ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 406, 2017-06-19 11:35

ניסן סלומינסקי: רבותי, בוקר טוב, צהרים טובים לחבריי חברי הכנסת, לאנשי הממלכה, לכל הגופים המצטרפים.

ניסן סלומינסקי: הנושא שלנו זה דיון מהיר בבקשה מאוד פשוטה וברורה.

ניסן סלומינסקי: המגיש יציג אותה עוד דקה, ייצוג בבג"ץ של הרבנות הראשית.

ניסן סלומינסקי: נשמע את המציג, ואחר כך את נציג הרבנות הראשית, מי זה?

<הראל גולדברג: אני יועץ משפטי של הרבנות הראשית, אני לא בטוח שאני נציג מוסמך כאן לצורך הדיון הזה.

<קריאה: יש פה ניגוד עניינים.

<קריאה: ..

<קריאה: נציג האוטונומיה החדשה של הרבנות הראשית.

ניסן סלומינסקי: אז הרבנות הראשית לא שלחה נציג, רק אותך?

<הראל גולדברג: ראש לשכת הרב הראשי בדרך.

ניסן סלומינסקי: יש כאן גם פנים חדשות.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להזכיר, שאנחנו משתדלים מאוד שידבר רק מי שמקבל את רשות הדיבור.

ניסן סלומינסקי: דברי חכמים בנחת נשמעים, הכוונה שרק אחד, זה שקיבל את רשות הדיבור, מדבר ואף אחד לא מפריע לו.

ניסן סלומינסקי: למי שיש הערות, שירשום ואחר כך כשיקבל את זכות הדיבור, יוכל לדבר.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש להקפיד שנלך בדרך הזאת, ואז נוכל אולי למצות את הדיון.

ניסן סלומינסקי: בצלאל, תציג את הנושא בקצרה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני יושב הראש.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה בראש ובראשונה לומר במה לפחות מבחינתי הדיון הזה לא אמור לעסוק.

בצלאל סמוטריץ': אני רואה כאן את היושבים סביב השולחן.

בצלאל סמוטריץ': הדיון הזה לא אמור לעסוק במתווה הכותל, אם הוא טוב או רע.

בצלאל סמוטריץ': הוא גם לא אמור לעסוק בעמדת המדינה, הממשלה בהקשר הזה, אם הוא טוב או רע.

בצלאל סמוטריץ': זה דיון חשוב, נכון, קיימנו אותו בוועדת הפנים, נקיים עוד דיונים כאלה.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שגם לכנסת יש מה לומר על העניין מעבר לממשלה.

בצלאל סמוטריץ': הדיון הזה אמור לעסוק – ולכן הוא נמצא בפורום המכובד הזה של ועדת החוקה, החוק ומשפט של הכנסת – בשאלה מאוד מאוד ספציפית, מה היא הדרך הנכונה, שבאמצעותה אמורה לבוא לידי ביטוי בפני בית המשפט שדן כרגע בסוגיה הזו.

בצלאל סמוטריץ': אגב, הדיון גם לא עוסק בשאלת סמכותו של בג"צ, האם הוא הפורום הנאות או לא נאות לדון בזה.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שלי, כמו לכל אחד מן היושבים כאן, יש מה לומר, מתווה הכותל, איך הוא התקבל ועל בג"צ.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא הנקודה.

בצלאל סמוטריץ': בהינתן שיש דיון כרגע, הוגשו עתירות, בית המשפט דן בזה, מה היא הדרך הנכונה ביותר שבאמצעותה תיפרס בפני בית המשפט היריעה כולו, באופן שבו הוא יוכל להחליט אחרי שכל היריעה תיפרס.

בצלאל סמוטריץ': זה לא סוד שבין הרבנות הראשית לישראל לבין הממשלה, היא כמובן מיוצגת על ידי היועץ המשפטי לממשלה, ישנה אי-הסכמה ביחס להרבה מאוד אלמנטים סביב הדיון הזה - ביחס לסמכותו של בית המשפט לדון, ביחס לתוקפה וחוקיותה של החלטת הממשלה, גם בשאלת הפרוצדורה של האופן בו היא התקבלה, גם בשאלה המהותית, האם אפשר או אי אפשר, נכון או לא נכון לייצר מתווה כזה בכותל.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אני כרגע לא דן בכלל בנושא לגופו, אבל בהינתן שיש עמדה מאוד מאוד ברורה לרבנות הראשית, ובהינתן שהרבנות הראשית היא הגורם המוסמך במדינת ישראל – ואגב, בעיני היא יותר מאשר זרוע של המדינה בהקשר הזה, הרב הראשי הוא ראש העדה הדתית, למיטב הבנתי המשפטית.

אלעזר שטרן: - - -

בצלאל סמוטריץ': בסדר, זה מעמדו המשפטי היום.

בצלאל סמוטריץ': אלעזר, אולי אהיה מוכן יחד אתך לשנות את החוק, אבל יש חוק כזה היום, ובכובעי זה אני לא בטוח שהוא רשות שכפופה.

בצלאל סמוטריץ': מה היא הדרך הנכונה?

בצלאל סמוטריץ': נכון להיום, למיטב ידיעתי, גם במכתב שאני קיבלתי מן היועץ, היועץ המשפטי לממשלה מסרב לאפשר לרבנות הראשית להציג את עמדתה בפני בית המשפט.

בצלאל סמוטריץ': הוא מבקש לעשות את זה באמצעות מי שמייצג את הממשלה, ואני חושב שמדובר בטעות, ולכן ביקשתי את הדיון.

בצלאל סמוטריץ': מדובר בטעות מכמה סיבות.

בצלאל סמוטריץ': טעות ראשונה, כפי שאמרתי קודם, אני חושב שהרבנות איננה רשות שהיא חלק מהממשלה במובן הפשוט, ובעניין הזה אני אשמח לשמוע מנציגי משרד המשפטים, לקבל את הקריטריונים להבחנה.

בצלאל סמוטריץ': נניח בתי הדין הרבניים, כאשר יש עתירה נגדם, מתייצבים באופן עצמאי.

בצלאל סמוטריץ': הם לא מיוצגים באמצעות מחלקת בג"צים, אלא בזמנו – היום הוא מנהל בתי הדין, אבל היה בזמנו יועץ משפטי יעקבי, אני זוכר אותו כפרקליט שהיה מופיע, ישבנו יחד בדיון באולם בבג"ץ, ולא היתה טענה שמאחר שבתי הדין הם חלק ממדינת ישראל, הם מיוצגים על ידי מחלקת הבג"צים.

בצלאל סמוטריץ': אז אני אשמח לשמוע מכם מה הקריטריונים.

בצלאל סמוטריץ': מבחינה יבשה, איזה גוף מבחינת

בצלאל סמוטריץ': כם הוא חלק והוא לא מיוצג עצמאית אלא באמצעות היועץ, ואיזה גוף הוא גוף שכן עצמאי ומיוצג עצמאית.

בצלאל סמוטריץ': נקודה נוספת, אני חושב שכיוון שמדובר בסוגיה שיש בה אלמנטים הלכתיים מובהקים – יש בה אלמנטים משפטיים, ובהיבט הזה מקובל עלי שהיועץ המשפטי לממשלה מייצג את הממשלה, אבל יש בה היבטים הלכתיים מובהקים – ובהיבטים הלכתיים, האינסטנציה המוסמכת במדינת ישראל, שוב אפשר לאהוב את זה ואפשר לא לאהוב את זה, לא מביע כרגע את דעתי, אבל עובדתית זה המצב החוקי הנהוג במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': מכיוון שהרבנות היא הגוף ההלכתי המוסמך, מן הראוי שקולה יישמע.

בצלאל סמוטריץ': דבר שלישי, יש כאן חשש ממראית עין של ניגוד עניינים בין היועץ המשפטי לממשלה, שבכובעו הקודם כמזכיר הממשלה גיבש את המתווה הזה, ואני משוכנע שהוא סבר וסבור עדיין שהוא עשה את הדבר לעם ישראל ולמדינת ישראל, אני נותן לו את הכבוד הראוי בעניין הזה.

יהודה גליק: יחד עם רב הכותל.

בצלאל סמוטריץ': יחד עם רב הכותל, אמרתי מראש שאני לא עסוק כרגע בגופו של עניין.

רחל עזריה: לא, אבל איך גובש המתווה זה לא גופו של ענין, זאת השיטה – אז אל תגיד לגופו של עניין.

בצלאל סמוטריץ': עוד פעם, לא הבעתי את דעתי.

בצלאל סמוטריץ': להפך, אמרתי שאני בעניין הזה מכבד את היועץ וחושב שהוא פעל כפי שהוא מבין, אבל סוף כל סוף הוא זה שגיבש את המתווה.

רחל עזריה: יחד עם רב הכותל.

בצלאל סמוטריץ': יחד עם רב הכותל, ובלי הרבנות הראשית.

בצלאל סמוטריץ': כעת נטענות טענות נגד המתווה שהוא גיבש, ונטענות טענות על ידי הרבנות הראשית, על כך שהיא לא היתה מעורבת במתווה, ולכן המתווה הזה איננו חוקי כנגד מי שגיבש את המתווה, ויש כאן חשש למראית עין – אני בורר את מילותיי בעדינות בכוונה – של ניגוד עניינים.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה לסיים בציטוט מתוך מאמר של פרופ' רות גביזון ואיתן לבונטין במאמר – עמדתו "המחייבת" של היועץ המשפטי לממשלה, ספר שמגר, מאמרים א', וכך כותבים הכותבים המלומדים: "צריך אפוא לקום ולשאול: מהי שלילת ייצוג, מכוח סמכותו השלטונית של היועץ המשפטי, אם לא כפייה שלטונית המדכאת ומשתיקה את היכולת להביע דעה?

בצלאל סמוטריץ': ואיזו דעה?

בצלאל סמוטריץ': – דעתן של רשויות ציבוריות, ובראשן הממשלה, אשר חזקה שהיא מייצגת את רצונו של הריבון בכבודו ובעצמו!

בצלאל סמוטריץ': נזכיר שוב: אין לפנינו שאלה מי צודק ומי קובע, שכן ההכרעה היא לעולם בידי בית המשפט".

