי: לא באתי לגרוע.

<ענת הוכנר: אבל מעמדנו איננו מוגדר בחוק.

יעקב מרגי: סיכמנו את זה שייכנס בהמשך.

יעקב מרגי: תודה.

<ענת הוכנר: לא, בהגדרות.

יעקב מרגי: מיצינו.

יפעת שאשא ביטון: סעיף 12 – נאמר פה על-ידי מרכז השלטון המקומי.

<ענת הוכנר: לא ב-12.

<ענת הוכנר: בהגדרות.

<מירב ישראלי: לסכם?

יעקב מרגי: צריך לומר שחברי הכנסת האחרים שהצטרפו להצעת החוק של יפעת ושלי דיברו על שר הפנים.

יעקב מרגי: לכן ברגע שהם הצטרפו אלינו האחריות הביצועית היא של שר החינוך.

יעקב מרגי: אני אומר את זה לפרוטוקול אף על פי שזה כתוב.

יעקב מרגי: בבקשה, מירב.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית מסכמת.

<מירב ישראלי: קודם כול סעיף ההגדרות, כמובן, נגזר בסופו של דבר ממה שייכתב בחוק.

<מירב ישראלי: לכן מאוד יכול להיות שיהיו בו שינויים.

יפעת שאשא ביטון: - - - מכיתה ג'?

יפעת שאשא ביטון: - - - צהרון בית הספר?

יפעת שאשא ביטון: כי אז הם יגזרו עליהם בכיתה ד', ה', ו' - - -

יעקב מרגי: לא כדאי לפתוח את זה.

יעקב מרגי: נתפוס את מה שאנחנו רוצים.

<מירב ישראלי: אני רק רוצה לסכם את מה שנאמר פה.

<מיכל חורין: אולי יהיה נכון להוריד ב"צהרון" את כל "ובלבד שאינה נמנית על מסגרות"?

<מיכל חורין: אולי זה יבלבל.

<מירב ישראלי: אני רוצה להגיד את זה.

<מירב ישראלי: אני גם מתייחסת למה ששלחתם לי.

<מירב ישראלי: אני מסכמת את מה שנאמר בדיון.

יעקב מרגי: אבל לפני כן.

יעקב מרגי: בסעיף ההגדרות לעומת מה שהגישו לך בנוסח - - - משרד החינוך – יש פערים גדולים?

<מירב ישראלי: זה בדיוק מה שאני רוצה עכשיו.

יעקב מרגי: זה בדיוק מה שעשינו?

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: אני רוצה למקם את כל הדברים כדי שאדע איפה אנחנו עומדים.

יעקב מרגי: אני לא מחזיר לכם כגמולכם.

<קריאות: להפך.

<מירב ישראלי: אני קיבלתי את זה, והייתי בטוחה שזה מוסכם.

<קריאות: גם אנחנו.

יעקב מרגי: לא אתם.

<מירב ישראלי: לי יש את זה, ואני מתייחסת לזה.

<מירב ישראלי: בהגדרה של "צהרון" עניין המספר 15 שהוא המספר המינימלי של הילדים ייבדק.

<מירב ישראלי: רשמתי לעצמי את זה על-ידי המשרדים ומרכז השלטון המקומי.

<מירב ישראלי: לגבי החרגות של לציל"ה ומיל"ת מיום חינוך ארוך אנחנו נבדוק אם יש בזה בכלל צורך.

<מירב ישראלי: הכוונה היא רק לצהרונים, ורק לצהרונים עם היבט ציבורי.

<מירב ישראלי: מבחינת דיוק ההגדרות אני אומר שהתוספת של משרד החינוך לגבי מסגרות ההמשך במוכר שאינו רשמי - -

יעקב מרגי: למרות שאת רוצה לבדוק את הסוגיה של ציל"ה ומיל"ת, אני אשאל שאלה - -

יפעת שאשא ביטון: אין.

יפעת שאשא ביטון: צריך להיות משהו אחר.

יעקב מרגי: הן נכנסות לחוק הזה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אבל לפרוטוקול אני רוצה שייאמר שמסגרות מיל"ת לא נפגעות מהחוק.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי לומר את זה.

<מירב ישראלי: הרעיון הוא שזה רק צהרונים בעלי היבט ציבורי כלשהו, וכרגע בנוסף לשלוש האופציות שיש בהצעת החוק שעברה בקריאה טרומית יש הצעה להוסיף מסגרות המשך במוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: מה שאמרנו והסכמנו.

<מירב ישראלי: אז כרגע היא מופעלת בידי מפעיל שאינו רשות מקומית, ומשמשת מסגרת המשך למוסד החינוך שמתוקצב על-ידי משרד החינוך.

יעקב מרגי: בדיוק לשאלה שלךָ.

יעקב מרגי: נכנס בפנים.

<מירב ישראלי: - - אמרתי למשרד החינוך שצריך להגדיר את הנושא של מסגרת המשך.

<מירב ישראלי: אנחנו צריכים לדייק את ההגדרה הזאת.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: רישיון – סעיף 2.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה.

<מיכל חורין: הסעיף הזה והסעיפים הבאים אחריו מדברים על מודל של רישוי שאנחנו מכירים מהרישוי של מוסדות חינוך של המוכר שאינו רשמי.

<מיכל חורין: אנחנו חשבנו שלא יהיה נכון להפעיל מודל דומה בצהרונים.

<מיכל חורין: מדובר במשהו לא גמיש - -

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: הרי בכלל בתי הספר של הרשויות המקומיות, החינוך הממלכתי והחינוך הממלכתי-דתי בכלל לא מבקש רשות.

יעקב מרגי: אם יש ארבע קירות - -

<מיכל חורין: הוא שלנו, ולכן הוא לא מבקש רשות.

יעקב מרגי: תני לי לשפוך את הלב שלי קצת.

יעקב מרגי: הילד של המפעיל במוכר שאינו רשמי, יש לו חוק עב כרס – חוק הפיקוח על בתי הספר – שמחייב אותו בכיבוי אש, תברואה, מגן שהאצבע לא תיתפס בדלת.

יעקב מרגי: בחינוך הממלכתי – שומו שמים – אין חוק פיקוח על בתי הספר.

יעקב מרגי: ראש רשות יכול להכניס 4 קירות, רצפה ותקרה, והוא יקבל לאישור להפעיל.

יעקב מרגי: הוא אפילו לא צריך לבקש אישור – שם יהיה בית-ספר.

יעקב מרגי: עכשיו שחררתי קיטור לא באתי לתקן את זה.

יעקב מרגי: אני מבין שבחוק הזה אני לא יכול להחיל בעקיפין את חוק הרישוי והפיקוח, אבל אני רוצה הסדרה.

יעקב מרגי: מה זה אומר?

יעקב מרגי: אני גורם מפעיל פרטי או זכיין.

יעקב מרגי: לא אכפת למדינה איפה הוא עושה את זה?

יעקב מרגי: לא אכפת לה מי הולך להחזיק 15 או 20 ילדים רכים?

יעקב מרגי: לזרוק את זה ככה בגלל שמישהו חושב שבעקיפין מוסיפים עוד בירוקרטיה?

יעקב מרגי: תחריגי גן ילדים שנמצא במתקן של גן ילדים קיים שעבר את תהליך הרישוי במוכר שאינו רשמי או באישור הרשות המקומית.

יעקב מרגי: אבל לזרוק את סעיף הרישוי מכיוון שמישהו, מאן דהוא, חושב?

יעקב מרגי: מה שמניע אותם זה חרדות ופרנויות.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: עכשיו תעני לי.

יעקב מרגי: תשכנעי אותי – אני מוחל על כבודי ומוחק את הסעיף הזה.

<מיכל חורין: לגבי המוסדות שמופעלים על-ידי הרשות המקומית לרוב זה יהיה מוסדות חינוך שעומדים בתנאים ממילא.

יעקב מרגי: תחריגי.

<מיכל חורין: המוסדות האחרים הם המוכרים שאינם רשמיים שקיבלו רישיון בבוקר להפעלה- -

יעקב מרגי: מקובל.

יעקב מרגי: אם עבר הליך רישוי זה מקובל.

<מיכל חורין: חוץ מהם יש "פועל במקרקעין שהם בבעלות או שליטה ישירה או עקיפה של רשות מקומית" – אני מניחה שמדובר במתנ"סים ובבתי תרבות.

<מיכל חורין: אלה מוסדות שגם הם - -

יעקב מרגי: מה תעשי עם זכיינים?

<מיכל חורין: מה זה "זכיינים"?

יעקב מרגי: מפעילים לאו דווקא במבנה - -

<מיכל חורין: שיתקשר בחוזית ברשות מקומית?

