הוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, כנסת 20, פרוטוקול מספר 75, 2017-03-14 12:08

תמר זנדברג: שלום לכולם.

תמר זנדברג: ברוכות וברוכים הבאים לדיון של הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול של הכנסת בנושא מחסור חמור בעובדים סוציאלים ביחידות להתמכרויות ברשויות המקומיות, לציון יום העובדים הסוציאליים בכנסת.

תמר זנדברג: הכנסת מציינת היום את יום העובדות והעובדים הסוציאליים וזה המקום לברך את כל האורחות והאורחים שאני מניחה שרבות ורבים מכם הם עובדים סוציאליים.

תמר זנדברג: אנחנו גם נרצה לשמוע אתכם בדיון הזה.

תמר זנדברג: כמו שאתם יודעים, ביום המיוחד הזה דנות בנושא ועדות שונות, גם המליאה מציינת את היום הזה ואנחנו ועדת הסמים והאלכוהול, כאשר המנדט שלנו הוא היחידות להתמכרות.

תמר זנדברג: הוועדה הזו עוסקת כל השנה ביחידות האלה, גם ברשויות המקומיות וגם באופן כללי ולכך נקדיש באופן ספציפי את הדיון היום.

תמר זנדברג: נמצא אתנו גדעון זעירא ממרכז המחקר והמידע של הכנסת שלצורך הדיון כתב עבורנו סקירה של המצב ברשויות המקומיות.

תמר זנדברג: תציג את עיקרי הממצאים ולאחר מכן נשמע את משרד הרווחה ואחר כך נפתח לדיון לכל מי שרוצה.

תמר זנדברג: מי שרוצה להשתתף בדיון, להעיר וכולי, בבקשה תירשמו אצל מנהלת הוועדה עם שם ותפקיד כדי שנוכל להעניק לכם את רשות הדיבור.

<גדעון זעירא: תודה רבה כבוד יושבת הראש.

<גדעון זעירא: במסמך שכתבנו לקראת דיון בוועדה בסוף דצמבר מוצגות כמה דרכים בהן מתקצב משרד הרווחה כוח אדם ברשויות המקומיות לטיפול בנפגעי התמכרויות בשיטת המצ'ינג, המימון התואם, כאשר המשרד מתקציב ב-75 אחוזים והרשות המקומית נדרשת להשלים 25 אחוזים.

<גדעון זעירא: אני אציין שיש קושי לעמוד על היקף המשאבים הכולל שמוקצה לנושא הזה ברשויות המקומיות, בין היתר מימון עצמאי של הרשויות, אם הוא נעשה.

<גדעון זעירא: על סמך נתונים שעוסקים באוקטובר 2016 עולה שב-75 רשויות יש תקן כלשהו של עובד סוציאלי שמיועד לטיפול בנפגעי התמכרויות בתקצוב של המשרד.

<גדעון זעירא: כלומר, מדובר בכ-29 אחוזים מהרשויות המקומיות בישראל.

<גדעון זעירא: כלומר, בכ-75 אחוזים מהרשויות במדינת ישראל אין תקן ייעודי כזה.

<גדעון זעירא: כשאני אומר תקן ייעודי, הכוונה לתקן שמקצה המשרד לרשויות המקומיות.

<גדעון זעירא: המשרד מקצה 113 תקנים ייעודיים לטיפול בנפגעי סמים מבוגרים ו-22 תקנים לטיפול בבני נוער.

<גדעון זעירא: התקנים האלה התחלקו בין 72 רשויות באופן לא שווה.

<גדעון זעירא: מרבע תקן, היקף המשרה המינימלי, עד ל-11 תקנים ברשות מסוימת.

<גדעון זעירא: בנוסף לאלה יש רשויות שהפנו תקני עובדים סוציאליים לטיפול בהתמכרויות מתוך כלל התקנים שמוקצים למחלקות לשירותים חברתיים.

<גדעון זעירא: מדובר ב-16 רשויות שהקצו כ-11.5 תקנים לטיפול במבוגרים וחמש רשויות הקצו כשישה תקנים לטיפול בנפגעי אלכוהול.

<גדעון זעירא: אם סוכמים את הרשויות, מדובר ב-75 רשויות.

<גדעון זעירא: נוסף על תקנים ייעודים, ברשויות שיש בהן יחידות לטיפול בהתמכרויות, המשרד מתקצב או עשוי לתקצב כוח אדם לפי הועדות.

<גדעון זעירא: זאת שיטה שבעצם המשרד מתקצב בהתאם לתעריפים שקבע מטופלים.

<גדעון זעירא: עשרים מטופלים שווים משרה מלאה.

<גדעון זעירא: לפי התשובה של המשרד בדצמבר היו מאה משרות מלאות בשיטת ההועדות.

<גדעון זעירא: לא קיבלנו נתונים לפי פילוח לרשויות, כך שאין לי את התמונה המשלימה למה שציינתי קודם.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: איריס נהרי, משרד הרווחה.

תמר זנדברג: את מכירה את הדיונים בוועדה.

תמר זנדברג: אנחנו עוסקים הרבה בנושאים של מסגרות לטיפול בהתמכרויות ברשויות המקומיות ושל משרד הרווחה ספציפית.

תמר זנדברג: אני רוצה שתתייחסי לשתי נקודות שעולות מהסקירה שהכין עבורנו מרכז המחקר והמידע.

תמר זנדברג: הנקודה הראשונה היא נושא המחסור באופן כללי.

תמר זנדברג: כאשר אמרתי את זה בהתחלה, נשמעו כאן הרבה הנהונים ורחשים של הסכמה ואחר כך אנחנו גם נשמע עדויות וחוויות, אבל השאלה היא איך אתם רואים את זה מבחינתכם, מה החוסר שאתם רואים, באיזה היקף תקציבי, באיזה היקף כוח אדם.

תמר זנדברג: המסמך שציין גדעון, אנחנו ערכנו אותו כאן בנושא שיטת המצ'ינג בטיפול בהתמכרויות ונשאלת השאלה לצורך הזה, לצורך שאנחנו עוסקים בו כרגע, איך אתם רואים אותו.

תמר זנדברג: כלומר, האם הוא בעבודה שלכם אל מול הרשויות המקומיות ואחר כך גם נשמע רשויות שיאמרו האם זה מהווה חסם, האם זה גורם שבעצם מעכב אתכם מלהעניק שירות במקרים בהם הוא נדרש וכולי.

<איריס נהרי: אני מתרגשת לראות כאן את כל העובדים.

<איריס נהרי: זה מרשים וזה גם מראה את המצוקה.

<איריס נהרי: אני מודה לכולם שהגיעו לכאן כי זה חשוב מאוד.

<איריס נהרי: בגדול אני חייבת להגיד שיש מחסור עצום בשירות.

<איריס נהרי: גם השנה הזאת וגם בשנה הבאה, בשנת 2018, אנחנו מקבלים תוספת תקציבית ואנחנו נעבה את היחידות, ותכף נדבר על הקריטריונים שהולכים לשנות את הדברים.