בצלאל סמוטריץ': אני מזכיר, אנחנו נמצאים באולמו של בית המשפט, וכל השאלה היא האם בפני בית המשפט יונחו כלל הדעות, כדי שבית המשפט יוכל להכריע את ההכרעה האמיתית והצודקת.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, הוויכוח איננו בשאלה מי צודק או מי קובע, אם היועץ או הרבנות.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא הנקודה, שכן ההכרעה היא לעולם בידי בית המשפט.

בצלאל סמוטריץ': "הוויכוח הוא רק על הזכות הבסיסית להשמיע דעה, אותה דעה "שניתן נפשנו על הזכות להשמיעה" – זה כמובן ציטוט.

בצלאל סמוטריץ': "השאלה היא רק אם תיתכן כפייה שלטונית מטעם יועץ משפטי (נבחר או ממונה), המביאה לסתימת פיה של הרשות הציבורית בבית המשפט".

בצלאל סמוטריץ': השאלות ברורות וישיב כל אדם לפי הבנתו.

בצלאל סמוטריץ': לנו נראה, כי סירובו של היועץ לאפשר התמודדות, עלול להתפרש בין כהודאה בכך שהוא חושש, ואחרי ככלות הכול איננו בטוח בצדקתו, ולכן הוא לא רוצה שיובעו דעות אחרות מדעותיו בבית המשפט, ובין כאי-אמון מסיבה זו או אחרת בכוחו של בית המשפט לפסוק כדין ולהגיע לתוצאה הנכונה, גם אם תוצג בפניו העמדה הנוספת מעבר לעמדתו של היועץ.

בצלאל סמוטריץ': כך או אחרת, אין הדבר רצוי כלל ועיקר.

בצלאל סמוטריץ': אז אני הקטן אוחז בשולי גלימותיהם ומצטרף.

בצלאל סמוטריץ': אני יודע, טכנית הרי תוכלו להסביר לי עכשיו ועדת שמגר.

בצלאל סמוטריץ': עובדתית, יש עמדה שהיא סותרת את עמדתכם ב-180 מעלות, היא עמדה סופר רלוונטית, מכיוון שהיא של הגורם הכי מוסמך והכי רלוונטי לעניין, ואתם כרגע מונעים מבית המשפט את הזכות לקבל את העמדה הזו בצורה אותנטית, לא דרך התיווך שלכם, וכל הזמן הרי טוענים בצדק שעורך הדין הוא לא צינור, היועץ לא יכול לייצג את הממשלה בחוק ההסדרה, כי הוא לא מזדהה עם זה.

בצלאל סמוטריץ': אז לצפות שאתם תייצגו את עמדתה של הרבנות הראשית, שאתם לא מזדהים איתה, זה לא עושה שכל.

בצלאל סמוטריץ': אל תחששו, תנו אמון בבית המשפט שיודע להכריע.

בצלאל סמוטריץ': אל תחששו להביע דעה שסותרת את דעתכם – שוב, כאשר היא עמדה מבוססת, לא של איזה גורם קיקיוני, אלא של גוף כמו הרבנות.

בצלאל סמוטריץ': תנו לרבנות ייצוג עצמאי בבית המשפט, ועוד פעם, בית המשפט יפסוק.

בצלאל סמוטריץ': אם אני אוהב את הפסיקה או לא, זאת שאלה אחרת.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

אלעזר שטרן: אפשר הצעה לסדר קצרה?

ניסן סלומינסקי: לא לא.

אלעזר שטרן: קצרה מאוד, ניסן.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: מוזס מהמגישים לא נמצא פה.

אורי מקלב: אני במקומו.

ניסן סלומינסקי: תדבר כחבר כנסת, אני אתן לכם לדבר, אני רוצה רק לשמוע שני גופים, את הרבנות ואחר כך את משרד המשפטים ואז אני אתן לחברי הכנסת.

אלעזר שטרן: אני שמח שכיוונתי לדעת גדולים, זה מה שרציתי להציע.

ניסן סלומינסקי: ואחר כך חבריי חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: הרבנות הראשית.

<רפאל פרנק: בקיצור, אפשר להסכים לדברים שאמר חבר הכנסת סמוטריץ.

<רפאל פרנק: אני פניתי לפחות ב-10 פניות ליועץ המשפטי שלנו בבקשה – יש לפניו כל המכתבים – בכל התחומים שקשורים בכלל בנושאי הדת שיתנו לנו ייצוג עצמאי, שייתנו לנו לבטא את דעתנו.

<רפאל פרנק: הדבר בא לידי ביטוי גם בחוק הכשרות, כולם יודעים מה שקרה באותו דיון בבית המשפט.

<רפאל פרנק: בית המשפט עצמו הבין, שכשאין ייצוג לרבנות הראשית, אי אפשר לדון בצורה אמיתית בסוגיה.

רחל עזריה: זה לא מה שאני זוכרת שקרה בבית המשפט, לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שקרה.

רחל עזריה: לא, זה לא מה שקרה, אני הייתי בדיון ואתה לא היית בדיון.

בצלאל סמוטריץ': אני קראתי את פסק הדין, בפסק הדין הדברים נאמרו בצורה חד-משמעית.

בצלאל סמוטריץ': לא הייתי בדיון.

רחל עזריה: נכון, לא היית בדיון.

בצלאל סמוטריץ': אני חבר כנסת, אני לא עותר לבג"ץ.

<רפאל פרנק: זה דבר מינימלי שדנים עליו כל כך הרבה, וכתבנו את דעתנו לא פעם ולא פעמיים והבענו אותה וביקשנו שמי שייצג אותה, ואומרים לך: טוב, אולי גם דעתכם תובא בפני בית המשפט.

<רפאל פרנק: מה זה "אולי גם דעתכם תובא בפני בית המשפט?

<רפאל פרנק: את מי מייצגת פרקליטות המדינה בסוגיה הזאת?

<רפאל פרנק: איזה גורמים היא מייצגת?

<רפאל פרנק: הרי אנחנו נתבעים, אנחנו נמצאים בצד שתובעים אותנו, ולנו אין את האפשרות לבוא ולהביע את דעתנו.

<קריאה: אתם אוטונומיה?

רחל עזריה: מה, אתם מדינה בתוך מדינה?

רחל עזריה: אתם לא חלק ממדינת ישראל?

בצלאל סמוטריץ': הם הרבנות הראשית, הם אחראים לזה וזו עמדתם, היא הכי רלוונטית בעולם.

בצלאל סמוטריץ': מדינה בתוך מדינה?

רחל עזריה: מדינה בתוך מדינה.

ניסן סלומינסקי: רבותי חברי הכנסת, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: זכותו לומר את הדברים, ואם יש לך הערות, תרשמי ואחר כך תוכלי לדבר.

בצלאל סמוטריץ': הרבנות הראשית היא בהחלט יחידה, והחוק מכיר את זה.

ניסן סלומינסקי: בצלאל, אני מבקש.

<רפאל פרנק: כשמגישים סיכומים בדרך כלל, מבקשים מאתנו לחתום על תצהיר, שאנחנו מסכימים למה שנאמר.

<רפאל פרנק: לא יתכן שאני או גורם מטעם הרבנות הראשית יחתום על תצהיר על דבר שהוא לא מסכים לו.

<רפאל פרנק: אם יש בעיה משפטית במה שאנחנו רוצים להציג, זה סיפור אחר, אבל אם הטענות הן טענות לגיטימיות, טענות משפטיות שיש לדון בהן, זה שזה לא מוצא חן בעיני גורמים מסוימים להציג את העמדה זאת, זאת לא סיבה שיסתמו לנו את הפה.

<רפאל פרנק: גם פה אני מבקש שלא יסתמו לנו את הפה.

<רפאל פרנק: אנחנו לא מדינה בתוך מדינה, אנחנו מבקשים סעד מהמדינה לדבר שאנחנו זקוקים אליו.

רחל עזריה: סעד מהמדינה?

<רפאל פרנק: אנחנו מבקשים סעד מפה, מהמערכת, כי אנחנו לא מקבלים אותו מאף אחד.

<רפאל פרנק: לא יתכן שאנחנו אלה שנצטרך להתמודד עם הסוגיה הזאת, ולא יתנו לנו שום במה שנוכל להגיד מה שאנחנו חושבים.

<רפאל פרנק: לא יתכן דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': סותמים את הפה לרבנות הראשית.

ניסן סלומינסקי: בצלאל בבקשה, רחל בבקשה.

רחל עזריה: לא אמרתי כלום, אתה סותם לי את הפה אפילו שלא פתחתי אותו.

רחל עזריה: אבל אני הדוברת הבאה, אחרי שהשתקת אותי כשלא דיברתי, זה פיצוי.

<רפאל פרנק: את הדיון הזה אנחנו מנהלים עם הפרקליטות תקופה ארוכה.

<רפאל פרנק: אנחנו חשים כל הזמן, שיש התחמקות מוחלטת מדיון אמיתי בשאלה שאנחנו רוצים לדון בה והם רוצים להציג את הדברים כפי שהם רוצים.

<רפאל פרנק: לכן אנחנו חושבים שמבחינתנו יש צורך חשוב שדעתנו תובא לפני בית המשפט באופן שבו היא צריכה להיאמר וכמו שהיא ראויה להיאמר, כי אני לא חושב שיוכלו לדון בסוגיה הזאת, בלי שישמעו גם את דעת הרבנות הראשית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: הראל, בקצרה.

<הראל גולדברג: אין לי מה להוסיף על הדברים.

<רני נויבואר: בהתאם לפסיקת בית המשפט העליון ולמסורת המשפטית שהתגבשה במדינת ישראל, היועץ המשפטי לממשלה הוא בעל הסמכות הבלעדית לייצוג הממשלה ורשויות השלטון בפני בית המשפט, וזו החובה המוטלת עליו על פי דין.

<רני נויבואר: ועדת אגרנט – כשהמדינה מדברת בקול אחד, זה כן בא לידי ביטוי בוועדות שדנו במעמדו של היועץ המשפטי של הממשלה, והמדינה היא זו שמיוצגת באמצעות באי כוח שמוסמכים על ידי היועץ המשפטי לממשלה, וזאת פרקליטות המדינה.