יעקב מרגי: מה, לא יהיו תנאים וסייגים לקבלה?

<דודי מזרחי: יש הבדל ענק בין תנאים לבין רישוי.

יעקב מרגי: רישוי.

יעקב מרגי: נגיע לתנאים.

יעקב מרגי: קחי את הנאום חוצב הלהבות שנתתי לך, גם להמשך לסייגים ולתנאים.

<מיכל חורין: יכול להיות מאוד שנוכל להכניס אותם במסגרת הסטנדרטים.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרתי – בואו נעשה תהליך רישוי מזורז כפי שמציע השלטון המקומי לגבי אותם אנשים.

יעקב מרגי: אם היו יושבים היו מגיעים למסקנה הזאת, והיינו באים מוכנים היום.

<נועה בן אריה: אני מוכנה להציע שלגבי המסגרות השלישיות שאנחנו לא בדיוק בטוחים לסווג אותם נחיל את הסטנדרטיזציה.

<נועה בן אריה: אין לי בעיה להחיל אותה או לתוך החוק או בצו נלווה, שהעמידה לפי אותם כללים של סטנדרטיזציה תהווה רישוי לצורך העניין הזה עם הרישוי הנדרש.

<נועה בן אריה: ואז סעיף הרישוי – אין לי שום בעיה.

<דודי מזרחי: אני צריך תרגום.

<דודי מזרחי: אני בדרך כלל לא צריך - -

יעקב מרגי: הוא במספרים לא צריך תרגום.

<דודי מזרחי: זה גם בהצעה שלנו.

<דודי מזרחי: רצינו לחייב אותם לעמוד בסטנדרט.

<דודי מזרחי: אבל איך זה בין הרישוי?

יפעת שאשא ביטון: זה יפצה על הרישוי.

יפעת שאשא ביטון: זה הליך מזורז - -

<נועה בן אריה: הכוונה שלנו לא הייתה "רישוי" בהיבט הפיזי של המילה.

<נועה בן אריה: הכוונה הייתה לייצר רישוי בהיבט המהותי שלו.

<נועה בן אריה: זאת אומרת לתפוס את המפעיל לסטנדרטיזציה שרצינו לייצר; שאם אנחנו גובים 930 שקל אז זה יתאם את הסטנדרט שאנחנו בחרנו בתיאום עם כל ההורים שיודעים שהרכז הוא רכז, והמורה הוא מורה והגננת מוסמכת.

יעקב מרגי: הרציונל מקובל?

יעקב מרגי: אני יכול לקבל לדיון הבא ניסוח?

יפעת שאשא ביטון: בגלל שהסעיף של הרישוי יורד אני רוצה שהמפעילים יזכרו איך לחדד - -

יעקב מרגי: או יורד או מקבל ניסוח אחר.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: הוא יורד במתכונת הנוכחית ונכנס בחלק של הסטנדרטים ויקבל הליך מזורז.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתהיה גם שם התייחסות לזה שלא יועסק אדם שהורשע בעבירות מין.

<קריאה: או שהואשם.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שאנחנו מדברים עליו בימים האחרונים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עוד התייחסויות?

<שיר דגן: אני מרכזת את הנהגות ההורים של בתי הספר היסודיים בתל-אביב.

יעקב מרגי: יש פה מישהו מירוחם?

<שיר דגן: אנחנו הורים מאוד מעורבים.

<ליאור דגן: אני במקור מחצור הגלילית.

יעקב מרגי: אני גאה בכם.

<שיר דגן: יש לי שאלה בנושא הרישיון.

<שיר דגן: למשל, אצלנו בבתי הספר בתל-אביב יש הרבה מפעילים שאנחנו קוראים להם "מפעילי בוטיק".

<שיר דגן: הם מפעילים שעובדים בבית ספר אחד או בשניים מקסימום.

<שיר דגן: אנחנו מאוד אוהבים את הייחודיות שלו - -

יעקב מרגי: מה השאלה?

<שיר דגן: כל מפעיל כזה צריך עכשיו ללכת למשרד החינוך לקבל רישיון?

יעקב מרגי: את הקשבת לדיון שהיה פה קודם?

<שיר דגן: לא הצלחתי להבין.

יעקב מרגי: אז בואי אני אסביר לך.

<שיר דגן: אני מבקשת הבהרה.

יעקב מרגי: תסבירי לה.

<נועה בן אריה: התשובה היא לא.

<נועה בן אריה: הוא לא צריך.

<נועה בן אריה: קודם כול הסכמנו שאנחנו מייצרים פה סטנדרטיזציה לגבי המפעיל.

<נועה בן אריה: שנית, אותם מפעילי בוטיק שאת מדברת עליהם פועלים בתוך בית ספר - -

יעקב מרגי: בתוך בית ספר שיש לו רישוי.

<נועה בן אריה: מרגע שהם פועלים בתוך מסגרת בית ספרית ממילא הליך הרישוי לא חל עליהם.

יעקב מרגי: אבל המפעיל הזה יעמוד בסטנדרטים אחרים.

<נועה בן אריה: יחול עליהם אותו סטנדרט והיצמדות למחיר המקסימלי.

<שיר דגן: אז מול מי הם חותמים?

<שיר דגן: מול הרשות המקומית או משרד החינוך?

יעקב מרגי: רשות מקומית.

יפעת שאשא ביטון: רשות מקומית.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב שתבהיר כי מנסים להטעות אותם שאם יש להם בעיות הם צריכים לפנות למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: שזה לא.

<שיר דגן: זאת ההבנה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: כתוב בפרוטוקול שזה מתנהל מול רשות מקומית.

<נועה בן אריה: אני אעזור לכם ביישום.

<נועה בן אריה: אני גם חברת הנהגה בתל-אביב.

<נועה בן אריה: זה בסדר.

<נועה בן אריה: כשתגיעו לשלב היישום אני אעזור לכם ביישום.

יעקב מרגי: אני מאמין שזה יהיה ברור ולא תצטרכו אפילו את העזרה של נועה.

<קריאה: נועה מוזמנת תמיד.

יעקב מרגי: אנחנו נקבל או ניסוח מחודש לסעיף הרישיון או שאני מקבל מענה במקום הרישוי ברוח הדברים שאמרנו.

יעקב מרגי: חוזרים לרישוי?

<קריאה: מקריאים את סעיף 5 או לא מקריאים את סעיף 5?

יעקב מרגי: למה לא להקריא?

יעקב מרגי: אנחנו ב-2.

<נועה בן אריה: יש עוד הערה בעניין הרישוי.

<עדית בוקאי: נכון להיום כל מסגרות הצהרונים אף על פי שמתקיימות לאורך כל השנה עם אותו צוות באותו מבנה – גם במקומות האלה, כשמגיע פסח, ויש קייטנה הן נדרשות לעשות הליך שלם של רישוי קייטנות כאילו מדובר בקייטנת ג'ודו, קייטנת טייקואנדו אף על פי שזה אותה מסגרת.

<עדית בוקאי: האם אפשר שבמסגרת ההסדרה בעשרת החודשים - -

יעקב מרגי: יש קייטנות, תעסקי עם הקייטנות.

<קריאות: - - -

<נועה בן אריה: 14 הימים הארוכים.

<נועה בן אריה: במהלך השנה אין קייטנות.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו סיכמנו במסגרת של 935 שקלים של הצהרון שזה יכלול את החופשים שנמצאים בתוך השנה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאם צהרון - -

<קריאה: - - -

<נועה בן אריה: הם ימי פעילות.

יפעת שאשא ביטון: משום שאנחנו הכנסנו את זה תחת ימי הפעילות של הצהרון, ברגע שהם קיבלו את הרישיון בתחילת השנה זה חל על כל הימים, כולל אלה כי הם לא מופרדים.

יעקב מרגי: הם צהרון.

יעקב מרגי: תבדקו.

<מיכל חורין: - - - חוק הקייטנות.

יעקב מרגי: זה גם מה שאומרת מירב.

יעקב מרגי: תבדקו את זה.

<רחלי סונגו: גם אנחנו נתקלנו בבעיה דומה במועדוניות שלנו בחופש הגדול.

<רחלי סונגו: האם חוק הקייטנות חל עליהן או לא חל עליהן?

יעקב מרגי: לאיזו מסקנה הגעתם?

<רחלי סונגו: שהוא לא חל עליהן.

יעקב מרגי: זה יעזור להם אולי במסקנות בבדיקה.

יעקב מרגי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל חוק הקייטנות זה סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: אל תערבבי את זה כאן.

יעקב מרגי: בבקשה, אנחנו מתקדמים.