<איריס נהרי: בגדול, גם אם העיבוי התקציבי, אני חושבת שעדיין אנחנו נהיה בחוסר גם בגלל האוכלוסייה וגם בגלל שיש עלייה בכמות השימוש.

<איריס נהרי: אנחנו לא מצליחים להדביק את הקצב.

תמר זנדברג: תתחילי בזה.

תמר זנדברג: את יכולה להגיד לי מה התקציב השנתי של השירות להתמכרויות ואיזה נתח תופס – נחלק את זה בגדול – השירות ברשויות המקומיות לעומת דברים אחרים כמו מסגרות חוץ ביתיות או כל מיני שירותים שהם יותר ארציים.

<איריס נהרי: התקציב הוא בערך שמונים מיליון שקלים ואני מדברת על 2017, סכום שמהווה עלייה מאוד משמעותית.

תמר זנדברג: עלייה של כמה?

<איריס נהרי: עלייה של בערך עשרה מיליון שקלים.

<איריס נהרי: המסגרות החוץ ביתיות הן עם מעל חצי מתקציב השירות.

<איריס נהרי: בשנה האחרונה קיבלנו תוספת תקציבית של עוד חמישה מיליון שקלים שגם הם לא מספיקים - דיברנו על זה בישיבה הקודמת של הוועדה – מאחר שהתעריף של הקהילות נמוך יחסית לעומת תעריפים של מסגרות אחרות של המשרד.

תמר זנדברג: כלומר, פחות מחצי מהשמונים מיליון השקלים, פחות מארבעים מיליון שקלים, הולכים לרשויות.

<איריס נהרי: נכון.

תמר זנדברג: כאשר שם הוא כולו יוצא על הועדות ותקנים?

<איריס נהרי: תכף נדבר על זה.

<איריס נהרי: קודם כל, במסגרות החוץ ביתיות זה מאה אחוזי משרד ואין רשויות מקומיות.

<איריס נהרי: ביחידות יש 75 אחוזים למשרד ו-25 אחוזים לרשות, שזה גם אומר שאם רשות לא מוכנה שאנחנו ניכנס להקים יחידות – יש לנו בעיה.

<איריס נהרי: כלומר, אנחנו חייבים את המצ'ינג הזה של ה-75-25 ואז אנחנו לא צריכים לדבר על הבעיה שיש רשויות שיש להן פחות כסף.

<איריס נהרי: בכלל יש בעיה במצ'ינג ויש גם בעיה בהועדות.

תמר זנדברג: לגבי המצ'ינג עצמו, אין לכם שיקול דעת?

תמר זנדברג: נניח שיש רשות שכן רוצה להקים יחידה אבל אין לה את המשאבים או לחילופין יש לה יחידה ואתם מתרשמים שהיא זקוקה לתוספת מאוד מאוד משמעותית, אבל היא רשות ענייה ואין לה את ה-25 אחוזים לשים.

תמר זנדברג: יש לכם במצב כזה שיקול דעת להחליט שברשות הזאת אתם מממנים מאה אחוזים?

<איריס נהרי: אין לנו.

תמר זנדברג: מה מונע את זה?

<איריס נהרי: יש חוק של הרשויות המקומיות והשלטון המקומי שאנחנו קוראים לו מצ'ינג.

<איריס נהרי: אבל אני רוצה לסבך יותר את העניין ולומר שכרגע אנחנו נמצאים בתהליך שונה שנקרא תהליך הקריטריונים כאשר בעצם משרד הרווחה עושה איזושהי חלוקה מחדש של הרשויות.

<איריס נהרי: זאת אומרת, מה שהיה קיים יישאר, אבל התהליך של הקריטריונים על פי הלמ"ס, גודל היחידה וכדומה יהיה בו שינוי ואנחנו נעבה גם יחידות קיימות ונוסיף ליחידות שנמצאות.

תמר זנדברג: הקריטריונים הם למצ'ינג?

<איריס נהרי: כן.

<קריאה: זה עניין של צרכים.

<איריס נהרי: כן.

<איריס נהרי: לפי צרכים אבל עדיין יהיה מצ'ינג.

תמר זנדברג: אבל הוא לא יהיה גורף 25-75.

<איריס נהרי: הוא יהיה.

תמר זנדברג: מה יקבעו הקריטריונים?

<איריס נהרי: אם בעבר המפקח המחוזי היה רואה את המחוז, מנסה לפתח יחידות, מגיש אלינו בקשה לתקציב והיו יחידות שקמות או מעובות, היום המשרד עצמו יחליט על פי קריטריונים, על פי גודל הישוב, על פי הלמ"ס, על פי קריטריונים מסוימים.

<איריס נהרי: הוא יחליט היכן הוא מוסיף לעיבוי היחידות.

<איריס נהרי: המצ'ינג נשאר.

<איריס נהרי: במקביל יש עוד תהליך שנקרא כתף אל כתף, שזה לא קיים רק אצלנו אבל אנחנו נמצאים גם בוועדה הזאת ואנחנו מקווים - זה נמצא עכשיו בוועדה של השלטון המקומי ממש לקראת סיום – שהמאה תקנים של הועדות יומרו להיות תקנים כי יש הבדל מאוד רציני בין הועדות לבין תקן ותכף את תשמעי את זה מאנשים.

<איריס נהרי: יש בעיה קשה עם עשרים הועדות לעומת עובדים שהם בתקן.

<איריס נהרי: גם זה תהליך שהמשרד עובד עליו ואני מקווה שיסתיים.

<איריס נהרי: הוא נמצא בשלטון המקומי.

<איריס נהרי: אני רוצה לסיים ולתת את המקום לאנשים שהגיעו לכאן לדבר.

<איריס נהרי: יש עיבוי שאנחנו כרגע מבחינת סדרי עדיפויות ניתן לנוער, לצעירים, לנשים על פי מה שהיה, אבל עדיין אנחנו זקוקים לתוספת נוספת.

תמר זנדברג: של כמה?

<איריס נהרי: זאת שאלה וזאת שאלה שהיא בעייתית מאחר ויש יחידות שהן לא קיימות ואז אנחנו צריכים לעשות קודם כל מיפוי של בקשות.

<איריס נהרי: דיברנו למשל על אזור המרכז – סתם אני נותנת לך דוגמה – שם מתוך 73 רשויות, שלושים רשויות מקבלות ויש עוד יחידות שאנחנו רוצים לתת מענה כמו יחידות אזוריות, יחידות קיימות.

תמר זנדברג: נניח אתם כשירות להתמכרויות, לא מזמן יחסית נכנס תקציב דו שנתי, אבל נניח שהיה עומד בפניכם לשנת 2018, איזה תקציב לבקש?

תמר זנדברג: כמה תוספת לבקש שהיא כמובן לא בלתי מוגבלת אבל מה הצורך הכי מיידי שלכם וכמה ממנו להערכתך יוקדש ליחידות ברשויות המקומיות?

<איריס נהרי: אני אומרת שוב.

<איריס נהרי: יש גם תוספת למסגרות החוץ ביתיות.

<איריס נהרי: אני אומרת הערכה.

<איריס נהרי: הייתי מוסיפה עוד עשרה מיליון שקלים.