<רני נויבואר: אני רוצה לציין שהוזכר כאן הוויכוח שבזמנו היה לגבי הכשרות והייצוג של הכשרות.

<רני נויבואר: אני רוצה לצטט את כבוד השופט רובינשטיין, שפרש לאחרונה: "לשיטתי יש לסייג דברים אלה באופן שהאפשרות לייצוג מעין זה – על ידי הרשות – תהא חריגה ונדירה מאוד", "אין מקום ל"פירוק לגורמים" של הייעוץ המשפטי כגוף ממלכתי אינטגרטיבי.

<רני נויבואר: נער הייתי וגם זקנתי, וראיתי לא אחת, לא שתיים ולא שלוש, ניסיונות של גורמים מיניסטריאליים [חס ושלום אני לא חושדת פה באף אחד כגורם מיניסטריאלי, אבל אנחנו מצטטים את כבוד השופט] מטעמים פוליטיים כאלה ואחרים, להזיז הצידה את הייעוץ המשפטי המוסדי על-ידי ייעוץ משפטי פרטי מצדם, שנשכר באופן מוזמן, וראוי להיזהר בכך מאוד, גם כאשר הכוונות טובות".

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים את היועץ המשפטי שלהם, לא ביקשנו אדם פרטי.

ניסן סלומינסקי: בצלאל, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: אל תעני בבקשה.

<רני נויבואר: אני רק אומר שאני מצטרפת לאמירה של השופט רובינשטיין בעניין הזה.

<רני נויבואר: אנחנו לא מחדשים לאף אחד סביב השולחן המכובד הזה, שהמדינה מדברת בקול אחד והמדינה מדברת מפי היועץ המשפטי לממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני שאלתי - - -

ניסן סלומינסקי: אני מבקש, אל תשאל שאלות עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': שאלתי שאלה.

ניסן סלומינסקי: לא, אל תשאל שאלות עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': שתענה.

ניסן סלומינסקי: תן לה לדבר.

ניסן סלומינסקי: היא תגיד מה שהיא רוצה, אחר כך אולי תהיה לך עוד פעם זכות, אולי.

<רני נויבואר: אם יש משהו שאני לא אתייחס אליו בדברים, תגיד לי: לא התייחסת.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא לא יגיד לך ואת תתייחסי.

<רני נויבואר: היושב ראש יגיד לי ואני אתייחס.

<רני נויבואר: צריך לקחת בחשבון, שהממשלה פה החליטה על מתווה.

<רני נויבואר: יש ממשלה במדינת ישראל, והממשלה החליטה היכן הדברים עומדים.

<רני נויבואר: היועץ המשפטי לממשלה מגן על עמדת הממשלה.

<רני נויבואר: עמדת הממשלה לצורך העניין לפני מתווה הכותל וגם עכשיו אחרי מתווה הכותל, אנחנו מגינים על עמדת הממשלה ביחס שבו צריכות להתנהל התפילות ברחבת הכותל העליונה וברחבת הכותל המיועדת לצורך העניין באזור הדרומי של הכותל המערבי.

<רני נויבואר: בעצם הרבנות פה מבקשת את האפשרות לבוא ולטעון נגד עמדת הממשלה.

<רני נויבואר: אולי זה לא היה ברור, לאורך כל הדיונים בכל הנושאים שבהם הרבנות הראשית מעורבת, אנחנו רואים חשיבות רבה גם בעמדת הרבנות הראשית וגם בעמדת רב הכותל, ובהקשר הזה מבחינתנו הן רשויות מדינה שצריכות לנהוג לפי חוק ולפי הכללים המקובלים.

<רני נויבואר: לצורך העניין, אנחנו שוקלים אותם בכובד ראש.

<רני נויבואר: שלא ישתמע, חס וחלילה, שיש איזשהו זלזול בעמדת הרבנות הראשית מבחינת היועץ המשפטי לממשלה.

<רני נויבואר: עם זאת, הרבנות הראשית לממשלה היא איננה חזות הכול.

<רני נויבואר: יש ממשלה בישראל, והממשלה היא זו שקבעה לצורך העניין את האופן שבו צריכות להתנהל לדעתה התפילות ברחבות הכותל, ברחבה הדרומית לצורך העניין, ולכן הרבנות מבקשת פה לייצג את עמדתה שלא כעמדת הממשלה, בניגוד להרבה דיונים שבהם יש דיונים מאוד גדולים על מעמדו של היועץ המשפטי לממשלה במקום שהממשלה חושבת משהו והיועץ המשפטי לממשלה חושב שאותה רשות טועה בהבנתה את המשפט.

<רני נויבואר: פה אנחנו חושבים לצורך העניין שאנחנו מגינים על עמדת הממשלה, וכאן יש בקשה לייצוג ספציפי של עמדת הרבנות מול עמדת הממשלה, שזה מצב קצת שונה מהמצב הרגיל שבדרך כלל מדברים עליו.

<רני נויבואר: אני רוצה לחדד את עמדת היועץ המשפטי לממשלה.

<רני נויבואר: לצורך העניין, עמדת היועץ המשפטי לממשלה היא שעמדת הרבנות הראשית תובא בכתבה אל בית המשפט ובית המשפט יוכל לעיין בה.

<רני נויבואר: כל מה שדובר זה שלא יהיה לה ייצוג נפרד, במובן זה שלא יהיה לה ייצוג נפרד במובן זה שלא יהיה עורך דין שייצג אותה כיועץ משפטי פרטי, ובהקשר הזה אנחנו צריכים להבין שהעמדה כן תובא לידיעת השופטים, כפי שהיא נכתבה.

<רני נויבואר: אני לא רוצה להיכנס לדיונים המהותיים בבג"צים סביב הכותל שיש לכאן ולכאן ולכאן ולכאן ולכאן ולכאן, אבל צריך לחדד שבסוף רוב הטיעונים שנטענו, הם טיעונים שכבר נידונו וחלקם כבר נפסקו, אז צריך גם לקחת את זה בחשבון.

<רני נויבואר: אין כאן איזשהו טיעון, שהוא בסופו של דבר טיעון שבית המשפט העליון איננו מודע לו.

<רני נויבואר: אנחנו חושבים שרוב הדברים כבר נשמעו, ממילא הרבנות ביקשה, ואנחנו נביא את הדברים האלה לידיעת בית המשפט.

<רני נויבואר: באשר להתייחסות לשאלות שאתה הזכרת, באשר למעמדם של בתי הדין הרבניים, איגי, תרצה להתייחס?

<איגי פז: בקצרה, בתי הדין הם ערכאה שיפוטית, ולכן כאשר מוגשת עתירה על החלטה של בית דין עצמו, להבדיל מהנהלת בתי הדין הרבניים, כשהנהלת בתי הדין הרבניים היא יחידת סמך ממשלתית כמו הרבנות הראשית שהיא יחידת סמך ממשלתית, ואז הם מיוצגים על ידי היועץ המשפטי לממשלה ובאי כוחם.

<איגי פז: אבל כשאנחנו מדברים על עתירה על בית הדין עצמו, ממילא היועץ המשפטי לממשלה לא צריך להגן על ההחלטה, כי ההחלטה עומדת בפני עצמה, וזה ההבדל בין בתי הדין לבין הרבנות הראשית.

<איגי פז: הרבנות הראשית היא יחידת סמך ממשלתית, כפופה להחלטות הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': הרב הראשי - - -

ניסן סלומינסקי: לא, בצלאל.

בצלאל סמוטריץ': זה שאלות - - -

ניסן סלומינסקי: אני יודע, אבל אי אפשר, אחרים גם רוצים לדבר.

ניסן סלומינסקי: בוא ניתן להם להגיד את כל הדברים ואחר כך.

<רני נויבואר: אני רק אגיד במאמר מוסגר, שבתי הדין הרבניים כבתי דין – לגבי בג"ץ לגבי החלטות של בתי דין רבניים הן אקוויוולנטיות גם לערכאות שיפוט אחרות שנמצאות מחוץ למערכת האזרחית הרגילה, כמו בתי הדין לעבודה, שגם בהקשר הזה ההחלטה עומדת בפני עצמה והצדדים הם אלה שבאים לייצג את עניינם בפני בית המשפט העליון.

<רני נויבואר: בנוגע לאינסטנציה ההלכתית, אני חושבת שכן התייחסתי לזה כבר בדבריי, שאנחנו רואים ברבנות הראשית כחלק מהממשלה לטוב ולרע, ובהקשר הזה אנחנו רואים בו כחלק מהממשלה, כי הדיונים שמתקיימים במשרד המשפטים וכלל גורמי הממשלה אכן כוללים את הרבנות הראשית, גם בתפקידה כאינסטנציה הלכתית.

<רני נויבואר: נכון הוא שבפסיקת בית המשפט העליון בנוגע למתווה הכותל, בסופו של דבר שופטי בית המשפט העליון הם לא אינסטנציה הלכתית, ולכן השאלות שנשאלות במסגרת הדיונים סביב הכותל – הגם שהשופט אילון בזמנו בחר כן להתייחס להיבטים שנוגעים לתפילת נשים וחיוב נשים במצוות עשה שהזמן גרמן.

<רני נויבואר: בסופו של דבר, הדיון בבית המשפט העליון הוא לא סביב האינסטנציה ההלכתית, הוא כן סביב הנושא של סוגיית הכותל, כפי שנתפסת במשקפיים האזרחיות שלה, קרי חוק השמירה על המקומות הקדושים והמעמד הציבורי של הכותל.

<רני נויבואר: לכן צריך לקחת את פני הדברים האלה, ולהבין שבסופו של דבר זה לא כמו סוגיות דתיות אחרות שבהן המדינה נתנה משמעות יותר – למשל דיני נישואין וגירושין, שבהם המדינה נתנה משמעות יותר – רחבה למעמדה של הרבנות הראשית ושל בתי הדין הרבניים.