<מירב ישראלי: כשמדברים על הסטנדרטיזציה הכוונה היא לסל השירותים, משרד החינוך?

<מירב ישראלי: זה נכנס לשם?

<מיכל חורין: יכול להיות ש- - - כי בחוק הקייטנות, למשל המדריך מוגדר ברישיון.

<מירב ישראלי: צריך יהיה לבדוק איך לעשות.

יעקב מרגי: אני מבהיר – או ניסוח מחודש של סעיף הרישיון או שאנחנו מכניסים סטנדרטיזציה.

<מירב ישראלי: אז כל הנושא של בקשה לרישיון, סייגים לקבלת רישיון, תנאים למתן רישיון – כל זה - - - אתה רוצה שנקריא את זה?

יעקב מרגי: תקריאי.

יעקב מרגי: בעיקרון קיבלנו את ההערה.

יעקב מרגי: מנהל המחוז השתרבב שלא לצורך.

<נועה בן אריה: אנחנו נשנה את זה.

יעקב מרגי: הייתי חייב לומר את זה.

<מירב ישראלי: זה בעצם שינוי של כל הקונספציה.

יעקב מרגי: אבל חשוב שייקרא כי יש פה סייגים.

יעקב מרגי: אני רוצה שיתייחסו אליהם גם בסטנדרטיזציה.

<נועה בן אריה: שימו לב שאלה דברים שאנחנו נצטרך - - -

יעקב מרגי: לכן אני מתעקש לקרוא אותם.

<קריאה: הורשע או נחשד?

<מירב ישראלי: זאת שאלה.

<קריאה: יש לנו בעיה בחוק בעניין הזה.

יעקב מרגי: יש כללי עבודה.

יעקב מרגי: תאמיני לי שגם אני התאפקתי כי אני הובלתי קו בקטע הזה והתאפקתי.

ב- כתוב: זה נושא שיצטרך להיבדק בגלל הגישה למרשם הפלילי.

ב- כתוב: אז צריך יהיה לבדוק עד איפה זה אפשרי.

יעקב מרגי: בדיון בשבוע שעבר בסוגיה הזאת נאמר שמשרד החינוך מיישר קו השנה.

יעקב מרגי: יחד עם משטרת ישראל עושים סריקה לכל מי שנמצא במערכת, גם פעולה אקטיבית לחדשים.

יעקב מרגי: אנחנו ערים לכך.

<מירב ישראלי: מי שנמצא במערכת זה בדרך כלל לפי חוק הפיקוח על בתי הספר.

יעקב מרגי: לגבי החדשים נדרש גם במשרד ליצור מנגנון שהמשטרה תתריע בפני נותן האישור – אם זה משרד החינוך – כל מי שקשור למסגרות חינוכיות ייתן התראה שמתנהל נגדו - -

<מירב ישראלי: אבל אם אין סמכות - - -

יעקב מרגי: תבדקו ביניכם.

יפעת שאשא ביטון: יש תיקון חקיקה שמתקדם.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שזה יפתור את הבעיה לכולם.

<מירב ישראלי: יכול להיות.

<מירב ישראלי: כי כרגע הסמכות של המנכ"ל היא מסוימת.

יעקב מרגי: זה לא ריצה אותך מה שנאמר כאן?

יעקב מרגי: אני חושב שכיסינו הכול.

<שיר דגן: כאמא מתל-אביב שכרגע חוותה את הנושא על בשרה אני רוצה להעיר שמשרד החינוך הולך לקבל עכשיו תחתיו עובדים נוספים רבים מאוד שהוא יצטרך לבדוק, כולל מדריכים וסייעים.

<שיר דגן: אנחנו דורשים לדעת שמי שנמצא עם הילדים שלנו הם לא עברייני מין בפוטנציה ולא עברייני מין מורשעים - -

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: רגע, "בפוטנציה" – היא לא התכוונה.

<שיר דגן: אם מתנהל היום נגד מישהו משפט בנושא הוא לא יכול להיות במגע עם ילדים.

יעקב מרגי: את צודקת.

יעקב מרגי: לגבי "בפוטנציה" – אם תצליחי להביא מישהו מהחלל החיצון אני אשמח לשתף אתך פעולה בקטע הזה.

<שיר דגן: אני אעבוד על זה.

יעקב מרגי: אתם, ההורים המעורבים, קודם לא חשבתם עד שבא המחוקק.

<קריאות: - - -

<שיר דגן: תקרא את המכרז שעשינו, ואז תגיד ששלנו יותר מפורט.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<אחז אגם: אני רק מבקש הבהרה מה זה אומר "הכשרה בעניין השגחה" בסעיף 5(א)(2): "הכשרה של עובדי הצהרון לרבות בנושא השגחה" – למה הכוונה?

יעקב מרגי: הכשרת הסייעת.

<אחז אגם: מה זה אומר – הכשרה להשגיח?

<נועה בן אריה: זה - - - ההגדרה הכללית של השהייה במחיצת ילדים בצהרון.

יעקב מרגי: לפני שהתייחסנו לסוגיה כל סוגית הסייעות במדינת ישראל לא מוסדר.

יעקב מרגי: עבדך הנאמן כרגע בהליך של חקיקה על הכנת הצעת חוק והתייחסות של כל הנוגעים בדבר בעניין הסדרת המקצוע הזה שנקרא סייעת.

יעקב מרגי: עד היום זה היה דופק ותעודת זהות.

יעקב מרגי: אם אתה רוצה שבמחיצת ילדך תהיה מישהי שסגנון הדיבור שלה או ההתנהגות שלה - -

<אחז אגם: אני מסכים לחלוטין, רק לא ברור מה זה "השגחה".

<זאב גולדבלט: אני חשבתי שהשגחה זה על ילדים אלרגיים.

<זאב גולדבלט: עליהם באמת צריך להשגיח.

יפעת שאשא ביטון: צריך להשגיח על כל ילד שנמצא במערכת.

<זאב גולדבלט: נכון.

<זאב גולדבלט: קל וחומר על מי שיש לו רגישות.

יפעת שאשא ביטון: על כל ילד שנמצא במערכת נדרשת השגחה.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<קטי שגיא: אני מויצ"ו.

<קטי שגיא: לעניין ההכשרה אני מבקשת – בעבר צהרונים נהגו לקלוט סטודנטיות להוראה.

<קטי שגיא: מפקחות ראו במקום הזה מקום הכשרה, והצוות שהגיע לעבוד עם הצהרונים היה פרחי הוראה.

<קטי שגיא: בשנים האחרונות מפקחות של משרד החינוך סירבו להגיע לצהרונים, והתוצאה הייתה שהסטודנטיות העדיפו להכשיר את עצמן לגני הבוקר, ולצהריים הגיעו צוותים אחרים.

יעקב מרגי: יכול להיות שאת צודקת, אני לא איש מקצוע.

יעקב מרגי: אבל אני שואל אותך בכנות – את באמת חושבת שפרחי הוראה צריכים לעבור את הסטז' שלהם בצהרון?

<קטי שגיא: אני חושבת שזה יכול להועיל לשני הצדדים – גם לפרחי ההוראה וגם - - -

יפעת שאשא ביטון: להועיל במה?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יועיל לילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת כמי שעסקה בהכשרת מורים רגע לפני שהגעתי לכנסת.

יפעת שאשא ביטון: מי שנכנס לכיתה של הילדים שלנו צריך לעבור הכשרה בהכנה של מערכי שיעור, ביכולת שלו להעביר את זה גם מבחינה פדגוגית וגם מבחינה דידקטית, ומהרבה מאוד היבטים שלא קיימים בצהרון.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא בטוחה שהם צריכים להיות שם בהרכב שזה מופיע במערכת החינוך כי בכל זאת אנחנו צריכים גם לתת לילדים שלנו - - - הסיפור הוא לא להקל על אף אחד, אלא לשמור על הילדים שלנו.

<קטי שגיא: - - -

יעקב מרגי: אמרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני לא פותח את זה יותר.

יעקב מרגי: אני חושב שזה לכאן ולכאן.

<זאב גולדבלט: אפשר להגיד, ובתנאי שהם באים בנוסף לכוח האדם - - - בחוק.

יפעת שאשא ביטון: זה לא יכול להחליף הכשרה, חברים.

יפעת שאשא ביטון: זה נושא אחר.

<קטי שגיא: עוד משפט, אדוני.

יעקב מרגי: בבקשה.

<קטי שגיא: תודה.

<קטי שגיא: אם אנחנו מבקשים לטייב את הצהרונים ולעשות אותם טובים יותר ואיכותיים יותר לא רק בהיבט של המחיר אז חלק מהעניין - -

יעקב מרגי: את יודעת מה אני אוהב בהליכי החקיקה?