תמר זנדברג: איך יתחלקו עשרת מיליון השקלים האלה?

תמר זנדברג: שוב חצי חצי?

<איריס נהרי: אני כרגע לא יכולה להגיד.

תמר זנדברג: בערך.

<איריס נהרי: עשרה מיליון שקלים לרשויות.

תמר זנדברג: רק לרשויות.

<איריס נהרי: כן.

<איריס נהרי: שיתחלקו לפי קריטריונים.

תמר זנדברג: עשרה מיליון שקלים רק לרשויות בנוסף לחמישה מיליון או משהו כזה למסגרות החוץ ביתיות.

<איריס נהרי: כן.

<איריס נהרי: בפעימה השנייה.

תמר זנדברג: יש כאן נציג או נציגה מאיגוד העובדים הסוציאליים?

<בועז גור: כן.

תמר זנדברג: הבנתי שאתם היוזמים של היום בכנסת.

<בועז גור: נכון.

תמר זנדברג: תציג את עצמך.

<בועז גור: אני מזכיר האיגוד המקצועי של איגוד העובדים הסוציאליים.

<בועז גור: נכנסתי לתפקיד לפני זמן לא ארוך.

<בועז גור: התפקיד שלי הוא מזכיר חטיבת השירותים המופרטים ולכן אני אמון על היישום של צו ההרחבה במסגרתו יש גם תהליכים של קליטת העובדים הסוציאליים בתוך הרשויות המקומיות, עובדי כתף אל כתף אבל לא רק אלא גם.

<בועז גור: ביום הזה עולים נושאים שעולים על סדר היום של העובדים הסוציאליים, וזה מרכז היום הזה, והדבר השני הוא שהתחיל תהליך ב-1 למרץ שהוא תהליך מאוד מאוד משמעותי לכל ציבור העובדים הסוציאליים והוא תהליך שצו ההרחבה מזמן לנו.

<בועז גור: מבחינתנו זה לא רק שהאיגוד עבד על איזשהו הסכם וההסכם נגמר ועכשיו צריך רק לדאוג שהזכויות יינתנו לכולם.

<בועז גור: ראשית, זה תהליך מאוד ארוך כי בעצם כל משרדי הממשלה היו צריכים להיערך לזה וצריכים ליישם את זה בזמן מיידי, להעביר את התקציבים המתאימים ואחר כך כל המעסיקים צריכים לעשות את ההתאמות.

<בועז גור: אנחנו רוצים להגיע עם זה ליישום מיידי כיוון שצו ההרחבה הוא במעמד של חוק.

<בועז גור: התהליך הוא מעבר לזה.

<בועז גור: התהליך הוא בעצם תהליך של שינוי מכיוון שאנחנו מקווים שזה יפסיק לייצר את התחושה הזאת של סוג של שני מעמדות בתוך ציבור העובדים הסוציאליים, והדבר השני הוא שיהיה המשך לתהליך של תיקון הרבה עוולות באופן העסקה ובתנאי העסקה של העובדים הסוציאליים וזה יאפשר להציף את הבעיות המקצועיות והתכניות שעולות בעיקר ביום הזה ולא רק סביב הקשר של שכר אלא גם בהקשר שאפשר לפעול בו מתוך שכר הוגן ולקדם את הדברים האלה בצורה שהיא יותר רעיונית.

<בועז גור: מבחינת הנושאים, אני חושב שהמטרה שלנו היא שכמה שיותר עובדות ועובדים סוציאליים יישמעו ויוכלו להעיר על הדברים שנאמרו כאן ולהתייחס לבעיות שעולות מהשטח.

<בועז גור: זה הזמן לעשות זאת בוועדה כאן.

<בועז גור: כמובן תודה רבה לך על קיום הדיון הזה.

<בועז גור: מבחינתי זה חלק מאוד משמעותי מהיום הזה.

תמר זנדברג: תודה רבה לאיגוד.

תמר זנדברג: אני רוצה לעבור עכשיו לנציגות העובדות הסוציאליות ברשויות המקומיות.

תמר זנדברג: נרשמו אצלי תל אביב, ירושלים, בת ים ואשקלון.

תמר זנדברג: מי שרוצה לדבר, יירשם אצל מנהלת הוועדה וירשום שם, תפקיד ועיר.

תמר זנדברג: מתל אביב נמצאת אתנו סגנית ראש העיר תל אביב-יפו, מהרטה ברוך רון שלמען הגילוי הנאות היא גם מהסיעה שלי כך שזה כבוד מכובד וגם חברה.

תמר זנדברג: ברוכה הבאה.

תמר זנדברג: אחרי יואב בן ארצי גם כן מעיריית תל אביב והוא מהדרג המקצועי.

תמר זנדברג: אחר כך יהודית גבאי מירושלים, נעמה מורשתי מבת ים ושרית פטל מאשקלון.

תמר זנדברג: כרגע זה סדר הדוברים.

תמר זנדברג: הבאות בתור, אנא הירשמו ונמשיך את הדיון.

<מהרטה ברוך רון: שלום לכולם.

<מהרטה ברוך רון: צהרים טובים.

<מהרטה ברוך רון: תודה לך.

<מהרטה ברוך רון: מרגש לראות את כל הנוכחים שיושבים בחדר הצפוף הזה וממש רוצים לשמוע ולהשמיע את מה שיש להם בנושא הזה של ההתמכרויות.

<מהרטה ברוך רון: יש לי הזכות להיות ממונה על מינהל השירותים החברתיים בעיר תל אביב-יפו.

<מהרטה ברוך רון: לשמחתנו באמת אנחנו אולי רשות שמסוגלת לעשות את המצ'ינג הזה ויש לנו את המשאבים לתת מענה טוב לאוכלוסייה הזו ויש לנו יחידה להתמכרויות בראשה עומד יואב בן ארצי שתכף ירחיב עליה ועל מה שהוא עושה.

<מהרטה ברוך רון: התופעה הזו של ההתמכרויות, בעולם המודרני הקצת מנוכר לא הולכת להיעלם אלא להתגבר וזה מפתיע אותי לגלות כאן שתנאי בסיסי לשירות הזה הוא המצ'ינג.

<מהרטה ברוך רון: דווקא אותן רשויות חלשות – ואני לא מדברת כאן כתושבת העיר תל אביב אלא בכלל כמישהי שהנושא החברתי מעסיק אותה - ואין להן את היכולת לתת את המצ'ינג הזה, בדרך כלל הן רשויות בהן יהיו נפגעי התמכרויות ואין להן יכולת לתת שירות לתושבים שלהן.

<מהרטה ברוך רון: בעיני זה פשוט בלתי נתפס.

<מהרטה ברוך רון: אני חושבת שזו בעיה דחופה שצריך לתת לה מענה כי לא יכול להיות שרשויות שלא יכולות להרשות לעצמן את המצ'ינג הזה, לא יקבלו את השירות.

<מהרטה ברוך רון: כמובן בתחום הזה של הרווחה, העובדים הסוציאליים והאנשים שעוסקים בתחום הזה עושים עבודה מדהימה שממש מרגשת אותי כל יום מחדש כמי שנמצאת במינהל בתל אביב.