<רני נויבואר: בנוגע לטענה של היועץ המשפטי לממשלה, שנים עברו וכבר הזדקנתי וגיליתי שאנחנו דרג מקצועי בסופו של דבר, אנחנו משרתים את הממשלה וזה התפקיד שלנו, לבוא ולדאוג שהממשלה אמנם תפעל כחוק, אבל באופן עקרוני לדאוג שהממשלה תוכל לפעול, ולצורך העניין, תפקידו של היועץ המשפטי לממשלה בתפקידו הקודם כמזכיר הממשלה, אני מניחה שהוא פעל לטובת מה שהממשלה חשבה באותו זמן לעשות, ולכן כזרוע ארוכה הוא הביא לממשלה הצעה, שהיא בחרה לנכון לאמץ.

<רני נויבואר: עם זאת, אני בטוחה שהיועץ המשפטי לממשלה, כגורם מקצועי, יודע להתנתק מדברים שהוא עשה בעבר ודברים שהוא עושה היום, וכאיש מקצוע הוא יודע לבוא ולשים את עצמו במקומות הנכונים ולשקול את השיקולים הנכונים, ולכן אנחנו לא רואים ניגוד עניינים בזה שאדם לצורך העניין פעם הביא לממשלה את מה שהממשלה בחרה לתמוך ורצתה שהוא יביא, לבין תפקידו עכשיו בסופו של דבר כמגן על מתווה הכותל.

ניסן סלומינסקי: לפני שאני אתן לחבריי לדבר, אני רק רוצה לצטט לך – אני מניח שאת מכירה את השופט העליון סולברג: "מה רבה היתה אפוא הפתעתנו, כשגילינו בפתח הדיון, כי עמדת הרבנות הראשית כלל לא תיוצג ולא תישמע לפנינו.

ניסן סלומינסקי: מאחר שסברנו כי על פני הדברים, עמדת הרבנות הראשית ראויה להישמע" וכו' וכו'.

ניסן סלומינסקי: והוא אומר: וסברנו כי יש מקום לאפשר לה לפרוס את עמדתה לפנינו באופן בלתי אמצעי בהתאם להחלטתנו וכו' וכו'.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר: נרגענו כששמענו שאכן יופיע בפנינו בסוף כן הנציג עורך דין הראל, היועץ המשפטי, נרגענו קצת.

אורי מקלב: באיזה דיון זה היה?

ניסן סלומינסקי: בנושא הכשרות.

ניסן סלומינסקי: הוא מביא כאן את הוועדה המכובדת, ועדת שמגר.

ניסן סלומינסקי: את כל זה אני לא רוצה לצטט, כי חבל על הזמן: מן האמור – המסקנה שלו – מצטיירת תמונה ברורה, ולפיה בנידון דידן לא היה מקום לשלול מהרבנות הראשית את יומה בבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: עמדת הרבנות הראשית לבטח אינה עולה כדי אי-חוקיות ברורה וגלויה.

רחל עזריה: אבל הם באו ודיברו, אבל זה לא היה בצורה רשמית, אבל זה אומר שיש פתרונות.

רחל עזריה: זה אומר שגם עכשיו זה יכול - - -

ניסן סלומינסקי: מקוצר הזמן, אני לא קורא הכול, אבל באופן ברור הוא אומר שלא יעלה על הדעת והוא הופתע שלא חשבו שלא לתת ייצוג – חזותי מה שנקרא, לא בכתב, הוא כותב כאן אפילו בלתי אמצעי בהתאם להחלטתנו, שלא יעלה על הדעת דבר כזה בכלל, ולכן אני מניח שבסוף כן היה ייצוג לרבנות במקרה הזה, אז אנחנו יכולים להסיק גם פה כשמדובר על ייצוג שיאמרו את דבריהם.

ניסן סלומינסקי: קשה לדמיין למה ההתנגדות, שלא לדבר על זה שבזמנו היה לי גם סיכום עם המשרד שלכם שכן ייתנו להם להופיע.

אלעזר שטרן: יש לי השערות למה.

בצלאל סמוטריץ': אחרי שהם אמרו - - -

רחל עזריה: רגע, למי זכות הדיבור עכשיו?

רחל עזריה: אנחנו יושבים פה ושותקים, אני מרימה את היד ואתה משתיק.

רחל עזריה: זאת ועדה של הכנסת או ועדה מפלגתית?

אלעזר שטרן: רק הבית החרד"לי מדבר.

ניסן סלומינסקי: אלעזר, מה קרה לך?

ניסן סלומינסקי: חצי דקה שדיברתי, על זה אתה מדבר?

רחל עזריה: לא, יש לך חבר סיעה שמדבר ומדבר כאילו הוועדה שלו.

ניסן סלומינסקי: אבל בצלאל, אני משתיק אותו.

אלעזר שטרן: לא, אתה לא משתיק אותו, תוציא אותו כבר.

ניסן סלומינסקי: גם אתה נכנס באמצע.

בצלאל סמוטריץ': תגיד לי, זאת האסטרטגיה שלך?

רחל עזריה: אבל האסטרטגיה שלך לא נותנת לאף אחד לומר שום דבר.

רחל עזריה: אי אפשר לנהל ככה דיון.

ניסן סלומינסקי: תענוג, שני חברי כנסת שכל הזמן מתפרצים, שניכם כל הזמן מתפרצים.

אלעזר שטרן: באמת, מספיק עם השטויות האלה.

אלעזר שטרן: אנחנו מתפרצים?

ניסן סלומינסקי: אתה מתפרץ פעם שנייה ופעם שלישית.

רחל עזריה: בסדר, אבל אתה לא נותן לו לדבר, אנחנו חברי כנסת שמגיעים לדיון.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לתת לדבר, אבל אתם בינתיים רק מפריעים.

אלעזר שטרן: הבית החרד"לי מנהל את ועדת החוקה, שייתן לדבר.

ניסן סלומינסקי: אתה מתפרץ יותר מכולם, אתה שם לב?

אלעזר שטרן: נכון, אז מה, ברור, אבל יש לי ניסיון פה יותר מכולם.

ניסן סלומינסקי: לא, אין לך יותר ניסיון.

אלעזר שטרן: יש לי.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להגיד מה יש.

אלעזר שטרן: אתה רוצה להתחיל מה יש?

אלעזר שטרן: תתחיל לדבר.

ניסן סלומינסקי: לא.

אלעזר שטרן: אז אל תתחיל.

ניסן סלומינסקי: רחל, ואחר כך נמשיך הלאה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שכל אחד ידבר שלוש דקות כדי שנספיק ושכולם יוכלו לדבר.

רחל עזריה: לבצלאל היו שלוש דקות?

ניסן סלומינסקי: הוא המציע.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שלמציע אנחנו נותנים יותר.

רחל עזריה: אז אני מבקשת יותר משלוש דקות.

רחל עזריה: קודם כל, יש פה ניסיון עקבי לייצר מדינה בתוך מדינה.

רחל עזריה: זה ניסיון עקבי של הרבנות, זה חוזר על עצמו כל כמה זמן.

רחל עזריה: אפילו בהתייחסות של הרבנות, אחד הדברים שהדהים אותי, שמדברים מכוח דבר המלך.

רחל עזריה: זאת אומרת, יש פה ניסיון להתעלם מהעובדה שקמה מדינה.

מיכאל מלכיאלי: אגב, זה חוק.

מיכאל מלכיאלי: זה דבר המלך שלנו.

בצלאל סמוטריץ': - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אני אתחיל, איך אומרים, לקרוא מספרים ואחר כך להוציא.

ניסן סלומינסקי: אי אפשר ככה, בצלאל.

רחל עזריה: כאילו המדינה לא קמה.

רחל עזריה: אז קודם כל אני רוצה לספר לכם, מדינת ישראל קמה, ואני מבינה שהחקיקה במדינת ישראל כנראה מפריעה לחלק מהגורמים ברבנות הראשית, אבל זו המציאות, ועם זה אתם צריכים להתמודד.

רחל עזריה: יותר מזה, יש פה ניסיון לקרוע מבפנים את החברה הישראלית, לנסות להגדיר שיש שתי שיטות ולא שיש שיטה אחת שכולנו נמצאים מתחת למטריה שלה.

רחל עזריה: הניסיון הזה לקרוע יותר מכל מזכיר לי את סוף תקופת בית שני.

רחל עזריה: אם מישהו פה חושב שהוא יבוא אותנו אל הקצה וינסה להגדיר שיטה מנוגדת לשיטה של הרוב ולייצר פה מדינה בתוך מדינה, תדעו לכם שהמשבר שיהיה פה יהיה על הידיים שלכם.

רחל עזריה: אני לא חושבת שזה משהו שאתם רוצים להתמודד אתו.

רחל עזריה: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר, כששואלים לגבי בתי הדין הרבניים, אם בתי הדין הרבניים היו מתנהלים בצורה מצוינת, לא היו לנו מסורבות גט, הכול היה בסדר, עוד מילא.

רחל עזריה: אבל אנחנו מדברים על אינסטנציה של בית הדין הרבני, שהוא גם רשות מחוקקת כי בבית הדין הרבני מחליטים לפי איזה פסיקה ללכת, כמו ההחלטה ללכת על הפסיקה היחידאית שלה מהרשד"ם לגבי אישה שמעגנת את עצמה, מה שאף פוסק אחר לא מחליט, אבל משום מה בבית הדין הרבני החליטו ללכת על הפסיקה הזאת.

רחל עזריה: גם רשות מחוקקת, גם רשות שופטת כי זה בית הדין הרבני, וגם רשות מבצעת.

רחל עזריה: השיטה של הסמכויות של האיזונים והבלמים זה אחד הדברים הכי חשובים בדמוקרטיה.

רחל עזריה: מה שאתם מנסים לעשות זה לפורר אותנו מבפנים, וזה כמובן דבר שאנחנו לא ניתן לעשות.

רחל עזריה: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, שנעשה פה דיבור קצת בנועם, שברור, בית המשפט יחליט, בג"ץ יחליט, כל מה שאנחנו מבקשים זה את ההזדמנות לתת פתחון פה לומר דבר שצריך לומר אותו, כי אחרת משתיקים אותנו.

רחל עזריה: נכון שזה מה שנטען?