יעקב מרגי: שעד היום לא היה כלום, וכשבאים לעשות באים כל הארגונים.

יפעת שאשא ביטון: אבל הם גם מערבבים.

יעקב מרגי: הלוואי שהיינו משופעים.

יעקב מרגי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אתם גם מערבבים בין הצורך לטייב ולשמור על איכות הצהרון לבין לתת למישהו רישיון להיכנס לכיתה עם הילדים שלנו כשהוא לא עבר את מה שצריך.

<קטי שגיא: אבל מה האלטרנטיבה היום?

יעקב מרגי: תודה, גברתי.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<איילת דיין: אני עורכת דין מאלו"ט.

<איילת דיין: אני לא בטוחה שמבחינה חקיקתית זה המקום הכי מדויק, אבל הייתי שמחה אם אפשר להוסיף בתנאים לרישיון – בסטנדרטיזציה – סעיף שמדבר על כך שאסור להם להפלות ילדים בקבלה.

<איילת דיין: אני מדברת על הילדים המשולבים.

יעקב מרגי: תודה, הבנו.

יעקב מרגי: התייחסות.

יעקב מרגי: איפה נועה?

<קריאה: יצאה להתייעצות.

יעקב מרגי: ברוח הדברים שאמרנו לגבי החינוך המיוחד צריך - -

<מיכל חורין: יחולו גם הדינים הכלליים.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<איילת דיין: הרבה פעמים הרשויות רצות עם מה שכתוב בחוק השוויון – תנאי שממין העניין.

<איילת דיין: ואז אומרים, לא, אם יש לו בבוקר סייעת אז גם בצהרון זה תנאי שממין העניין, ואם אין לו סייעת בצהרון הוא לא יכול להיכנס.

<איילת דיין: אף אחד לא מממן את הסייעת, אי אפשר להטיל את זה על ההורים.

יעקב מרגי: אז מה את רוצה שאני אעשה?

<איילת דיין: שייתנו לו להיכנס בלי סייעת לשעתיים האלה.

יעקב מרגי: ואם עניינית אי אפשר?

יעקב מרגי: עניינית אני לא יכול לכתוב.

<איילת דיין: זה צריך להיות בחינה נקודתית כי עוד מעט פוסלים אותם - - -

יעקב מרגי: ברגע ששאר הדינים החלים - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך שהם ייכנסו לתוך - - -

יעקב מרגי: אמרת.

יעקב מרגי: חשוב להתייחס.

יעקב מרגי: ההתייחסות ראויה, אבל אני לא יכול לתת.

יפעת שאשא ביטון: צריך לתת לילדים האלה מענה בתוך מסגרת החינוך - - -

<איילת דיין: מאחר שאחד האתגרים הכי גדולים בתחום הוא כוח האדם, ואם הייתי מחליטה לגייס לצהרונים את כל הגננות הכי טובות שיש יכולתי רק לחלום על זה.

<איילת דיין: לא הייתי מצליחה לעשות את זה.

<איילת דיין: יש לי רכזות שבבוקר מקבלות טלפון, ויש להן 14 ביטולים, והן צריכות למצוא מהיום לצהריים למצוא תחליפים.

<איילת דיין: בואו נראה את המערכת שמתקשרת להורים.

יעקב מרגי: מה את רוצה?

<עדית בוקאי: אני רוצה להגיד שאנחנו צריכים להתמודד עם זה בהרבה מאוד דרכים.

<עדית בוקאי: אחת הדרכים להקל על המערכת להביא כוח אדם איכותי יותר זה להחזיר מה שהיה פעם שאפשר סטז' לגננות בצהרונים.

<עדית בוקאי: אני חושבת שהמסגרת הזאת מזמנת הזדמנות לימודית וחינוכית אחרת דווקא מכיוון שהיא בצהריים, ויש בה התמודדות אחרת בפיקוח.

<עדית בוקאי: צריך לחשוב איך נכון לעשות את זה, אבל להחזיר את זה זה אומר שינוי ממעלה שנייה בהקשרים של איכויות כוח האדם.

יפעת שאשא ביטון: אולי על גננות אפשר לחשוב על זה.

יעקב מרגי: אולי מי שרוצה להתמחות זה גננות.

<ענת הוכנר: שאלה להבהרה – סעיף 5(ב) יורד?

יעקב מרגי: לא רוצה להתייחס.

יעקב מרגי: אנשים מחכים לרשות דיבור.

<ענת הוכנר: צודק.

- קרן: לגבי סעיף קטן 4 – רק כדי לוודא "תנאי תברואה ובכלל זה התקשרות עם ספק מזון" – הכוונה ב"תנאי תברואה" – תנאים כלליים של תברואה, נכון?

<קריאה: נכון.

- קרן: אז אני מציעה, אם כך, שבהגדרות יהיה סעיף מה זה "תנאי תברואה" כמו שיש בחוק הפיקוח על בתי הספר.

- קרן: שנית, בדומה לחוק הפיקוח על בתי הספר לבקש את זה לפני הרישיון באישור של רשות הבריאות.

- קרן: זאת אומרת להשוות את זה למצב.

<מירב ישראלי: יש סעיף (6).

יעקב מרגי: בבקשה, נועה.

<נועה בן אריה: נזכיר 5 דקות אחורה בדיון – כל הסעיפים (3)-(5) הולכים להידון מחדש במסגרת ההגדרות, ולכן כל התהליך שאתם מכירים מהרישוי וההגדרות ישונו ממילא.

<נועה בן אריה: לכן אין מה להתייחס כרגע להכללת הגדרות חדשות עד שלא נטפל בסעיף הרישוי כפי שסיכמנו בינינו על החרגת מסגרות מסוימות.

- קרן: אז רק הערה תקציבית שאני אגיד באופן כללי לגבי החוק הזה – זה חוק שמטיל מבחינת משרד הבריאות משאבי פיקוח ורישוי, ולכן הם משמעותיים במיוחד.

<נועה בן אריה: זאת תשובתי הקודמת.

יעקב מרגי: את כבר יודעת מה הולך לצאת במסמך שייצא?

יעקב מרגי: אמרת את ההערה.

יעקב מרגי: ייקחו אותה בחשבון.

יעקב מרגי: בבקשה, ענת.

<ענת הוכנר: לא, אני שאלתי על 5(ב), אבל זה כנראה - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<קונסטנטין שוויביש: אני רוצה לשאול, מי יבצע את הפיקוח?

<קונסטנטין שוויביש: זה יהיה שוב מחלקה אחת במשרד החינוך?

<קונסטנטין שוויביש: בבוקר מגיעה אלי מדריכה בגנים פרטיים, אחר כך מפקחת, ואם אחר הצהריים תבוא עוד מישהי ותגיד לצבוע את הגן בצבע שלישי - -

יעקב מרגי: קח את הנאום שנתתי לך על התסכול.

<קונסטנטין שוויביש: התסכול זה תסכול.

יעקב מרגי: התסכול בין המוכר שאינו רשמי לבין – זה חוזר על עצמו.

<קונסטנטין שוויביש: זה יהיה פיקוח נוסף או אותה מפקחת?

יעקב מרגי: אם יש לך מסגרת נוספת יהיה לך פיקוח על המסגרת הזאת.

יעקב מרגי: איך פוקחת היום בצהרונים?

<קונסטנטין שוויביש: יש לי פיקוח של משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אז אתה בכלל לא שם.

יעקב מרגי: אז אתה לא בדיון.

יעקב מרגי: אם אתה בצהרונים של משרד הרווחה אז אתה לא בדיון.

<קונסטנטין שוויביש: אז אני יכול לוותר על זה.

<קונסטנטין שוויביש: יבואו גם אלה וגם אלה?

יעקב מרגי: גם וגם – יש פרסומת לביטוח.

יעקב מרגי: אם אתה מסגרת של צהרון קיים, אותה מסגרת פיקוח שיש לך היום בצהרון תהיה לך.

יעקב מרגי: מה השאלה?

<קריאות: - - -

יפעת שאשא ביטון: - - - זה השינוי.

יעקב מרגי: אולי לא הובנתי.

יעקב מרגי: היום יש לך צהרון של משרד החינוך?

<קונסטנטין שוויביש: לא.

<קונסטנטין שוויביש: של משרד הרווחה.

יעקב מרגי: אז למה גם וגם?

<קונסטנטין שוויביש: למה לא?

<קונסטנטין שוויביש: אתם מפקחים עלי, אתם קובעים את המחיר.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: אם אתה במסגרת של מועדונית של משרד הרווחה - -

יפעת שאשא ביטון: זה מפוקח על-ידי משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: והם עברו למשרד העבודה והרווחה יחד עם כל הסל, ועכשיו מי שיפקח זה משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זה מאוד פשוט.