<מהרטה ברוך רון: הם עושים את זה מתוך מצוקה קשה של חסר, גם חסר בכוח אדם וגם בכלים.

<מהרטה ברוך רון: מתדפקים על דלתות הרווחה אנשים שבאמת זקוקים לעזרה והרבה פעמים אין לנו את הכלים ובוודאי לא את כוח האדם.

<מהרטה ברוך רון: העומס הזה שבו עובדים העובדים הסוציאליים הוא בלתי אפשרי ונדרשת כאן התערבות, בוודאי בתחום הזה של ההתמכרויות.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: יואב, בבקשה.

תמר זנדברג: אתה יכול לתת לנו גם קצת נתונים על פריסת השירות בתל אביב?

<יואב בן ארצי: ברור.

<יואב בן ארצי: הכול יינתן.

<יואב בן ארצי: אני רק אומר שאנחנו מדומים לבועה ולעיר שבעה ולכן אני אומר שהעיר תל אביב-יפו אמנם מדורגת כ-7.9 באשכול הסוציו דמוגרפי, אבל יש מובלעות של שלוש וארבע.

תמר זנדברג: 7.9?

<יואב בן ארצי: כן, ירדנו משמונה.

תמר זנדברג: יש עשיריות בדירוג?

<יואב בן ארצי: הבנתי שירדנו משמונה ולכן אני אומר 7.9.

<מהרטה ברוך רון: אם היינו לוקחים בחשבון את הנושא של הפליטים ומבקשי עבודה, כנראה שהיינו יותר נמוכים.

<יואב בן ארצי: כן.

<יואב בן ארצי: היינו גבעתיים בתוך תל אביב עם דירוג 2, מבחינת היקף אוכלוסייה.

<יואב בן ארצי: אני רוצה לומר שיש מובלעות בעיר, ולא מעט, שמדורגות 2, 3 ו-4 ולכן הדימוי של עיר חזקה בהקשר הזה הוא פחות רלוונטי.

<יואב בן ארצי: יש לנו חמישה מרכזים לטיפול בנפגעי סמים.

<יואב בן ארצי: בסך הכול אנחנו מדברים על 17.1 משרות מתוכן 10.25 המשרד נותן.

<יואב בן ארצי: זאת אומרת, 6.85 במימון עירוני מלא ואני אומר שוב שגם עיר בדמות תל אביב אמורה לקבל את כל המכסות מהמשרד.

<יואב בן ארצי: בנוסף, בהתאם להועדות, יש לנו ארבע משרות על 95 מטופלים.

<יואב בן ארצי: יש לנו שלושה שירותים שונים שניתנים באמצעות הועדות וזאת סוגיה מאוד מאוד קשה כי העובד מדמה למטופל, ולמה הוא מדמה למטופל?

<יואב בן ארצי: כי הוא חי חיים שהם גם שורדניים כעובד וגם הוא אמור לטפל במטופל שגם הוא חי חיים שורדניים.

<יואב בן ארצי: אמרתי את זה לא פעם גם בוועדה הקודמת שאני חושב שהגישה של הועדות היא שיטה, מכניזם כספי רע ביותר והוא לא מאפשר תנאי עבודה נכונים.

<יואב בן ארצי: אני אומר לך שזה אפילו לא ברמה של קיומי עבור העובד עצמו.

<יואב בן ארצי: זה חייב להיעלם מהעולם.

<יואב בן ארצי: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר הוא שהעיר מלאה במשתמשים.

<יואב בן ארצי: אני רגע מדלג לאשכולות תשע ועשר כאשר יש 11 רשויות בהם.

<יואב בן ארצי: היום תופעת השימוש לרעה והתמכרות חוצה שכבות.

<יואב בן ארצי: היא לאו דווקא ברשויות שהן פריפריות או במצבים סוציו אקונומיים נמוכים.

<יואב בן ארצי: לצערי זה חוצה את כל האוכלוסיות ולכן חשוב גם לחשוב על הרשויות המאוד מטופחות כי גם שם יש תופעה כזאת.

<יואב בן ארצי: אם אני חוזר לתל אביב, היום אנחנו מטפלים ב-466 מטופלים על פי הדוח שקיבלתם אותו ואם אני רוצה טיפה לעבות או להרחיב את היקף המטופלים, אני לא יכול.

<יואב בן ארצי: אחד הכלים בעבודה סוציאלית, בייחוד עם אוכלוסיות כאלה, זה אאוט ריץ'.

<יואב בן ארצי: זה להגיע לאוכלוסייה כדי שתבוא לטיפול.

<יואב בן ארצי: נכון להיום מצבת כוח האדם לא מאפשרת הגעה לעוד אוכלוסיות.

<יואב בן ארצי: זה אומר שגם העיר תל אביב זקוקה לעוד תקנים בהתאם למספר המטופלים ובהתאם לתופעה חברתית שהולכת ומתגברת של שימוש לרעה בחומרים שגורמים נזק.

תמר זנדברג: אני רוצה לעמוד אתך על הנושא שציינת וכמו שאתה יודע אנחנו גם עוסקים בו הרבה מאוד בוועדה וזה הפער בין השירות שניתן לבין השירות שדרוש מבחינת גם סוג האוכלוסייה וגם סוג השירות, סוג הטיפול.

תמר זנדברג: כאשר אתה אומר חמישה מרכזים, לדעתי הוועדה הזאת הייתה לפחות בשניים מהם, מדובר על מרכזים שבאמת תופסים את האוכלוסייה שנמצאת בהתמכרות בשלב המאוד מאוד תחתון ומדורדר שלה, בין אם מראש זאת האוכלוסייה שנמצאת בשירות הזה ובין אם כבר חלה הידרדרות עד שהאדם מגיע לתחתית ורק שם יש שירותים.

תמר זנדברג: לעומת זאת, כמו שאמרת, תופעת ההתמכרות, כמו שאנחנו מכירים אותה, בין אם זה לתרופות מרשם, בין אם זה לאלכוהול, בין אם זה להימורים, אפשר למצוא אותה גם באוכלוסיות, נקרא לזה עובדות ומתפקדות ואולי אפילו משכבות סוציו-אקונומיות ממש לא נמוכות.

תמר זנדברג: דווקא בעיר כמו תל אביב שמן הסתם היא גם עיר גדולה, היא גם עיר שיש בה אוכלוסייה מגוונת מכל השכבות וגם אני מניחה שהיא מרכזת אליה הרבה אנשים מערים אחרות ונותנת שירותים שהרבה פעמים הם לפחות גושיים, אם לא ארציים.

תמר זנדברג: האם אתם נותנים דעתכם על הצורך לפתח שירות כזה?

תמר זנדברג: מרפאה או איזשהו מרכז שהוא לא יהיה מרכז מתדון או מרכז תחלואה כפולה או משהו מן הסוג הזה אלא דווקא מרכז שייתן מענה?

תמר זנדברג: ענית על זה קצת עת היה לנו דיון ביום הקודם המיוחד שהיה יום הקהילה הגאה בנושא של האוכלוסייה הלהט"בית.

תמר זנדברג: אמרתם שזו אוכלוסייה שהיא מועדת לפתח התמכרויות בגלל גורמים חברתיים.