רחל עזריה: אבל תסתכלו במכתב של הרבנות הראשית אומרים משהו אחר, מדברים על זה שהעתירות האלה כלל אינן שפיטות.

רחל עזריה: אז שימו את הקלפים על השולחן ותודו שאתם רוצים לייצר מדינה בתוך מדינה, ותודו שאתם לא מוכנים לקבל את העובדה שיש פה מדינה ושקבלת ההחלטות לא נעשית רק על ידי הרבנות הראשית, והרבנות היא יחידת סמך, שיש לה זכויות מסוימות.

רחל עזריה: אני חושבת שכל אדם ציוני, צריך להתנגד לזה במאה אחוז, ועל אחת כמה וכמה הציונות הדתית.

רחל עזריה: אם אתם ציונות דתית, ולא חרד"לים, אז בוודאי שצריכה להיות התנגדות עקרונית במאת האחוזים כי אחרת אתם תפוררו מבפנים.

רחל עזריה: אני קוראת להתנגדות מלאה לעניין הזה.

רחל עזריה: אני רק רוצה לומר עוד דבר אחרון.

רחל עזריה: בית הדין הרבני, לצערי, נכשל פעם אחרי פעם בכל הנושא של גירושין.

רחל עזריה: אנחנו ראינו את זה בעניין של הגט מצפת, ולכן אני מתנגדת בתוקף להצעה הזו, כי היא פשוט מפוררת את החברה שלנו מבפנים, באצטלה לתת עוד הזדמנות לדבר, אבל בעצם יש פה ניסיון לחתור תחת הסמכות של המדינה.

ניסן סלומינסקי: מיכאל, בבקשה שלוש דקות.

מיכאל מלכיאלי: האמת היא שתכננתי לומר משהו אחד, לפני שרחל אמרה את מה שהיא אמרה.

מיכאל מלכיאלי: היא אמרה שההצעה הזאת מזכירה לה את טרום חורבן בית שני.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שההצעה הזאת מזכירה בדיוק את חורבן הבית השני.

מיכאל מלכיאלי: בית המקדש השני נחרב בגלל שהגיעו הבריונים והכניעו את דעתם בסמכות ובכוח על דעתם של הרבנים.

עודד פורר: הוא חרב בגלל שנאת חינם, שהובילה לעבודה זרה ולגילוי עריות.

רחל עזריה: - - - שיש דרך אחת להיות יהודי, וזאת הדרך היחידה.

מיכאל מלכיאלי: מה שקורה כאן זה שבתפקיד הבריונים נמצאים גם לצערנו משרד המשפטים וגם היועצים המשפטיים למיניהם.

יהודה גליק: בריונים?

מיכאל מלכיאלי: ואנחנו רואים, שעוד פעם ועוד פעם אומרים: אתם נכשלים בגטין, נכשלים בכל הנושא ההלכתי והכותל זה לא נושא הלכתי, משהו פרוצדורלי, איך כבוד השופט אמר?

מיכאל מלכיאלי: יש פה מניעים פוליטיים.

מיכאל מלכיאלי: ואני חושב שזאת בדיוק הטעות.

מיכאל מלכיאלי: כשהרבנים מגיעים ואומרים את הדעה שלהם, את עמדת ההלכה, זה פתאום נהפך למניעים פוליטיים, וכשכל העדר מגיע וקופץ, וכשמבינים ויודעים מה עומד מאחורי זה, לכרסם בעמדת הרבנות, לכרסם בקדושת הכותל – פתאום כאן אלה לא מניעים פוליטיים.

ענת ברקו: אתה מחלק את העולם לרבנים ולעדר?

ענת ברקו: לזה אתה מחלק את העולם?

ענת ברקו: לרבנים ולעדר?

ענת ברקו: זאת החלוקה שלך?

ענת ברקו: מה עם הנשים, לא מגיע להן להתפלל?

ענת ברקו: לא מגיע להן?

ענת ברקו: מה עם ארצות הברית, אתה רוצה לאבד את כל היהודים האלה?

מיכאל מלכיאלי: את רוצה לאבד את הכותל?

ענת ברקו: לא, אני לא אאבד את הכותל.

ענת ברקו: אתה רוצה לאבד את כל היהודים בארצות הברית ולהציג את זה באופן כזה?

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה שהכותל יהיה שייך ליהודים.

ענת ברקו: חוצפה.

<קריאה: מי זה היהודים?

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה שהנכדים שלי והנינים שלך יוכלו לבוא למקום הזה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה שהרבנות הראשית תקבל את הכבוד הראוי לה.

ענת ברקו: אתה מדיר את הנשים.

ניסן סלומינסקי: ענת, פעם שנייה.

ענת ברקו: כולם דיברו כאן.

ענת ברקו: אני מבינה שמפריע לך שנשים מדברות אצלך בוועדה, זה מה שנראה לי.

בצלאל סמוטריץ': ענת, יש גבול, יש גבול.

רחל עזריה: יש לך ס' יו"ר, עוזר יו"ר?

רחל עזריה: מה זה?

רחל עזריה: יש פה עוזר יו"ר?

רחל עזריה: יש פה עוזר יו"ר?

רחל עזריה: לא, אתה לא תקרא לסדר, אי אפשר להתנהל ככה, אני מצטערת, זאת בריונות.

בצלאל סמוטריץ': ענת, ענת.

רחל עזריה: אתה לא תגיד לאף אחד - - -

אורי מקלב: - - - ויכוח מי הוא יהודי.

רחל עזריה: מה זה הדבר הזה?

בצלאל סמוטריץ': - - -

ניסן סלומינסקי: רחל, בצלאל בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: אני מסיים.

מיכאל מלכיאלי: מה שאנחנו רואים כאן זה כרסום נוסף במעמדה של הרבנות הראשית.

מיכאל מלכיאלי: אי אפשר לומר - - -

רחל עזריה: מה זה הדבר הזה?

רחל עזריה: הוא צועק תמיד רק על נשים והוא הפך להיות העוזר ליו"ר, חלאס.

אורי מקלב: תתחילי לצעוק גם עלי...

בצלאל סמוטריץ': אני הבנתי ששום דבר אינטליגנטי אין מה להגיד בלי לצעוק.

ניסן סלומינסקי: בצלאל בבקשה, זה כבר בקריאה ראשונה.

רחל עזריה: אז נראה לי שגם אתה צריך להתנצל.

בצלאל סמוטריץ': את צועקת - - -

ניסן סלומינסקי: בצלאל, אתה בקריאה ראשונה, אתה רוצה לצאת?

רחל עזריה: כנראה שכן.

מיכאל מלכיאלי: המאבק פה הוא לא מאבק אם הרבנות כן תגיש או לא תגיש, אלא האם הרבנות היא כן חזות הכול בנושא שקשור לדת, או שיגיע איזה יועץ משפטי כזה או אחר ויגיד: אני אגיש את ייצוג הדת, וזאת הטעות.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שהבקשה של הרבנות היא בקשה נכונה ומוצדקת, כי אני חושב שהגיע הזמן לא לפלג את העם ולא להפוך לחורבן בית שני אלא לתת לדת, לאנשי הדת להציג אותה.

ענת ברקו: ומה עם הנשים?

<קריאה: מה הקשר לנשים?

רחל עזריה: מה זה מה הקשר לנשים?

ענת ברקו: לא מגיע להן גם משהו?

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להזכיר לכולם, שהדיון כאן הוא לא על המתווה ולא על הדברים האחרים, הנושא האם לרבנות הראשית יהיה ייצוג בבג"ץ או לא, אז אני מבקש מאנשים להתמקד בנושא עצמו ואל תיכנסו לנושא עצמו, כי הוא לא הנושא כאן.

ניסן סלומינסקי: יהודה בבקשה, שלוש דקות.

יהודה גליק: אני שמח שגם מי שלא מתפרץ יכול לדבר, זה מאוד נעים ונחמד.

יהודה גליק: בוקר טוב לכולם, אני ממש מבקש שכולנו ניקח נשימה, כי אנחנו הולכים פה לדבר על דבר מאוד רציני.

יהודה גליק: לפני כמה שבועות אני הופעתי בפני בג"ץ.

יהודה גליק: היתה לי עורכת דין שייצגה אותי ואני עמדתי לצידה.

יהודה גליק: בשלב מסוים רציתי להעיר משהו, אמר לי השופט רובנישטיין: לא, אתה לא יכול לדבר פה, כי אתה כבר מיוצג.

יהודה גליק: ככה אמר לי כבוד השופט רובינשטיין בבג"ץ.

יהודה גליק: כלומר, אם אתה מיוצג, אז אתה מיוצג.

יהודה גליק: לא יעלה על הדעת שמשרד הקליטה יבוא לבית משפט וירצה לייצג את עצמו ומשרד הרווחה ירצה לייצג את עצמו ומשרד הבריאות ירצה לייצג את עצמו וכל משרד ירצה לייצג את עצמו, ולכן יש ייעוץ משפטי.

יהודה גליק: תפקידו של הייעוץ המשפטי הוא לשמוע את כל הדעות ולהביא בפני בג"ץ את כל הדעות.

יהודה גליק: בנוסף לדבר הזה, ופה אני בכלל לא מבין, באמת אני לא מבין בכלל, לפני 50 שנה השמידו 100 בתים של משפחות, הקימו בית כנסת הכי גדול בעם היהודי, בית כנסת הכי פעיל בעם היהודי, הקימו בית הכנסת.

יהודה גליק: בית הכנסת הזה תופס 60 מטר מתוך 488 מטר של הכותל המערבי של הר הבית.

יהודה גליק: אגב, בניגוד למה שנאמר פה במכתב של הרבנות הראשית, יש כותל אחד, שריד יחיד, של בית מקדשנו.

יהודה גליק: הכותל הוא לא יחיד, הוא לא שריד והוא לא של בית מקדשנו.

יהודה גליק: חוץ מזה, המשפט הזה מדויק.

יהודה גליק: מה לעשות, הוא לא יחיד כי יש ארבעה.

יהודה גליק: הוא לא שריד כי הוא שלם, והוא לא של בית מקדשנו, הוא של הר הבית.