<קטי שגיא: מצוין.

<קטי שגיא: אבל עד היום הם היו מפוקחים על-ידי משרד הרווחה.

יעקב מרגי: כנראה השאלה שלך טובה.

יעקב מרגי: כשהפקידים מתקשים סימן שהשאלה טובה.

<קריאה: לא, לא.

יעקב מרגי: למה לא?

יעקב מרגי: תלמדי לומר כן.

<קטי שגיא: כן, כן, השר לא יאפשר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה.

<חיים הלפרין: בקול קורא שאנחנו מוציאים עוד מעט אנחנו מתכננים להחריג את המסגרות - -

יעקב מרגי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: זה המסגרות שהיא דיברה עליהן.

יפעת שאשא ביטון: לא מה שהוא דיבר עליהן.

יעקב מרגי: טוב שכך.

יפעת שאשא ביטון: אלה שני דברים שונים.

יעקב מרגי: בבקשה, אנחנו מתקדמים.

<מירב ישראלי: (6) זה מה שמשרד הבריאות התייחס אליו קודם – אישור רשות הבריאות שזה דומה למה שיש בחוק הפיקוח על בתי ספר.

יעקב מרגי: אם אנחנו משנים את כל סוגית הרישוי זה גם משתנה.

<מירב ישראלי: ברגע זה - - - פיקוח על בתי ספר.

<נועה בן אריה: זה בכל מקרה נרצה להשאיר אבל בשינויים המחויבים.

יעקב מרגי: אנחנו נשאיר את זה אבל בשינויי נוסח שיתאימו.

יפעת שאשא ביטון: ושיכלול את כל ימי הפעילות במסגרת הצהרון.

יפעת שאשא ביטון: ואז זה יכניס בתוך זה את הימים.

<נועה בן אריה: אני מתכוונת שמהותית אנחנו רוצים שהאישור יינתן לשנה פלוס תקופות של עד שלוש שנים.

<נועה בן אריה: ולכן אם יש הערות לעניין הזה במהות זה חשוב.

יעקב מרגי: יש התייחסות לזה?

<מירב ישראלי: אני לא כל כך מבינה מה זה "אישור".

<נועה בן אריה: אני מתכוונת שכשנעשה התאמות לרישוי ונדבר על תהליך רישוי דרך פורמט אחר הנושא של התקופה של האישור - -

יעקב מרגי: שנה ועם אפשרות הארכה של שלוש שנים.

יעקב מרגי: בבקשה, ליאור דגן.

<ליאור דגן: אני איבדתי אתכם.

<ליאור דגן: אני לא הערתי שום הערה משום שנאמר שלא יהיה הליך רישוי, ועכשיו נאמר שיהיה אישור, היתר – באמת לא משנה מה השם הפורמלי - -

יעקב מרגי: באמת איבדת אותנו.

<ליאור דגן: אני רוצה להבין – יהיה הליך שבו משרד החינוך נותן היתר למפעיל?

יעקב מרגי: כן.

<נועה בן אריה: לא משרד.

<נועה בן אריה: יהיה תהליך שבו אנחנו נייצר איזושהי סטנדרטיזציה גם במסגרות שמופעלות שלא על-ידי הרשות המקומית - -

יעקב מרגי: מפעילים פרטיים.

<נועה בן אריה: - - כדי שתהיה האחדה בנושא של סל השירותים ובנושא של כוח האדם והתקנים.

<דודי מזרחי: אני שמח על השאלה רק כדי שנחדד את זה לעצמנו.

<דודי מזרחי: אנחנו מדברים על סטנדרטיזציה, נגדיר במה כל מסגרת מחויבת לעמוד בה, ולאחר מכן גם נגדיר מה המחיר בהתאמה – זה כבר פרק אחר.

<דודי מזרחי: אבל לא נעבור הליך של אישור פרטני לכל מסגרת באשר היא.

יעקב מרגי: מאחר שהשאלה טובה, ואתה הבהרת, אני מבהיר את מה שהברתי קודם.

יעקב מרגי: מה שאתה רוצה לומר לי זה שמסגרות קיימות שעברו הליך רישוי פטורות מזה, והן רק יעברו את מסמך הסטנדרטיזציה.

יעקב מרגי: אבל אם יש מסגרות של צהרונים שהם לא מתקנים שעברו את תהליך הרישוי הזה אנחנו כן רוצים שהם יעברו את מסמך הסטנדרטיזציה.

<דודי מזרחי: הם יצטרכו לעמוד בזה.

יעקב מרגי: לא רישוי, בסדר.

<נועה בן אריה: לא יהיה רישוי - - - מוציאים אותו מחוק הפיקוח.

יעקב מרגי: אמרנו את זה.

יעקב מרגי: תקשיב, אני בולע את האגו של מה שעשית.

<דודי מזרחי: אין פה אגו.

יעקב מרגי: לא, לי יש אגו.

יעקב מרגי: אתה רוצה תוותר עליו.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לוותר עליו.

יעקב מרגי: אני אומר, יש לכם בעיה עם הרישוי?

יעקב מרגי: אני רוצה שלפחות הילדים יהיו מוגנים.

<דודי מזרחי: גם אנחנו.

יעקב מרגי: אז יפה.

יעקב מרגי: זה יהיה במסמך של הסיכום.

<דודי מזרחי: נמצא את הפתרון.

<ליאור דגן: אפשר להציע הצעה בעניין הזה?

<ליאור דגן: במקום לקרוא לדבר הזה - -

יעקב מרגי: אתה תמיד נוהג להירדם ולהתעורר?

יעקב מרגי: עכשיו היית ברשות דיבור.

<ליאור דגן: ההצעה שלי היא שבמקום לקרוא לדבר הזה "רישיון" או "היתר", לקבוע תנאי סף - -

יעקב מרגי: איבדת אותנו.

<קריאות: - - -

<ליאור דגן: תנו להשלים.

יעקב מרגי: לא תשלים.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כמו שדיברת קודם ולא הקשבת תמשיך לדבר.

יעקב מרגי: אנחנו סידרנו את מה שאתה חושב להגיד לנו.

יעקב מרגי: תודה.

<אחז אגם: נקודה קטנה.

<אחז אגם: נועה, אמרת בהגדרה בסעיף 7 – "עד שלוש שנים".

<אחז אגם: אולי כדאי להכניס שיהיה?

יעקב מרגי: לא כתוב "עד".

<אחז אגם: נכון.

<אחז אגם: אני אומר, אולי כדאי להכניס "עד" כדי לתת אפשרות לתקופות קצרות יותר במידה שאנחנו לא מרוצים.

<נועה בן אריה: ההתקשרות עם מפעיל באופן כללי היא התקשרות שמחייבת מכרז.

<נועה בן אריה: לכן בתוך המכרז תמיד נשמרת האופציה להאריך משנה לשנה ועד לתקופות.

<נועה בן אריה: כך זה נקבע בדרך כלל בהליך המכרזי.

<נועה בן אריה: אני לא צריכה לכתוב בחקיקה את מה שאנחנו כותבים בתוך הליך המכרז.

<מירב ישראלי: אני חושבת שחבל כי אנחנו לא יודעים מה יהיה הנוסח של הסעיפים האלה.

<אחז אגם: אין בעיה.

<אחז אגם: רק חידוד.

יעקב מרגי: לא, סליחה.

<מירב ישראלי: אני מדברת על "עד".

<מירב ישראלי: כל הדברים האלה ייגזרו ממה שהשלטון המקומי ומשרד החינוך ידברו.

<מירב ישראלי: חלק מהתנאים ייכנסו למכרזים שהרשות המקומית מוציאה לדברים האלה.

<מירב ישראלי: לכן, לדעתי, חבל להיכנס לזה.

<אחז אגם: אין בעיה.

<אחז אגם: רק קחו לתשומת לבכם.

<מירב ישראלי: אני רשמתי את זה.

<אחז אגם: מעולה.

<אחז אגם: תודה.

יעקב מרגי: ויצ"ו, בבקשה.

<קטי שגיא: לעניין שנת ההפעלה.

<קטי שגיא: האם אפשר שתהיה אחידות מהם הימים הארוכים שעובדים בהם?

יעקב מרגי: מה זה קשור לשנת הפעלה?

<קטי שגיא: כי מדברים על שנה.

<קטי שגיא: יש השנה שבה יש חופשה שמשרד החינוך קובע אותה.

<קטי שגיא: אגב, משרד החינוך גם שינה השנה למשל את ל"ג בעומר.