תמר זנדברג: חוץ מהאוכלוסייה הזאת, האם יש אצלכם תכנית עבודה או משהו בפיתוח למרפאה או למרכז או משהו כזה שיוכל לתת מענה לאדם כביכול נורמטיבי מהישוב שנתקל באיזושהי בעיה או רופא משפחה או רופא פסיכיאטר מפנה אותו ויוכל לראות מישהו בתחום ההתמכרויות?

<יואב בן ארצי: האמת היא שאני רוצה לומר משהו אופרטיבי ומשהו ברמה של חלום.

<יואב בן ארצי: ברמה האופרטיבית אחרי ישיבת הוועדה הקודמת קבענו להיפגש עם שבי ועם איריס ועם מנכ"ל האגודה כדי לפתח שירות להוציא הסברתי לאוכלוסייה הגאה שמשתמשת בסמים.

<יואב בן ארצי: היא עדיין לא רואה טיפול, לא רוצה טיפול, לא מבינה שהיא זקוקה לטיפול.

<יואב בן ארצי: אני אומר את זה ממקום טיפה פטרוני אבל אני חושב שיש שם בעיות הרבה יותר אקוטיות, כפי ששמענו בוועדה, אבל אני אתחיל במשהו שהוא יותר ייעוצי הסברתי לקהל רחב גם של בעלי הליינים שם מתרחשות התופעות וגם לאוכלוסייה עצמה.

<יואב בן ארצי: אני סבור שנכון יהיה, אפילו ברמה המחוזית ולאו דווקא ברמה המקומית, להקים אפילו כפיילוט מרכז ייעוץ והסברה לאוכלוסייה שמשתמשת בסמים.

<יואב בן ארצי: אני שוב אומר, עדיין לא טיפול אלא רק כדי לקרב אותם לרעיון הטיפולי.

<יואב בן ארצי: את קוראת להם אוכלוסייה נורמטיבית אבל אני אומר אוכלוסייה שמשתמשת ועדיין לא רואה את עצמה כבעייתית בשימוש.

<יואב בן ארצי: להערכתי, כרגע אין לי שום דבר אופרטיבי כדי להציע אבל אני אשמח מאוד לשבת עם השותפים כדי שנקים כזה מרכז בתל אביב ואפילו ברמה המחוזית.

<יהודית גבאי: אני גם ארצה להתייחס לזה בחלק שלי.

<יהודית גבאי: אני באמת חושבת שאנחנו מדברים על רצף.

תמר זנדברג: נעבור אליך.

<יהודית גבאי: אני מנהלת את המחלקה לנוער וצעירים באגף הרווחה בעיריית ירושלים.

<יהודית גבאי: המבנה אצלנו הוא קצת אחר.

<יהודית גבאי: בתוך המחלקה לנוער וצעירים יש לי יחידה של התמכרויות.

<יהודית גבאי: אנחנו מדברים על נוער וצעירים בלי מבוגרים.

תמר זנדברג: אבל יש גם יחידה מקבילה למבוגרים?

<יהודית גבאי: כן.

<יהודית גבאי: אני חייבת לומר שהעניין הזה שיחידת ההתמכרויות שלי יושבת בתוך המערך הזה של נוער וצעירים, הרבה פעמים מציל מבחינתי את המצב למרות שעדיין הוא קשה מנשוא ואני אתייחס לזה.

<יהודית גבאי: אני חושבת שאין הלימה, אני חושבת שגם התייחסו כאן לעניין הזה של המגמות החברתיות שהולכות ומתפתחות, מתרחבות וגדלות ומאתגרות את כולנו, גם את המשפחות וגם את אנשי המקצוע.

<יהודית גבאי: ספציפית לירושלים, אין הלימה בכלל בין מה שאנחנו נותנים במענים לבין הצרכים.

<יהודית גבאי: זה גם מבחינת ההיקף וגם מבחינת האופי של העיר.

<יהודית גבאי: העיר ירושלים, ידוע לכולם שבתוכה יש מי שאומר שיש שלוש ערים – היהודית, הערבית והדתית.

<יהודית גבאי: באמת יש לנו אוכלוסייה חרדית והרבה תכניות שהתפתחו ושהכנסנו בשנה-שנתיים האחרונות.

<יהודית גבאי: כל התכניות האלה חושפות עוד ועוד מעגלים של נפגעי סמים ואלכוהול.

<יהודית גבאי: אותו דבר במזרח העיר וגם במערב העיר, מלבד החרדית, יש לנו אוכלוסייה דתית ואוכלוסייה כללית שיש מי שיקרא לה החילונית.

<יהודית גבאי: לרשותנו עומדים שניים ושלושת-רבעי תקנים של עובדים.

<יהודית גבאי: אלה לא תקנים כי יש רק שלושת-רבעי תקן אחד ועוד שניים שהם השמות.

<יהודית גבאי: ארבעים השמות.

<יהודית גבאי: אחד למזרח העיר ואחד למערב העיר.

<יהודית גבאי: בעיריית ירושלים, מהתקציבים איכשהו הצלחנו לגרד חמישים אחוזים משרה לעובדת שכל שנה המשרה עומדת בסכנה.

תמר זנדברג: כלומר, יש ליחידה להתמכרויות בתוך היחידה לנוער וצעירים שלושת-רבעי תקן ועוד שתי השמות.

תמר זנדברג: מה זה השמות?

תמר זנדברג: זה תקן?

<יהודית גבאי: הועדות.

<יהודית גבאי: מאתיים אחוזים שהם הועדות.

תמר זנדברג: כמה מטופלים?

<יהודית גבאי: אצלנו היו כ-150 בשנה שעברה כאשר הטיפולים הם טיפולים – תכף נתייחס אליהם – ארוכי טווח אבל אנחנו מטפלים בהרבה יותר מתבגרים ברצף של נוער וצעירים.

תמר זנדברג: את יודעת כמה תקנים וכמה מטופלים יש ביחידת המבוגרים?

<יהודית גבאי: לא.

<איריס נהרי: 11.25 תקנים.

<איריס נהרי: אבל יש גם אלכוהול שם יש עוד.

תמר זנדברג: אלכוהול לחוד?

<איריס נהרי: כן.

תמר זנדברג: אצלך יואב, אלה סמים ואלכוהול ביחד?

<יואב בן ארצי: כן, אבל ה-10.25 זה רק סמים.

<יואב בן ארצי: יש לי עוד שני תקנים של הועדות אלכוהול והימורים.

<יהודית גבאי: אצלנו זה ביחד, זה נוער וצעירים.

תמר זנדברג: את אומרת 11.25 במבוגרים.

תמר זנדברג: את יודעת כמה מטופלים?

תמר זנדברג: אצלך, יואב, 460.

<יואב בן ארצי: 466.

<יואב בן ארצי: לא כולל אלכוהול.

תמר זנדברג: כמה בירושלים?

<איריס נהרי: אני צריכה לבדוק.

<יהודית גבאי: איריס הזכירה לי שיש לנו את יחידת האיתור.