יהודה גליק: אבל לא משנה, בכל מקרה, הקימו שם בית כנסת.

יהודה גליק: עכשיו באה הממשלה ואומרת: אנחנו רוצים באזור אחר, שמעולם, מעולם, 50 מיליון שנה מאז המפץ הראשון לא היה שם בית כנסת, מעולם.

יהודה גליק: באה הממשלה ואומרת: אנחנו במסגרת הרצון שלנו להיענות לדברי הרב לאו – הרב לאו לפני שבוע בכנס הציונות הדתית אמר: רבותי, המשימה מספר אחת כיום היא יהדות הגולה, כך אמר.

יהודה גליק: כלומר, באה הממשלה ואמרה: אנחנו רוצים לתת פה מענה ליהדות, אנחנו רוצים במקום אחר שאין בו, מעולם לא היה בו בית כנסת, אנחנו רוצים לתת מקום ליהדות הגולה להתפלל.

יהודה גליק: באה הרבנות הראשית והיום מגישה מסמך, שאני פשוט התעלפתי.

יהודה גליק: אתם יודעים, בהר הבית לא מתפללים היהודים, למה?

יהודה גליק: כי יש שם טרוריסטים.

יהודה גליק: באה הרבנות הראשית בסעיף 51 ואומרת – רבותי, תקשיבו טוב – שאם תהיה תפילה מעורבת, היא תוביל בהכרח למהומות והפרות סדר כמו בהר הבית.

יהודה גליק: זאת אומרת, הדתיים שלנו זה כמו המחבלים בהר הבית.

מיכאל מלכיאלי: הרפורמים.

יהודה גליק: לא לא לא, הדתיים, מי יעשה את המהומות?

מיכאל מלכיאלי: הרפורמים.

יהודה גליק: אה, הם יעשו את המהומות?

מיכאל מלכיאלי: תקשיב טוב, תקרא טוב.

יהודה גליק: נאמר תפילה מעורבת תוביל בהכרח למהומות.

מיכאל מלכיאלי: על ידי הרפורמים.

מרב מיכאלי: מיכאל, אתה אין לך בושה?

מרב מיכאלי: אתה צריך להתבייש! להתבייש!

יהודה גליק: לא רק שהרבנות הראשית רוצה להציג את דעתה, לא רק שהרבנות הראשית רוצה לומר את דעתה, לא רק שהיא לא מסתפקת בזה שהייעוץ המשפטי יציג את דעתה, היא רוצה לבוא עם אקדח ולאיים על בית משפט.

יהודה גליק: במקום שהרבנות הראשית תעמוד בחזית ותקרא לציבור: תכבדו את זה שיש אחרים שנוהגים אחרת, תהיו אלה שדרכיהם דרכי נועם, תהיו תלמידי הרב קוק שמכיל את כל הציבור, עומדת הרבנות הראשית עם אקדח לבג"ץ: אם אתם תתנו פה, יהיו פה מהומות.

יהודה גליק: סליחה, מה?

יהודה גליק: אתם לא מתביישים?

יהודה גליק: יהיו מהומות, תשלח את המשטרה, תעצור את הטרוריסטים.

יהודה גליק: הרי זה בדיוק העניין, אנחנו במדינת חוק.

רחל עזריה: סוף תקופת בית שני, זה בדיוק זה.

רחל עזריה: אנחנו מתנהגים כמו סוף תקופת בית שני, בבקשה.

יהודה גליק: נקודה אחרונה ובזה אני מסיים.

יהודה גליק: מה הרבנות טוענת?

מרב מיכאלי: הוא אומר דברים מאוד חשובים.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, אבל זה לא הנושא.

יהודה גליק: הרבנות טוענת שמדובר פה על חלוקת הכותל.

יהודה גליק: לא היה ולא נברא, יש רחבת כותל ומדובר על הרחבת הכותל, כלומר: הרחבת הכותל רוצה לכבוש עוד.

יהודה גליק: כיבוש משחית, כידוע.

יהודה גליק: לא מדובר על זה, באה הרבנות הראשית שבמשך 50 שנה היתה מבסוטה שיש שם תפילה, ומה אומרת הרבנות הראשית?

יהודה גליק: אילו לא היו רפורמים שם, הם לא היו רוצים להרחיב, כלומר: באה הרבנות ואומרת: תשמעו, יש אזור אחר, לנו לא טוב מה שיש פה, לא כי אין מקום שם, אלא כי אנחנו לא מוכנים שמישהו אחר יתפלל, אנחנו רוצים לכבוש עוד.

יהודה גליק: האימפריאליזם הזה של הרבנות הראשית צריך להידחות על הסף.

יהודה גליק: אני סומך על הייעוץ המשפטי, שכפי שהוא הבטיח, ייצג את עמדת הרבנות הראשית כפי שהוא מייצג את כל ממשלת ישראל.

יהודה גליק: תודה.

ענת ברקו: יפה, דבר דבור על דבריו.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: בשונה מכל המקצועיות שאנחנו דורשים מהיועץ המשפטי בדרישות לפני שאנחנו ממנים יועץ משפטי, דרישות שיש להן סף גבוה בנושא הידע המשפטי שיש לו ובניסיון המשפטי, אין אפילו דרישה אחת בידע ההלכתי.

אורי מקלב: יועץ משפטי שנבחר במדינת ישראל, לצערנו, אין לו, לא אמור להיות לא ויכול להיות שאין לו שום ידע אפילו משהו בהלכה היהודית.

אורי מקלב: עכשיו אני שואל שאלה הכי פשוטה, האם זה לא פוגע בתהליכים שההלכה מעורבת בהם?

אורי מקלב: הרבנים הראשיים, בסופו של דבר, מדברים על ההר.

אורי מקלב: דיברו כאן על הכשרות.

אורי מקלב: אני מדמיין לעצמי את השופט רובינשטיין, שאומרים שהוא ידען גדול ושואל שאלות בנושא הלכה, מי יודע לתת את התשובה?

אורי מקלב: מי מייצג אותם?

אורי מקלב: הוא לא מתיימר, לא יכול להתיימר בכלל לדעת.

אורי מקלב: לכן אני אומר בעיני, ואני בטוח שגם בעיני הרבנים הראשיים, מה שעומד לנגד עיניהם והשקפת עולמם זאת ההלכה היהודית בלבד.

אורי מקלב: מכיוון שהם בפורום ממלכתי, הם יוצאים מנקודת הנחה שהחוק במדינת ישראל לא סותר את ההלכה.

אורי מקלב: לכן הם מוכנים להיות הרבנים הראשיים במדינת ישראל.

אורי מקלב: אם לא כן, הם לא היו מוכנים להיות רבנים ראשיים, בגלל שהם יוצאים מנקודת הנחה שההלכה היהודית היא זאת שקובעת עבורם, זאת עמדתם והשקפת עולמם, בהנחה שהחוק, המשפט העברי, בית המשפט והחוקה הישראלית לא סותרים את הדברים שהם אמונים עליהם.

אורי מקלב: לכן אנחנו לא יכולים בכלל להעלות על הדעת שלא יהיה להם ייצוג – לא רק ייצוג במקרה הזה, לפי דעתי צריכה להיות עצמאות ייצוגית באופן כללי לרבנים הראשיים, מכיוון שכאשר אנחנו מדברים על הלכה, וההלכה היהודית היא הקובעת, ראינו את זה בכשרות וראינו את זה בנושאים אחרים שמגיעים לבג"ץ ובדיונים אחרים, מי שצריך לייצג אותם, בוודאי שייצוג מטעמם, כשאנחנו אומרים שיש להם הסכמה עם הייצוג השני שהוא ייצוג מקצועי, אבל כשמדובר על ערכים, כשמדובר על הלכה ולא על דברים של אדמיניסטרציה - - -

אלעזר שטרן: ערכים או הלכה?

אורי מקלב: ערכים הלכתיים, זה הולך גם ביחד.

אורי מקלב: זה נכון, לפעמים זה לא חייב להיות ביחד, אבל במקרים האלה אנחנו מדברים רק על ההלכה - - -

ענת ברקו: אבל חלק מהציבור החרדי לא מקבל את זה בכלל.

אורי מקלב: אבל הם מייצגים את עצמם, הם רבנים ראשיים, הם גוף עצמאי, גם לא נקבע שכל הציבור צריך להסכים איתם.

אורי מקלב: רבנים ראשיים לא צריכים לייצג את כל הציבור בסופו של דבר.

אורי מקלב: הם מייצגים דבר אחד, כפי שהם מייצגים את ההלכה היהודית.

אורי מקלב: באופן כללי, זה שהיועץ המשפטי מייצג של הממשלה, זה גם לא דבר שברור שתמיד האמת יוצאת לאור, מכיוון שזה משהו בכלל דרקוני.

אורי מקלב: אנחנו יודעים לא פעם שיש ויכוחים בתוך המשרדים, וזה למען הסדר, לא למען האמת.

אורי מקלב: הסדר אומר שצריך להיות בסופו של דבר מישהו אחד שייצג.

אורי מקלב: כשמדברים על עצמאות וכשרבנים ראשיים, מה שעומד לנגד עיניהם זה ההלכה, בוודאי שיועץ משפטי בלבד לא יכול לייצג אותם כשמתחדדים הדברים וחילוקי הדעות.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך יותר מזה, שבנושא מתווה הכותל יכול להיות שגם אני לא יכול לייצג את הרבנים הראשיים, וככה הם כותבים במכתב, שיכול להיות שהמשמעות של המכתב זה שגם אני לא יכול לייצג אותם, ואני מכבד את זה.

אורי מקלב: אני גם מחויב להלכה, ולא להלכה אחרת.

אורי מקלב: יכול להיות שיש לנו ויכוח בהסדרים, האם זה נוגד את ההלכה או לא, ואנחנו צריכים בוודאי את ההסכמה שלהם בעניין הזה.

אורי מקלב: מכאן ואילך, להציג את זה עכשיו כמהפך, כמדינה בתוך מדינה, כשלטון בתוך שלטון – אם זאת היתה מדינה בתוך מדינה, רבנים ראשיים לא היו מוכנים להיות ממלכתיים.

אורי מקלב: תודה.