<קטי שגיא: אבל בתוך זה יש משרד הכלכלה, והם החליטו עם לוח חופשות של משרד הכלכלה שהיה עם מעונות היום, הצהרונים והמשפחתונים, ופחות או יותר זה היה המנהג.

<קטי שגיא: אבל באו רשויות והגדילו או הקטינו ראש – תלוי מי מסתכל על זה – וכל רשות החליטה שהיא או מוסיפה או גורעת או מחליפה או משנה - -

יפעת שאשא ביטון: על מה את מדברת?

<קטי שגיא: על 13 ו-17 ימי חופשה בתוך השנה.

יפעת שאשא ביטון: בתוך מערכת החינוך?

יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית לא יכולה - - את מדברת על מעונות היום?

<קטי שגיא: על צהרונים.

יפעת שאשא ביטון: של גילאי 3 ומעלה?

<קטי שגיא: כן.

יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית לא יכולה לשנות חופשות של משרד החינוך.

<קטי שגיא: שינו את ההפעלה של הצהרונים.

<קטי שגיא: יש 13 ימים שמשרד הכלכלה קבע שבהם אנחנו נותנים צהרונים בימים ארוכים.

<קטי שגיא: רשויות הוסיפו עוד 4 ימים או 3 ימים.

<קטי שגיא: שיהיה לוח מסודר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נועה, מה הסעיף אומר על "שנת הפעלה".

יפעת שאשא ביטון: בהתאם לחופשים של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שסיכמנו.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

<קטי שגיא: ובימים הארוכים?

יעקב מרגי: גברתי, אני רוצה לסייע לך.

יעקב מרגי: מאחר שבחוק הזה חוסים עוד גופים שפועלים לפי לוח שנה אחר משל משרד החינוך.

יעקב מרגי: אף אחד לא בא להכתיב לך איזה ימים.

יעקב מרגי: אני בסעיף 7, אני לא קורא משהו אחר.

יעקב מרגי: זה לגבי שנת רישיון.

יעקב מרגי: מה הבעיה שזה יכיל - -

<קריאה: גם וגם וגם?

יעקב מרגי: לא.

<נועה בן אריה: שנת הלימודים כוללת בתוכה את לוח החופשות של שנת הלימודים -

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא יכולים לשחק עם זה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם אתה סופרמן בראש רשות.

<נועה בן אריה: יש הקפדה שזה יחול על עוד גופים.

<נועה בן אריה: אם יש צהרון באוגוסט זה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: הם מערבבים בשר וחלב.

יעקב מרגי: נועה, את רוצה להתייחס לשאלה?

<נועה בן אריה: ההתייחסות שלנו לשנת לימודים כוללת בתוכה גם את לוח החופשות שנקבע על-ידי משרד החינוך ללוח החופשות של שנת הלימודים.

<נועה בן אריה: זה מה שהעירו.

יעקב מרגי: אומרת לך גברת קטי שגיא מויצ"ו שהיא פועלת לא לפי לוח החופשות - -

<קטי שגיא: נכון.

<קטי שגיא: בנוסף.

יעקב מרגי: אז אם אנחנו כבר מתקנים אז נחשוב קצת מחוץ לקופסה.

<קטי שגיא: ויצ"ו פועלת ברווחה.

<קריאה: לא רק ויצ"ו.

<קריאה: יש פה "אפטר סקול", יש פה - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לוח חופשות של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: לשם אנחנו מכוונים.

<קריאות: - - -

<קטי שגיא: אז בואי תגדירי, גברתי, מהם 13, 14, 17 ימים שבהם הצהרונים יפעלו.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מגדיר.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני מנסה לומר.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך קובע לכל מדינת ישראל גם כשטוב לנו וגם כשלא, מהם הימים בחנוכה ומהם הימים בסוכות ומהם הימים בפסח.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: הבעיה שהיא מעלה היא נכונה.

יעקב מרגי: היא פועלת במסגרת שונה ממסגרת של משרד החינוך.

<חיים הלפרין: מסגרת נוספת, לא שונה.

יעקב מרגי: מסגרת נוספת.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על הליך רישוי שתוחם את זה לאותן מסגרות.

יעקב מרגי: היא שואלת האם הרישוי או האישור חל גם על אותם ימים?

<קריאות: כן.

<קטי שגיא: אני אתן דוגמה.

<קטי שגיא: ויצ"ו מפעילה צהרונים לילדי הגנים בעיר תל-אביב ובעיר גבעתיים.

<קטי שגיא: בתל-אביב אנחנו עובדים בל"ג בעומר, ובעיר גבעתיים לא.

<קטי שגיא: בעיר תל-אביב אנחנו מפעילים צהרון ביום האחרון - -

יעקב מרגי: אני הבנתי אותך.

יעקב מרגי: חיים, בבקשה.

<חיים הלפרין: אנחנו הגדרנו גם במסגרת - - - וגם בהליך של ההסדרה החל מהמסגרת הבסיסית למסגרת היקרה יותר שבעצם יש הליך פנימי בתוך הרשות של קביעה מהם הימים הנוספים מעבר לימים שמוגדרים על-ידי מערכת החינוך.

<חיים הלפרין: אם הרשות יחד עם ההורים מגדירים שהם רוצים 14 ימים יש להם דרך לעשות את זה.

<חיים הלפרין: אם הם רוצים רק שלושה ימים אז יש דרך לעשות את זה.

<קטי שגיא: אבל אם אנחנו הולכים על הסדרה- -

יעקב מרגי: את לא תפריעי לי.

<קטי שגיא: סליחה.

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: לכן מתקיים דיון.

יעקב מרגי: אנחנו בסעיף 7 לגבי הרישוי.

יעקב מרגי: תהיו אתי, משפטניות.

<מיכל מנקס: אנחנו מנסות לעשות סדר בינינו.

יעקב מרגי: מותר.

<מיכל מנקס: במשרד החינוך ובשלטון המקומי עבדנו על אותן מסגרות צהרונים שבעבורם מדובר בתקצוב משרד החינוך.

<מיכל מנקס: כדי לקבל אותם הרשות המקומית צריכה לענות לקול הקורא שיופץ על-ידי משרד החינוך.

<מיכל מנקס: גוף שלא מתוקצב בכל זאת ייכנס בחזקת החוק משום שהוא מפעיל צהרונים.

<מיכל מנקס: לכן יש פיין-טיונינג שעולה כאן בין אם זה הימים שהצהרון פועל ובין אם הסדרת הרישוי.

יעקב מרגי: ברגע שניתן רישוי לשנת לימודים בהגדרת שנת לימודים, את חוששת שמישהו יבוא אלייך ויגיד לך שאת פועלת בלי רישיון באותם ימים?

<קטי שגיא: בכלל לא.

יעקב מרגי: מה החשש שלך?

<קטי שגיא: החשש שלי הוא שיכריחו אותנו, למשל, להוסיף עוד ארבעה ימים - -

יעקב מרגי: מי?

<קטי שגיא: הרשות המקומית.

<נועה בן אריה: אז אני אענה על זה.

<נועה בן אריה: קודם כול אני לא רואה מציאות שבה במסגרת מכרז של הרשות המקומית היא מכריחה את המפעיל לפעול מחוץ למסגרת - - -

<קטי שגיא: אז את מוזמנת.

יעקב מרגי: רגע.

<קריאות: - - -

<נועה בן אריה: מה שכן בהחלט יכול לקרות זה מצב שבו אנחנו נבקש הפעלה או מפעיל יסכים להפעיל מסגרות ויאמר בעצם שהוא יכול להפעיל מסגרות לא רק בימי החופשה, אלא בימים נוספים בטווח ימי החופשה אז הם לא יצטרכו להתכנס לתוך המחיר הזה המפוקח, אלא בגין אותם ימים תהיה תוספת תשלום.

<נועה בן אריה: לגיטימי.

<נועה בן אריה: אף אחד לא מבקש לעבוד חינם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הבהרה מספקת.

<ענת הוכנר: כן, אבל יש עכשיו הדיון על החופשות - -

יעקב מרגי: שוב, "כן, אבל"?

<ענת הוכנר: אמרת לא להגיד לא, אז אני אומרת כן.

<ענת הוכנר: יש עכשיו כל הדיון על החופשות, ובתוכו גם ארבעה ימים שהם אסרו חג.

<ענת הוכנר: אלה ארבעה ימים.

<ענת הוכנר: ברור שמנסים להכניס את אסרו חג פנימה אז אנחנו כן צריכים להתייחס כדי שלא יבואו המפעילים, ויגידו שארבעת הימים האלה זה עוד ככה.

<ענת הוכנר: אם זה נכנס ללוח החופשות זה נכנס.