<יהודית גבאי: בתוך יחידת ההתמכרויות יש לנו רצף של מענים, יש לנו את יחידת האיתור עד אליך שעוסקת באיתור ועושה עבודה מדהימה בשכונות.

<יהודית גבאי: גם שם יש לנו בעיה של מאתרים.

<יהודית גבאי: יש לנו מחסור מאוד גדול.

<יהודית גבאי: אני חושבת שאחת הבעיות העיקריות שלנו היא שנוהגים בנו כמו בכל עיר אחרת.

<יהודית גבאי: אולי שיטת הקריטריונים תשנה משהו, אבל בעצם שבעיר אחרת קטנה קיבלו יחידת איתור ארבעה מאתרים, אנחנו בעצם קיבלנו את אותו סדר גודל ושוב, יש לי מתוכם מאתרים שאני צריכה ערבים למזרח ירושלים, חרדים ולאוכלוסייה הכללית.

<יהודית גבאי: בעצם זה לא מספיק לכלום.

<יהודית גבאי: מספיק למעט.

<יהודית גבאי: נעשית עבודה משמעותית, אבל זה באמת לא מספיק.

<יהודית גבאי: אני חוזרת לזה שאין הלימה.

<יהודית גבאי: הצרכים שלנו בוערים מבחינת התקנים.

<יהודית גבאי: שוב, יש לי פרספקטיבה כי אני כן עובדת עם עוד שירותים במשרד הרווחה, אני עובדת עם שירות נוער וצעירים.

<יהודית גבאי: הרבה פעמים מאוד מסייע ואני יכולה לתת דוגמאות כאשר מעבר לעניין של התקנים יש כאן עניין של תקציבי פעולה ואין לנו תקציבי פעולה.

<יהודית גבאי: בעצם כל התקציב שאני מקבלת הוא רק להעסקת אותם שני עובדים במאה אחוזי השמות.

<יהודית גבאי: אם פנה אלי בשבוע שעבר אבא שהתחנן שהבן שלו צריך להיכנס לקהילה אבל אין לו נעליים ואין לו בגדים, פניתי לפיקוח ועוד פעם אמרתי שננסה מפה ומשם ואז אני משתמשת בנוער וצעירים כשאני יכולה אבל לפעמים אין לי.

<יהודית גבאי: פשוט אין לי.

<יהודית גבאי: אני גם רואה את הפרספקטיבה של עבודה עם נוער וצעירים בסיכון.

<יהודית גבאי: עובדי הנוער עם בעיות של שימוש בסמים, העבודה היא מאוד מאוד מאתגרת.

<יהודית גבאי: כמו שנאמר כאן, יש הרבה עבודה של חיזור, הרבה עבודה בהתנגדויות.

<יהודית גבאי: אני מקיימת ועדות אבחון בתוך השירות שלי ואנחנו עושים ממש להטוטים ובאמת יוצאים מגדרנו כדי להביא את הנער או את הצעיר להסכים לכך שיש לו בעיה ושהוא צריך טיפול.

<יהודית גבאי: יחד עם המשפחה, יחד עם הגורמים במערכות בהן הוא נמצא, עושים עבודה מאוד מאוד מאומצת.

<יהודית גבאי: אני חייבת לומר שלפעמים כשכבר פונים אלינו ומפנים ויש איזשהו רגע, אם אז אנחנו לא יכולים לתת את המענה – כי כמו שנאמר כאן, יש המתנות ולא תמיד אנחנו יכולים להיענות לכולם – זה מאוד קשה ומאוד מצער.

תמר זנדברג: מה עיקר המענה שאתם נותנים, מלבד הפניה לקהילה?

<יהודית גבאי: אנחנו מטפלים.

<יהודית גבאי: חלק גדול מהעבודה זאת עבודה טיפולית.

תמר זנדברג: כלומר, העובדת הסוציאלית מול הנער או הנערה והמשפחה.

<יהודית גבאי: כן.

<יהודית גבאי: אנחנו עושים הרבה עבודה עם המשפחות.

<יהודית גבאי: יש לנו מרכז הורים ואנחנו מפנים אותם גם לשם.

<יהודית גבאי: השנה עשינו קבוצה להורים למתבגרים, קבוצה מדהימה, שמתמודדים עם ילדים שיש להם בעיות של שימוש.

<יהודית גבאי: זו קבוצה חדשה שהייתה מאוד משמעותית וגם דרשה מהעובדת למשל – אחת מהעובדות האלה - בערך ארבע שעות שבועיות להשקיע בעניין הזה, שזה אומר פחות כמה מטופלים.

<יהודית גבאי: כל דבר כזה הוא מאוד משמעותי.

<יהודית גבאי: אני כן חושבת ורוצה להדגיש שאסור לנו לחכות.

<יהודית גבאי: בהתמכרויות, לעומת תחומים אחרים, אני נותנת עדיפות ולפעמים זה לא יהיה עובד בהתמכרויות ולו רק כדי לתת מענה ולפעמים הוא יחכה.

<יהודית גבאי: אני חושבת שזה משהו שבאמת צריך לתת עליו את הדעת.

<יהודית גבאי: הנושא של תקציבי פעולה כמו שאמרתי, אני באמת משתמשת הרבה מתקציב של נוער וצעירים ונערות אבל זה משהו שהוא חסר.

<יהודית גבאי: אם יש עובדת שהולכת עם נערה, ממש עובדים משלמים מכיסם הפרטי לשבת בבית קפה כי יש כאלה שלא מוכנים להגיע ולכן פוגשים אותם ברחוב ובכל מיני מקומות.

<יהודית גבאי: צריך לתת את הדעת על העניין הזה.

<יהודית גבאי: גם לגבי העניין של תקנים והועדות, אני חייבת להגיד שעובדת שלי עובדת 65 אחוזי משרה.

<יהודית גבאי: הצורך שלנו בוער ואותה עובדת פשוט עובדת בניקיון כדי להשלים הכנסה.

<יהודית גבאי: אני מאוד מצרה על זה.

<יהודית גבאי: כל עבודה מכבדת אבל אנחנו זקוקים לה בעבודה אצלנו.

תמר זנדברג: כלומר, את בעצם אומרת לנו דבר מדהים.

תמר זנדברג: יש לך עובדת שהיא כבר עובדת במערכת.

<יהודית גבאי: אני אגיד עוד דבר.

תמר זנדברג: היא רוצה לעבוד, את רוצה להעסיק אותה, יש צורך מהקהילה של המטופלים, כלומר, העגל רוצה לינוק והפרה רוצה להיניק והשוקת קיימת, הכול קיים, חוץ מזה שאין לך את השעות, את ההועדות, לשלם את המשרה הזאת.

<יהודית גבאי: בדיוק.

<יהודית גבאי: אני רוצה להדגיש גם שבשונה מעובדים בתחומים אחרים, עובדי התמכרויות מאוד מאוד מושקעים.

<יהודית גבאי: זאת אומרת, הם עוברים הכשרה של כמעט שנה וחצי של יום בשבוע וביום הזה הם נוסעים לתל אביב, מקבלים את השעות, מקבלים הדרכות, מקבלים השתלמויות.