אלעזר שטרן: אל"ף, הדברים שלי הם בהמשך – אני מקווה שאני אחזור כמה שפחות על מה שאמר – לחברנו יהודה גליק.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני חושב שכדאי לשים לב להתבטאויות של הקואליציה כאן כדי להבין, שאין לזה רוב בכנסת, אלא אם תוטל משמעת קואליציונית על הדברים האלה.

אלעזר שטרן: לכן זה לא מה שהעם רוצה, כמו שתמיד אומרים.

מיכאל מלכיאלי: גם כשאתם הייתם בקואליציה, עשיתם - - -

ניסן סלומינסקי: מיכאל, בוא לא נפריע אחד לשני.

אלעזר שטרן: אני מוכרח לומר שעל פניו, לכאורה יש הבנה בגוף סמך ממשלתי שמבקש להביע את דעתו בפני בית המשפט.

אלעזר שטרן: אבל אני אגיד לך את האמת מה החשש שלי, שזה גוף סמך שנכשל בכל מה שהוא עשה.

אלעזר שטרן: במקום לקרב אנשים ליהדות, ב-60 שנה האחרונות הוא רק הרחיק.

אלעזר שטרן: הוא היה קשוב לכשרות, ואם היום תלך ברחוב, תשמע שכשרות היום שווה שחיטות.

אלעזר שטרן: הוא היה כשרות לגיורים, ויש לנו רב ראשי שיושב בכלא על מכירת גיורים.

אלעזר שטרן: עכשיו נתנו לו איזה מקום שהוא לא בית כנסת והוא לא שייך לכותל והוא בכלל לא שייך לרבנות – דרך אגב, אם מישהו היה צריך לטעון זאת רשות העתיקות.

אלעזר שטרן: זה אזור ששייך להם.

אלעזר שטרן: מאיפה האימפריאליזם הכובש הזה, בכוח מיעוט קואליציוני, שכל הנזקים שהוא עשה ליהדותה של מדינת ישראל, רוצה להחיל עכשיו גם על הקשרים שלנו עם יהדות התפוצות?

אלעזר שטרן: הרי גם הרב מקלב וגם כל חברי הכנסת החרדים, אני כמעט בטוח גם החרד"לים, מעולם לא התפללו שם.

אלעזר שטרן: מה מפריע להם, חוץ מהשנאה?

אלעזר שטרן: הם לא מסתכלים על יהדות התפוצות?

אלעזר שטרן: הרב הראשי לאו, אם היה באמת מתכוון למה שהוא אומר, זה מה שהוא היה מנחה את האנשים שלו לכתוב?

אלעזר שטרן: הוא לא רואה את הריחוק שלנו?

אלעזר שטרן: הוא לא רואה את הנתק של הנוער?

אלעזר שטרן: אז נכון, הם לא היו באים גם ככה להתפלל בכותל, אבל זה שאנחנו מרחיקים אותם גם מהפשרה הזאת – דרך אגב שקיבלו אותה אנשים יראי שמים, כבר הזכירו את הרב רבינוביץ.

יהודה גליק: היועץ המשפטי.

אלעזר שטרן: היועץ המשפטי.

אלעזר שטרן: אני מציע לאף אחד, גם לא לרב מקלב, שלא ייתן לרב הראשי תעודות הלכתיות, אפילו יותר מליעוץ המשפטי.

אלעזר שטרן: הרי הרבנות הראשית לישראל לא נבחרת על גדלותה בתורה, היא נבחרת בתהליך פוליטי הכי מלוכלך שיש בבניין הזה, ועל זה העידו אנשים שבחרו אותה.

אלעזר שטרן: הרי אם היה נבחר רב ראשי לפי גדלות בתורה, כנראה שכבר היו יושבים שם הרב שטיינמן והרב אלישיב והרבה רבנים אחרים, אבל אנחנו יודעים את מי הם שמו לנו שמה.

אלעזר שטרן: לכן עכשיו לבוא ולטעון על גדלותם בהלכה, אני לא חושב שזה הדיון.

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר עוד פעם, זה לא שייך להם האזור הזה.

אלעזר שטרן: הם לא התפללו שם בחיים.

אלעזר שטרן: בוא נעשה אנחנו את הכול.

אלעזר שטרן: היה מקום אולי שהם יציגו שם, אם זה היה גוף עם תעודות של הסמכה, בסדר, אבל כשהרבנות הראשית מסמלת כישלון מתמשך ביהדותה של מדינת ישראל, שלפחות את יהדות התפוצות לא יחריבו לנו.

אלעזר שטרן: תודה.

מיכאל מלכיאלי: זאת חוצפה ועזות מצח, אתה אל תטיף מוסר לרבנים ואל תשווה מי יותר טוב, מה הוא מבין ברבנים?

מיכאל מלכיאלי: זאת מחאה שהייתי חייב להגיד.

יהודה גליק: אז אני מוחה על זה שאתה קראת למשרד המשפטים בריונים.

רחל עזריה: נכון, אני גם מוחה על זה.

מיכאל מלכיאלי: אתה אל תטיף מוסר לרבנים.

יהודה גליק: אתה לא תקרא להם בריונים.

ניסן סלומינסקי: יהודה, הזמן נגמר ובסוף חברי כנסת לא יוכלו לדבר.

מיכאל מלכיאלי: יש דברים שעדיף שלא ידברו.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת מלכיאלי, כשהזכרת למה חרב בית מקדש שני, תקן אותי אם אני טועה, כמדומני זאת מסכת יומא שקובעת שבית מקדש ראשון חרב מפני גילוי עריות, שפיכות דמים ועבודה זרה, ובית מקדש שני חרב מפני שנאת חינם, מה אתה למד?

עודד פורר: ששנאת חינם שקולה כנגד שלוש העבירות האלה, ומה הכוונה בסוף?

ניסן סלומינסקי: אפילו יותר.

ניסן סלומינסקי: תראה, הבית הזה רק 70 שנה, רבי יוסף אומר את זה.

עודד פורר: אתם על קוצו של יוד עושים מהומה, שבסופו של דבר פוגעת הרבה יותר במי שנמצא בעמדתך, ובמי שנמצא בצד הזה של השולחן.

עודד פורר: לכן אני אומר, הגיעה הממשלה להחלטה, אחרי דיונים משמעותיים, ובהחלטה הזו היו מעורבים אנשים דתיים, שומרי מצוות ושומרי הלכה, עם מתווה מאזן שלא פוגע כהוא זה ברחבת הכותל ובצביונה כפי שהוא קיים היום.

עודד פורר: יכול להיות שמישהו מסכים או לא מסכים עם המתווה הזה, וזה גם בסדר, אבל בסוף כשבאות חלק מרשויות המדינה ואומרות: סליחה, זה שהממשלה קיבלה החלטה זה טוב ויפה, אני רוצה לטעון לבד – זה לא יכול לעבוד ככה.

עודד פורר: אתם יודעים, עברה פה חקיקה מאוד שנויה במחלוקת בוועדה אחרת, בוועדת הכספים.

עודד פורר: כמעט אף אחד מחברי הכנסת לא הסכים למס דירה שלישית.

עודד פורר: עבר מס דירה שלישית.

עודד פורר: יותר מזה, אנשי רשות המסים, כל מי מאתנו שדיבר איתם, עם הבכירים שבהם, אמרו לנו מה הם חושבים על החוק, לא שמעתי אותם טוענים, אפילו לא בבית משפט, כשהם באו לוועדה והם יכלו להגיד מה שהם רוצים.

עודד פורר: הם כיבדו את המעמד שלהם כעובדי מדינה, שמקבלים עליהם את החלטת הממשלה ואת מה שהחליטה הממשלה ומפה ואילך זה הולך.

עודד פורר: אם מאן דהו לא מוכן להיות רב ראשי בתנאים האלה, שלא יהיה רב ראשי, אבל אלה התנאים כשאתה חלק מהמלכות.

עודד פורר: כפי שגם תיארה חברת הכנסת עזריה, ככה עובדת מדינת ישראל, זה הסדר, ואני חושב שגם משרד המשפטים יביא את עמדתם, ככל שהיא ברמה ההלכתית, בצורה כתובה.

עודד פורר: מדינת ישראל טוענת עם טוען אחד, אני בכלל לא מבין מה מהות הדיון הזה ובשביל מה אנחנו מכנסים אותו, יש מדינת ישראל, יש טוען למדינת ישראל, מפה ממשיכים הלאה.

עודד פורר: מחר כל משרד ירצה לבוא ולטעון.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ענת בבקשה.

ענת ברקו: תודה אדוני יושב הראש.

ענת ברקו: קודם כל, אני רוצה להגיד שבאמירה שלי לגבי זכות הדיבור, התייחסתי לדיון הזה ובסך הכול אני מכבדת את כבוד היושב ראש.

ענת ברקו: יש לי תחושה לא טובה, שהנשים הפכו להיות סדין אדום בכל הסיפור הזה.

ענת ברקו: כל העניין התעורר בגלל נשות הכותל.

ענת ברקו: אני מודה ומתוודה שאני לא מעורבת בכל התהליך הזה, זה לא נושא שעסקתי בו, אבל אם נמצא איזשהו מתווה שנתן מענה גם לעניין הזה ולא יצר את הקרע עם יהדות התפוצות – ואני שומעת את זה מיהודי ארצות הברית בעיקר, שכובלים על היחס שהם מקבלים, שדוחקים אותם החוצה מהיהדות.

ענת ברקו: גם בדרך שלהם, גם בדרך שלהם צריך לתת להם את האפשרות לעשות את הדברים, להיות חלק מהעם הזה, ולא לדחוק אותם החוצה ולדחוף אותם בצורה כזאת כאילו רק מתי שאנחנו רוצים את התרומות שלהם ואת ההתגייסות הפוליטית שלהם זה טוב, אבל אתם לא ממש חלק מאתנו.

ענת ברקו: הם חלק מאתנו והם רוצים להיות חלק מאתנו.