יעקב מרגי: אם הפיקוח נכנס ללוח החופשות של משרד החינוך מה שיחול על לוח החופשות יחול.

יעקב מרגי: סיימנו את הנקודה הזאת.

יעקב מרגי: בבקשה, נינא.

- קרן: רק לוודא – סעיף 6 שמעגן את הסמכות של רשות הבריאות יידון בהמשך, נכון?

יעקב מרגי: אמרנו את זה.

<מירב ישראלי: זה חלק מכל ההסדר.

יעקב מרגי: סעיף 8, בבקשה.

<מירב ישראלי: אני משערת שגם זה יהיה במסגרת ההסדר הכללי.

יעקב מרגי: הסעיף הזה בהתאם.

יעקב מרגי: הוא שינוי נוסח.

<מירב ישראלי: כאן משרד החינוך אמר לי שהם שקלו לעשות את זה בגן ילדים, והם עדיין בנושא הזה.

<ליאור דגן: זה לא רלוונטי לבתי ספר.

יעקב מרגי: למה לא?

<מיכל חורין: ההערה נכונה כי ההגדרה פה נקראת "צהרון", וכשאנחנו מתייחסים לצהרון אנחנו יכולים להתייחס גם לגן ילדים וגם לבית ספר.

<מיכל חורין: לכן ייתכן שהמספר המקסימלי בצהרון בבית ספר לא יכול לתפוס פה.

יעקב מרגי: מה מספר הילדים המקסימלי היום בכיתות א'-ג'?

<מיכל חורין: תלוי כמה מסגרות יש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פר-קבוצה.

<נועה בן אריה: זה בדיוק העניין, שההגדרה בסעיף 9 לא מדויקת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פר-קבוצה.

יעקב מרגי: קודם כול המהות ואחר כך ההגדרה.

<דודי מזרחי: מבחינת התקצוב המספר המקסימלי בכיתות א' הוא 34.

<דודי מזרחי: יחד עם זאת במקרים שיש שכבה אחת בודדת שיש בה עד 40 ילדים, לא נפצל את הכיתות לשניים.

<דודי מזרחי: לכן במקרה קיצוני – ואין הרבה כיתות כאלה בישראל – המספר המקסימלי הוא 40.

<דודי מזרחי: מעל המספר הזה חוקית אנחנו לא מאשרים לעשות את זה.

<דודי מזרחי: בגן ילדים המספר הוא 35.

<דודי מזרחי: הדבר דורש עיון ביחס לצהרון מאחר שזה לא אותו פרופיל כוח אדם.

יעקב מרגי: נקבל תשובות לדיון הבא?

<דודי מזרחי: כן.

יעקב מרגי: אני לא יכול לשאול שאלות כי אני לא יודע מה הם יביאו.

יעקב מרגי: כשהם יביאו נדון על זה.

<ליאור דגן: - - -

יעקב מרגי: בבקשה.

<ליאור דגן: יש משהו שהוא לא דייק בו.

<ליאור דגן: ההגדרה היא שבצהרון לא ישהו יותר מ-35 ילדים.

<ליאור דגן: צהרון בבית ספר בכיתות א' - - - כמקשה אחת.

יעקב מרגי: שוב לא הקשבת.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו אמרנו שמדברים פר-כיתה.

<ליאור דגן: אני שמעתי שהוא אמר כיתה, אבל צריך לכתוב את זה בחוק.

יעקב מרגי: אז חכה.

<נועה בן אריה: אבל אמרנו שנתקן את זה כשנתקן את זה.

<ליאור דגן: אז לא הקשבתי.

יעקב מרגי: אתה יודע, כשרס"ר משמעת קולט שם של בן אדם בפלוגה.

<ליאור דגן: אני דווקא תופס את זה כדבר חיובי, רק שתדע.

יעקב מרגי: לי זה עלה ביוקר, אז תיזהר.

יעקב מרגי: התייחסויות.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<שרון קוטלר: אני אימא בתל-אביב.

יעקב מרגי: תל-אביב.

<שרון קוטלר: תל-אביב איננה מקשה אחת.

<שרון קוטלר: יש פה כל מיני קולות מתל-אביב.

<שרון קוטלר: אני אימא מתל-אביב.

יעקב מרגי: מותר לך.

<שרון קוטלר: אני פעילה בוועד ההורים אצלי בגן.

<שרון קוטלר: בעניין מספר הילדים בצהרון עם גננת וסייעת חוזר אלי לסעיף 5(6) בנוגע ל"היחס בין עובדי הצהרון לבין מספר הילדים השוהים בו".

<שרון קוטלר: אני מבינה שהסעיף הזה עוד לא סגור – אם זה 32 או 35 ילדים, אבל אני תוהה מה קורה אם מספר הילדים מגיע ל-32 ילדים – האם גננת וסייעת מתחברות לסייעת נוספת כמו בטרום טרום חובה?

<שרון קוטלר: מהו הדין?

<שרון קוטלר: למשל אצלנו היו בקיץ בשנה שעברה 32 ילדים בצהרון, וגננת וסייעת זה לא מספיק.

יעקב מרגי: השאלה ברורה.

יעקב מרגי: בואי נשמע.

<שרון קוטלר: אם מותר לי עוד שאלה – יש לנו בגן ילד בשילוב.

<שרון קוטלר: אני מאוד שמחה על הדבר הזה.

<שרון קוטלר: מפעילת הצהרונים אצלנו לא הסכימה לקבל אותו במהלך השנה.

<שרון קוטלר: אני מאוד כעסתי כוועד ההורים כיוון שאני חושבת שראוי שהוא ישתלב גם בצהרון - -

יעקב מרגי: תעצרי כי משרד החינוך לא מקשיב לך.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על השאלה הזאת קודם.

<שרון קוטלר: אני אשמח להבהרה בנושא הזה כיוון שהוא ראוי להיות בצהרון כמו הילד שלי.

יעקב מרגי: בגן יש להם ילד בשילוב, והיא שמחה על כך.

יעקב מרגי: יש לכם תשובות?

<מיכל חורין: ההערה הכללית שלנו שבעצם הסעיף הזה והסעיפים הבאים נוגעים לסל השירותים.

<מיכל חורין: לכן מאחר שמראש סל השירותים זה משהו שייקבע בהמשך אז אלה דברים שאנחנו חושבים עליהם.

יעקב מרגי: מה זה "ייקבע בהמשך"?

יעקב מרגי: לא הבנתי.

<מיכל חורין: אנחנו חשבנו שלא יהיה נכון לקבוע בחוק עצמו את סל השירותים.

<קריאה: נהפוך הוא.

<קריאה: לאיזה סעיפים היא מתייחסת?

יעקב מרגי: גברתי, לא.

יעקב מרגי: עוד לא הבנתי.

יעקב מרגי: את רוצה להבין לפני?

יעקב מרגי: הרי דנו בזה קודם.

יעקב מרגי: אם מישהו חשב שהחוק הזה בא לפקח על מחיר - -

<מיכל חורין: לא, חלילה.

<מיכל חורין: חוץ מהמחיר הוא קובע ששר החינוך צריך לקבוע את סל השירותים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו רוצים את הדברים הבסיסיים.

<נועה בן אריה: סל השירותים, מחיר וזהו.

<מיכל חורין: סל השירותים ייקבע באיזשהו צו או תקנות.

<נועה בן אריה: אני רוצה לבקש משהו.

<נועה בן אריה: מבחינת האסתטיקה החקיקתית אני לא מתערבת למדינה.

<נועה בן אריה: אני מתעסקת במהות.

<נועה בן אריה: במהות החוק הזה צריך להגשים שתי מטרות עיקריות: א', זה מחיר מפוקח ומבוקר שלא יחרוג ממשהו, והשני, שבגין אותו מחיר יהיה סטנדרט ראוי, סל שירותים ראוי.

<נועה בן אריה: לטעמנו, הדרך היחידה להוביל את המדינה לעשות את הדברים בקצב הראוי כדי שנפגוש את החוק הזה בביצוע בתחילת שנת לימודים זה בתוך החקיקה.

<נועה בן אריה: אתם חושבים אחרת?

<נועה בן אריה: זה בסדר.

<נועה בן אריה: אבל לא יכולה להיות מציאות שנעביר חוק כזה שיצריך סל שירותים שאותו תחליטו שהוא צריך להיקבע בתקנות; התקנות ייקבעו ב-2021, ובינתיים לא יהיה חוק ולא יהיה יישום.

<נועה בן אריה: זאת לא המטרה שלנו.

<נועה בן אריה: לזה לא נוכל להסכים.

<מיכל חורין: אני מזכירה שבכל מקרה לפחות ההתחלה של היישום של החוק או של הקול הקורא אמור להתחיל כבר בשנה הקרובה.