<יהודית גבאי: זאת אומרת, הם מאוד מאוד מושקעים ובאמת אתה משקיע בהם הרבה.

<יהודית גבאי: יש לי עובדת שעובדת חמש שנים והיא בלי תקן.

<יהודית גבאי: היא עובדת על הועדות.

<יהודית גבאי: בכל פעם שמגיעה אלי למחלקה עובדת חדשה בתחומים אחרים של נוער וצעירים, היא באה אלי ומבקשת לעבור.

<יהודית גבאי: אני ממש מחזיקה אותה.

<יהודית גבאי: אני אומרת לה שזה תחום ייחודי ואני לא יכולה לוותר עליה אחרי כל ההשקעות ואחרי כל העבודה.

<יהודית גבאי: היא גם זו שעושה את קבוצת ההורים.

<יהודית גבאי: מצד שני אני יכולה להבין ללבה כשהיא אומרת ששם יש תקנים, היא כאן חמש שנים והיא רוצה תקן.

תמר זנדברג: מה הצורך שלך כמחלקה אם נגיד היית צריכה להגיש דרישה תקציבית?

תמר זנדברג: מה הצורך המיידי שלך?

<יהודית גבאי: אני חושבת שזה נכון גם למדיניות המשרד מעבר לעניין התרבותי של נאמר החרדים.

<יהודית גבאי: אני יושבת עם משפחות חרדיות שמבקשות שהעובד שלהם יהיה מהמגזר ושם יש לי בעיה כי אני צריכה שיהיה לי גם בן וגם בת.

<יהודית גבאי: אותו דבר במזרח ירושלים, שם יש לי בן אבל אין לי בת.

<יהודית גבאי: חוץ מהעניין התרבותי והדתי, אני חושבת שהרבה פעמים אנחנו רואים ויודעים שהרבה מנפגעי סמים, בעיקר בנות נפגעות פגיעות מיניות והרבה פעמים להושיב מולן עובד, זה מאוד מורכב.

<יהודית גבאי: אני לא אגיד שאני לא עושה את זה, אני עושה את זה מאחר ואין לי ברירה.

תמר זנדברג: כלומר, מה הצורך המיידי שלך מבחינה תקציבית?

<יהודית גבאי: אני חושבת שאני הייתי צריכה משהו כמו שלושה תקנים.

תמר זנדברג: שלושה תקנים קבועים רק למחלקה שלך של נוער וצעירים.

<יהודית גבאי: מלבד אלה שקיימים.

<יהודית גבאי: יש לי שניים שהייתי רוצה להמיר אותם לתקנים.

תמר זנדברג: כלומר, בנוסף לשמור על הקיים, עוד שלושה תקנים.

<יהודית גבאי: כן.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: נעמה מורשתי, בת ים.

<נעמה מורשתי: מנהלת היחידה להתמכרויות ושיקום האסיר בעיריית בת ים.

<נעמה מורשתי: לנו יש משהו כמו 120 מטופלים ועשר משרות של עובדים סוציאליים מתוכן שתי משרות של שיקום האסיר ושתי משרות של אלכוהול של הועדות.

<נעמה מורשתי: ביחידה שלי יש גם נוער.

תמר זנדברג: מתוך עשרת המשרות, שניים לשיקום האסיר?

<נעמה מורשתי: כן.

<נעמה מורשתי: מתוך העשרה.

תמר זנדברג: שניים הועדות, שניים שיקום אסיר, משרה וחצי לנוער וצעירים ושתיים וחצי משרות לסמים מבוגרים.

תמר זנדברג: בעצם היחידה שלי כוללת אלכוהול והימורים, סמים מבוגרים, נוער וצעירים ושיקום האסיר.

תמר זנדברג: מצבך נראה טוב יחסית.

<קריאה: כן, אבל את צריכה לראות איפה היא יושבת.

<נעמה מורשתי: יש לנו שלוש דירות ואת לשכת הרווחה.

<נעמה מורשתי: אנחנו מטיילים בכל בת ים.

<נעמה מורשתי: אני באתי לכאן לכמה עניינים שאותי מעסיקים.

<נעמה מורשתי: אני יכולה להגיד לכם שהיום בסמים מבוגרים יש לי במגירה באופן קבוע 15 ממתינים.

תמר זנדברג: למה הם ממתינים?

<נעמה מורשתי: לטיפול בסמים מבוגרים.

תמר זנדברג: לאיזה טיפול?

<נעמה מורשתי: לטיפול הפרטני שלנו.

תמר זנדברג: הם הגיעו איכשהו ליחידה ואת לא קיבלת אותם עדיין לטיפול ראשוני.

<נעמה מורשתי: כי אין לי עדיין עובדים סוציאליים לקבל אותם.

<נעמה מורשתי: אין לי כוח אדם.

תמר זנדברג: ה-15 האלה, נגיד שתתפנה איכשהו שעה של אחת העובדות, את פותחת את המגירה ואת מוציאה את הראשון ברשימה של ה-15, איפה הוא כבר נמצא בשלב הזה?

תמר זנדברג: את עדיין מוצאת אותו?

<נעמה מורשתי: אני מוכרחה להודות שבאלכוהול אני לא מוצאת אותם אבל בסמים בדרך כלל כן.

תמר זנדברג: כלומר, הם כן ממתינים.

<נעמה מורשתי: רובם כן ממתינים.

<נעמה מורשתי: זה מאוד רע וזה לא מוצלח.

<נעמה מורשתי: יש לנו כמובן קדימות לנשים, קדימות לבית משפט סמים.

<נעמה מורשתי: אנחנו מנסים לעשות קדימויות לאנשים שמגיעים מגמילות מיידיות אבל יש אנשים שנשארים עדיין ברשימות המתנה.

<נעמה מורשתי: כך היה באלכוהול.

<נעמה מורשתי: קיבלנו לפני כמעט כשנה עוד חצי תקן הועדות ואז עד ינואר, במשך יותר מארבעה חודשים, העירייה לא יכלה לתת לי את ובעצם אנשים לא יכלו לקבל.

<נעמה מורשתי: היום יש לי שתי משרות שעבדנו מאוד קשה יחד עם השירות כדי שנצליח לקבל עוד חצי משרה של הועדות, ארבעה חודשי המתנה, כל הממתינים אינם.

תמר זנדברג: באלכוהול.

<נעמה מורשתי: באלכוהול והימורים.

<נעמה מורשתי: אנחנו עכשיו עובדים מחדש על גיוס.

<נעמה מורשתי: אצלנו בבת ים אין בעיה של גיוס מטופלים וזו בעיה נוספת.

<נעמה מורשתי: כל העובדות ללא יוצא מן הכלל עובדות על מכסה מקסימלית שהן יכולות לעבוד.

<נעמה מורשתי: יש לנו עובדת תעסוקה במאה אחוזי משרה והיא רוצה לפתח כל מיני שירותים עם גוון קהילתי ויוצא שמעבר למספר המטופלים, מעבר לקבוצה שכל עובדת עושה, לתחום אחריות שיש לכל עובדת, כבר אין אפשרות לעשות עוד דברים.

<נעמה מורשתי: זה מאוד מאוד מקשה על העבודה.