ענת ברקו: הנושא צריך להיות לקרב לבבות ולא לזרוע שנאה ולהרחיק אנשים מהמדינה, מהיהדות, מהמטרות של המדינה הזאת, ליצור סיטואציה שיש איזושהי אפליה מגדרית ביחס לנשים, כי כפי שאמר חברי אלעזר, לא מדובר בשטח קדוש, מדובר בשטח ששייך לרשות העתיקות ופתאום התחיל הפולמוס סביב העניין הזה מהרגע שהחליטו שנשים יוכלו גם להתפלל.

מיכאל מלכיאלי: אגב, החוק לא אומר כך, החוק אומר שזה כן שטח קדוש.

ניסן סלומינסקי: אנחנו על קצה הזמן.

ענת ברקו: אלה באמת לא נושאים שאני כל כך עוסקת בהם, אבל הקשבתי קשב רב גם לחברי המתוק גליק.

ענת ברקו: ..

ענת ברקו: באמת צריך לחשוב על הדרך איך לקרב לבבות, איך לגייר יותר חבר'ה בצבא, לחבק אותם ולהביא אותם לעם ישראל ולא לזרוק אותם החוצה בכל מיני החלטות.

מיכאל מלכיאלי: תמורת תשלום סמלי "בוא תהיה יהודי", למה לא?

ענת ברקו: תגיד לי, איזה סכום סמלי?

ענת ברקו: מי שמשרת בצבא זה סכום סמלי?

ענת ברקו: מי שנהרג על המדינה הזאת זה סכום סמלי?

רחל עזריה: מה זה הדבר הזה?

רחל עזריה: מה יש לך?

אלעזר שטרן: תתנצל על זה, תתנצל על מה שאמרת.

אלעזר שטרן: תתבייש לך! תתבייש, כשהיא מדברת על צבא, אתה אומר את זה?

אלעזר שטרן: אתה יודע מה זה צבא בכלל?

אלעזר שטרן: אתה יודע מה זה צבא?

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע מה זה הרבנות הראשית?

אלעזר שטרן: כן, אני יודע.

עודד פורר: אני יודע מה זה הרבנות הראשית, שעד 2003 - - - וב-2004 - - -

אלעזר שטרן: אתה השחתת את הכול, אתה תגיד על הצבא "קונים בכסף"?

אלעזר שטרן: של נעליך, לא עשית בחיים שלך רבע ממה שעשה חייל שמתגייר בצבא.

ענת ברקו: אני מבקשת שחבר הכנסת מיכאלי יחזור בו, כי לוחם שנופל בשביל המדינה הזאת, זה לא משהו סמלי.

ענת ברקו: זאת הגזמה שעוברת כל גבול.

אלעזר שטרן: אותך צריכים לקבור מחוץ לגדר, לא את החיילים האלה.

ענת ברקו: אבל אתה לא מגיע ללוויות צבאיות, נכון?

ענת ברקו: ללוויות הצבאיות שאנחנו הולכים אליהן, אתה לא רואה את זה, אתה לא רואה את הביזיון הזה.

ענת ברקו: אתה לא רואה את זה, את החיילים שנהרגים.

אלעזר שטרן: גיורים בכסף, זכויות בכסף, אצלכם הגיורים בכסף.

אלעזר שטרן: תתבייש, הוא מדבר על כסף?

אלעזר שטרן: הם מדברים על כך שזה יעלה כסף?

אלעזר שטרן: ש"ס מדברים על יהדות בכסף?

אלעזר שטרן: תתבייש לך, אתם המצאתם את זה.

ענת ברקו: בוא נתחיל מזה שש"ס יפסיקו לחלק את אדמות המדינה.

עודד פורר: אתה רוצה להגיד לי שכל המגזר החרדי מקבל את - - -

ענת ברקו: שש"ס לא יתחילו לחלק את אדמות המדינה לכל המרבה במחיר, בוא נתחיל בזה.

ענת ברקו: ש"ס שמחלקים את אדמות המדינה לסח'נין ולכל מיני יישובים.

ענת ברקו: משפט לסיום, הקול שלי יותר נמוך מכל הקולות שהיו כאן.

ענת ברקו: קודם כל, אני רוצה לצאת נגד האמירה הזאת שאמר חבר הכנסת מלכיאלי.

ענת ברקו: גיורים לא נקנים בכסף.

מיכאל מלכיאלי: את גם לא הקשבת.

ענת ברקו: חייל שיכול להיות לוחם בצה"ל ולמות בשביל המדינה הזאת, יכול להיות יהודי, אתה שומע?

ענת ברקו: הוא יכול להיות יהודי.

ענת ברקו: אני לא יודעת בכמה לוויות צבאיות אתה היית, אבל אני מציעה לך להיות במקומות האלה גם כן.

ענת ברקו: מעבר לזה, אני מבקשת שגם לנשים יאפשרו להתפלל בדרך שלהן.

ענת ברקו: אני מבקשת שיאפשרו גם ליהדות התפוצות ולא ייצרו קרע בינינו לבין יהדות התפוצות, זה דבר מאוד מאוד חשוב, ואני רוצה לציין שהנושא הזה באמת חוצה קואליציה אופוזיציה, לכן צריך לדון בו באופן מעמיק ביותר, ולא לעשות כאן איזושהי השתלטות של הרבנות על הדיון הזה.

מרב מיכאלי: קודם כל, אני רוצה לחתום על כל מילה שאמר פה חברי חבר הכנסת יהודה גליק.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שעצם זה שהרבנות בכלל מביאה אותנו לדיון הזה ומעוררת כל כך הרבה מדון ושנאה זה דבר מדהים.

מרב מיכאלי: אני רוצה לספר לכם, שאתמול שוחחתי עם מישהי שכותבת ספר עכשיו על ירושלים העתיקה, ונזכרתי בחוויה שלי כשבאתי בגיל 14 בטיול של הצופים לכותל, ואז עוד לא היתה המחיצה של הרוחב, זוכרות וזוכרים את הימים שלא היתה המחיצה של הרוחב?

מרב מיכאלי: איזה חופש מדהים היה בכותל הזה, ממש.

מרב מיכאלי: ירדתי למטה, פשוט נכנסתי, עוד לא הייתי ממש ברחבה, רק נכנסתי למתחם בכלל והלך מולי אדם עם זקן ארוך ומעיל ארוך וכובע ופשוט ירק עלי.

מרב מיכאלי: אני זוכרת את זה, נזרקתי בזה אתמול, מגיל 14, שעמדתי ככה.

מרב מיכאלי: זה מה שיש לי לענות לך, חבר הכנסת מלכיאלי, לגבי מי עושה את המהומות ומי יעשה את המהומות שהרבנות הראשית מאיימת בהן.

מיכאל מלכיאלי: גם עלי ירקו פעם בתל אביב.

מרב מיכאלי: נשים הן בני ובנות אדם ומותר להן גם להתפלל ברחבת שאריות הר הבית, ולכן חד משמעית הפתרון הזה – שגם הוא אגב לא בקלות הוסכם, אדוני, בוא נזכור שלא בקלות הוסכם הפתרון הזה לא מצד הרבנות הראשית, אלא מצד אלה שקיבלו בסופו של דבר את הרשות להיות גם יהודים ולהתפלל במתחם הזה.

מרב מיכאלי: זאת ממש הזיה שיש בכלל התנגדות אליו, אבל בכל מקרה, ברור שמוסדות המדינה צריכים להיות מיוצגים על ידי היועץ המשפטי לממשלה, ואין שום – אבל באמת אין שום הצדקה בעולם שהרבנות תעשה את הדבר המכוער הזה שהיא עושה היום ותבקש לייצג את עצמה נגד חלקים כל כך גדולים מעם ישראל.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אני יכול לדבר 30 שניות?

בצלאל סמוטריץ': לא נוח לי לחלק ציונים לחבריי בכנסת, אבל 90% מהדברים שנאמרו כאן לא קשורים לדיון.

בצלאל סמוטריץ': תקפתם את הרבנות ותקפתם את מתווה הכותל ותקפתם את הגיורים, פה השאלה היא שאלה מאוד ממוקדת.

ענת ברקו: - - - דיון על הגיורים בצה"ל.

בצלאל סמוטריץ': שאלה למשרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: אבל לא יוכלו לענות לך.

בצלאל סמוטריץ': אבל היא לא התייחסה.

בצלאל סמוטריץ': אבל הם הולכים להציג את עמדת הרבנות.

יהודה גליק: זה מקום שלא קשור לרבנות.

בצלאל סמוטריץ': המדינה מדברת במקום אחד, אתם מציגים את עמדת הרבנות בפני בג"צ, אז מה אכפת לכם שגם יהיה עורך דין שיטען כמו שצריך?

<יזהר הס: יש גם גופים אזרחיים, אדוני היושב ראש.

ניסן סלומינסקי: אני יודע, אבל תם זמננו.

בצלאל סמוטריץ': יוצגתם כאן מעל ומעבר.

בצלאל סמוטריץ': איזה פרומיל אחוז באוכלוסייה ותראו כמה חברי כנסת גוננו עליכם.

ניסן סלומינסקי: בצלאל, זאת הצעה לסדר.

<יזהר הס: אולי גם בענייני התיישבות - - - ייצג את הממשלה בעניין שבו עסק כשהיה מזכיר הממשלה?

יהודה גליק: - - -

בצלאל סמוטריץ': יש לך עמדה, זה בסדר, אל תסלף את העובדות.

<יזהר הס: גם בענייני התיישבות היועץ המשפטי לא יכול לייצג את הממשלה, משום שהוא עסק בזה בתור מזכיר, נכון?

ניסן סלומינסקי: רבותי, משרד המשפטים, נשמעו הדברים, זה דיון מהיר, הצעה לסדר, זאת לא הצעת חוק.

ניסן סלומינסקי: הדברים נשמעו, אני מתנצל בפני אלה שהזמן לא הספיק כדי לתת להם לדבר.

<צפנת נורדמן: רק אם אפשר לומר שתי מילים.

ניסן סלומינסקי: לא, אי אפשר, אנחנו כבר שבע דקות בדיון הבא.

עודד פורר: הדיון הקודם התארך ב-45 דקות, אז מותר לנו.

ניסן סלומינסקי: לא, שמרנו את השעה הזאת, זה היה בדיוק בזמן.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.