<נועה בן אריה: שימי לב שאנחנו כל הזמן חוזרים אל הקול הקורא.

<נועה בן אריה: יש הבדל בקול הקורא.

<נועה בן אריה: ראשית הוא לא חל על אותן שכבות גיל; שנית, יש מקומות שהוא לא חל בכלל בגני הילדים; שלישית, אנחנו נמצאים במצב שבו הסטנדרטיזציה, בין היתר, תלויה במימון מדינה אחר.

<נועה בן אריה: לכן כשאנחנו מסתכלים על זה כאן במסגרת החקיקה שאנחנו רוצים לייצר סטנדרטיזציה שמיישרת קו כלפי כל המדינה אנחנו צריכים לוודא בצורה שהיא ישימה מחר בבוקר.

<דודי מזרחי: אין לזה אח ורע, למיטב ידיעתי, בדיני חינוך או בכלל.

<דודי מזרחי: כי אם כבר רוצים להיכנס לרזולוציות - -

<נועה בן אריה: - - -

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: סליחה, עם כל הכבוד, אני מבין שסיפרתי בלוף, ואני מאמין בו.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שגם אתה תאמין בו.

יעקב מרגי: אני אסביר למה אני מתכוון.

יעקב מרגי: אנחנו כפינו על משרד החינוך להיכנס לזה.

יעקב מרגי: אתם לא הייתם שם.

יעקב מרגי: אתם הייתם צינור להעביר בייביסיטר במסגרת 1, 2, 3.

<דודי מזרחי: אל תגיד ככה.

יעקב מרגי: זה הניסוח שלי.

יעקב מרגי: אם מישהו ייפגע אני אחזור בי בסוף.

<דודי מזרחי: אני נפגעתי.

יעקב מרגי: תן לי צ'אנס.

יעקב מרגי: עשיתם מסגרת כלשהי טובה פחות או יותר.

יעקב מרגי: הציבור הציף את זה, ואמר, עם כל הכבוד, הרציונל זה יום חינוך ארוך, ואז לא היינו דנים בכלל בכל הסיפור.

יעקב מרגי: אין את זה.

יעקב מרגי: זאת מסגרת המשך של הלימודים, ואנחנו לא רוצים שהוא יעבור מכיסא לנמנמת.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים שהוא ימשיך עם רצף כלשהו וייתנו תוכן שיחזיק את הילד ויתרום לו.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להכניס לחוק הזה סל שירותים.

יעקב מרגי: אנחנו לא קובעים את התכנים של המפמ"ר.

יעקב מרגי: אם תקימו מפמ"ר או יחידה אין לנו כוונה להיכנס לתכנים שלכם.

<דודי מזרחי: עובדים על זה.

יעקב מרגי: תעבדו, אין לי בעיה.

יעקב מרגי: אתם צריכים להחזיק את אותן אנדרטאות.

יעקב מרגי: אבל צריך לקבוע סל.

יעקב מרגי: איך יהיה הסל ואיך תעשו אותו?

יעקב מרגי: – אבל יהיה סל בחוק.

יעקב מרגי: אם לא, אין חוק.

יפעת שאשא ביטון: לא ברזולוציות הקטנות.

יפעת שאשא ביטון: במסגרת שלו.

יעקב מרגי: השר וצוותו הבינו את זה ורוצים את זה.

יעקב מרגי: זה שבמשרד החינוך לא אוהבים חקיקה באופן מסורתי, ואוהבים כל מיני חוזרי מנכ"ל ותקנות ונהלים – לא יהיה.

יעקב מרגי: בחוק הזה יהיה חוק.

<נועה בן אריה: אין לי בעיה שזה יהיה תוספת, שזה יהיה צו.

<נועה בן אריה: אבל זה יקרה בד בבד עם החקיקה.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: אין לי בעיה.

<נועה בן אריה: תעשו תוספת.

<נועה בן אריה: אנחנו מכירים את חוק ייעוד כספי חינוך.

<נועה בן אריה: אתם מוסיפים עליו במסגרת תוספות וצו.

<נועה בן אריה: אל תגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: במסגרת הבסיסית שתיכנס.

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה את הרזולוציות התקציביות.

יעקב מרגי: זה מה שאמרתי לו.

<מיכל חורין: אבל עושה רושם שכאן זה יורד לרזולוציות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: כשאני מדברת על כוח אדם, הרי אנחנו לא ניתן שום אפשרות בגלל שזה לא כתוב בחוק שמישהו יחליט שהוא מסתפק בבן אדם אחד שיחזיק את הצהרון.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני אזכיר לכם עוונות ראשונים?

יעקב מרגי: אני אזכיר לך מה היה גובה התקנה של הצהרונים בהתחלה ומה נעשה עם הקיזוז שלה?

יעקב מרגי: אני רוצה לקבוע בחוק את הסל.

יעקב מרגי: האוצר עושה צעד ומביא 900 מיליון שקל לסוגיה הזאת, אז אני רוצה שהיא תצא לטובת הילדים, ולא מחר נמצא שבגלל שהסל לא הוגדר זה עלה רק 500 ורק 450, ומישהו לקח את זה למשהו אחר.

יעקב מרגי: לא רוצה.

<מיכל חורין: אז אתם רוצים להכניס עכשיו לחקיקה שהרשות תמנה רכז על כל 15 ילדים?

<מיכל חורין: זאת הרזולוציה שאתם רוצים לרדת אליה בחוק?

<מיכל חורין: שימונה רכז על כל 15 ילדים?

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: עכשיו דיברת דברי חוכמה.

<נועה בן אריה: אני מוכנה שתהיה תוספת שבחוק.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים להידבר, ואנחנו יודעים מה רצונם של השרים.

יעקב מרגי: עד לדיון הבא תיצרו את האינטראקציה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הבא יהיה בהקדם.

יעקב מרגי: כשאני אומר הדיון הבא אני מתכוון לשבוע.

<קריאה: סליחה, אדוני - -

יעקב מרגי: לא סלחתי לך.

יעקב מרגי: כשאסלח לך תדברי.

<שאול קירשנבאום: אני ממשרד האוצר.

<שאול קירשנבאום: מקובל עלי מה שאתה אומר.

<שאול קירשנבאום: יש פה מחיר מקסימום, ויש לנו גם מודל בקול הקורא שיש סל שירותים נוספים.

<שאול קירשנבאום: לפי החוק עכשיו, זה גם לא מתאים כי זה מכריח את כולנו להיצמד למחיר המקסימום.

<שאול קירשנבאום: אם מישהו רוצה ב-650 שקלים להפעיל צהרון עד השעה 16:00 הוא לא יכול.

יפעת שאשא ביטון: למה לא? הוא יכול.

יפעת שאשא ביטון: עוד לא הגענו לסעיף הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים אותם על הקול הקורא, הכול בסדר.

<שאול קירשנבאום: אין בעיה.

<שאול קירשנבאום: רק אומר שצריך לדון על זה.

<שאול קירשנבאום: נדון, ונראה מה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: החוק הזה נכתב לפני שני המסלולים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שזה ייאמר.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שיצרנו - - - זה יהיה בהתאמה.

יעקב מרגי: רבותי, הגענו לשעה.

יעקב מרגי: הקדשנו שעתיים לדיון, והיה דיון טוב למרות שהוא התחיל בקולות אחרים.

יעקב מרגי: אני חייב להתחשבן עם הפוליטיקות הקטנות.

יעקב מרגי: זה הליך החקיקה.

יעקב מרגי: אנחנו עובדים לעומק עד הרזולוציות הקטנות.

יעקב מרגי: וטוב שכך.

יעקב מרגי: אף אחד לא עומד לרוץ בלי לשאול את השאלות.

יעקב מרגי: אני הגעתי לזמן של הדיון הבא.

יעקב מרגי: הדיון הבא הוא הוקרה למערך המילואים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להחמיץ אותו ולא לגזול להם.

יעקב מרגי: אז אנחנו עוצרים את הדיון בשלב הזה.

יעקב מרגי: כל מי שצריך להכין שיעורי בית יש לכם שבוע קלנדרי – לא ימי עבודה – להיות כאן עם תשובות, כולל ניסוחים.

יעקב מרגי: אנחנו נצטרך לדבר גם עם הגורמים הפוליטיים שיצרו וילדו את הרציונל של החקיקה.

יעקב מרגי: למרות שהטונים היו גבוהים לפעמים תודה לכל מי שתרם לדיון.

יעקב מרגי: אני מזמין אתכם גם לדיונים הבאים כדי לתרום לטובת החקיקה.

<קריאות: תודה רבה.

יעקב מרגי: יום טוב.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.