תמר זנדברג: מה הדברים שהיית רוצה לעשות או שאת מזהה צורך בהם?

<נעמה מורשתי: למשל כל העניין של העבודה המשפחתית.

<נעמה מורשתי: אין לנו מנדט לטפל במשפחה אבל יחד עם זאת, כשמגיע מטופל, הוא מגיע והוא לא איש יחיד אלא הוא חלק מאיזושהי תפיסה קהילתית משפחתית.

<נעמה מורשתי: הוא גר בבית והייתי מאוד שמחה לתת איזשהו מענה יחידתי למשפחה.

<נעמה מורשתי: למשל בבת ים יש 3,000 אתיופים.

<נעמה מורשתי: יש לנו שני אתיופים בנוער ואתיופי אחד באלכוהול והימורים.

<נעמה מורשתי: אני זקוקה נואשות לזמן פנוי כדי לעבוד עם עובד המניעה מהעדה האתיופית, כדי להתחיל לייצר קשרים אבל אי אפשר לעשות גם וגם.

<נעמה מורשתי: לשם כך עובדת לא יכולה לעבוד עם 25 מטופלים במשרה מלאה, להפעיל קבוצה וגם לפנות זמן לבדיקות עירוניות.

<נעמה מורשתי: זה הכיוון שלנו.

<נעמה מורשתי: יש לנו עוד הרבה נושאים.

<מהרטה ברוך רון: לא הבנתי את הקונטקסט של הקהילה האתיופית.

<נעמה מורשתי: בעיר עצמה אנחנו מזהים שיש בעיית אלכוהול.

<מהרטה ברוך רון: בעיה כללית.

<מהרטה ברוך רון: אין צורך לציין כאן מאיזו קהילה.

<נעמה מורשתי: ביוצאי חבר העמים, יש לנו אחוז מאוד מאוד גדול שכן מגיע ליחידה.

<מהרטה ברוך רון: לא צריך לציין מאיזה קהילות הם באים.

<מהרטה ברוך רון: זה לא רלוונטי לדיון.

<מהרטה ברוך רון: את צריכה תקנים, תבקשי תקנים.

<מהרטה ברוך רון: זה פשוט יוצר סטיגמה וזה יוצר שיח שהוא לא נכון בעיני.

<מהרטה ברוך רון: אין צורך לציין מאיזה אוכלוסיות מגיעים המטופלים שלך.

תמר זנדברג: זאת שאלת מדיניות, עד כמה יש שקהילה שזקוקה לטיפול ועד כמה זה מייצר סטיגמה.

תמר זנדברג: עמדה שנשמעת ממישהי שהיא נציגה.

<נעמה מורשתי: לא התכוונתי לכך.

תמר זנדברג: ברור שלא התכוונת.

תמר זנדברג: ההערה נרשמה.

<מהרטה ברוך רון: אני חושבת שזה לא היה רלוונטי להזכיר כאן לאיזו עדה אנחנו מתכוונים.

תמר זנדברג: העמדה נשמעה.

<נעמה מורשתי: אני יכולה להגיד באופן כללי בהקשר הזה שהשאיפה שלי היא להגיע לכמה שיותר תושבי העיר שזקוקים למענים.

<נעמה מורשתי: אם אני מזהה שיש אוכלוסיות שלא מקבלות מענים, לי כיחידה המקצועית שמטפלת בהתמכרויות, מאוד קשה לי כי יש לי אוכלוסייה שאני לא מצליחה להגיע אליה.

<יהודית גבאי: זה דיון פילוסופי.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: זה דיון של מדיניות.

<מהרטה ברוך רון: זה גם דיון של שיחה.

<נעמה מורשתי: הדבר הנוסף שחשוב לי לומר הוא לגבי תקציבי הפעולה.

<נעמה מורשתי: בהקשר של ההועדות, היום ההועדות מתוקצבות למשרה של עובד סוציאלי שמסיים תואר ראשון פלוס והעובדים מתקדמים ומתפתחים.

<נעמה מורשתי: ביחידת האלכוהול וההימורים צריכה להיות רופאה וזה משולם מההועדות הללו.

<נעמה מורשתי: אנחנו מנסים להוציא אנשים למסגרות חוץ ביתיות דרך ההועדות וכולי.

<נעמה מורשתי: מה שמשאיר תקרה מאוד נמוכה או נמוכה מדי לעובדים להתפתח בתוך הסכום שאנחנו מקבלים עבור הועדה.

תמר זנדברג: את אומרת שיש לך סכום להועדה, מאה אחוזים נניח שווי ערך למשרה מלאה היה והייתה, ואם אותה עובדת הייתה במשרה מלאה והיא הייתה צוברת ותק, עושה תואר שני, עושה השתלמות כזו או אחרת, היא הייתה עולה בשכר.

תמר זנדברג: אין לה תמריץ לעשות את זה או שאם היא עושה, היא עדיין לא מקבלת כי ההועדה היא אותה הועדה.

תמר זנדברג: המסגרת אותה מסגרת למרות שהעובדת פרצה את המסגרת.

<נעמה מורשתי: נכון.

<יהודית גבאי: אפילו בזמן שהם נוסעים לקורס בתל אביב שאורך שנה וחצי, התוספת שצריך, זה מאוד צפוף.

תמר זנדברג: את אומרת שזו עוד רעה חולה של שיטת ההועדות.

<יהודית גבאי: ממש כן.

<נעמה מורשתי: אני חושבת שאמרתי את דבריי.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: שרית פטל, אשקלון.

<שרית פטל: אני מרכזת את יחידת הטיפול בבני נוער וצעירים משתמשים בחומרים פסיכו-אקטיביים.

<שרית פטל: אנחנו ביחידה שתי עובדות סוציאליות במשרות מלאות.

<שרית פטל: אני עובדת על תקן של 75 אחוזים מהפיקוח ו-25 אחוזים והעובדת השנייה עובדת על הועדות.

<שרית פטל: אנחנו קיימים 13 שנים באשקלון.

<שרית פטל: הוקמנו כפיילוט כדי לבדוק את השטח בשלושת-רבעי משרה והפכנו להיות לטוב ולרע לסוג של מעצמה באשקלון מבחינת הצרכים ומבחינת הבעיות והקשיים שהבנו שהעיר מתמודדת אתן.

תמר זנדברג: מעצמה היא שתי עובדות?

<שרית פטל: מעצמה מבחינת הצרכים ומבחינת המענים.

תמר זנדברג: כמה מטופלים?

<שרית פטל: בממוצע שנתי אנחנו עומדים על בין מאה ל-120 מטופלים.

תמר זנדברג: עם שתי עובדות?

<שרית פטל: עם שתי עובדות.

<שרית פטל: אנחנו בעצם מהווים מענה עירוני לכלל המערכות בעיר שעוסקות בבני נוער.

תמר זנדברג: אתם יחידה של נוער.

<שרית פטל: נוער ומתבגרים צעירים, מגיל 12 עד 24.

<שרית פטל: גיל 12 הופך להיות בשנים האחרונות ל-11.

<שרית פטל: הגילאים הם לא אומרים כלום לגבי איכות המקרה שאתה מקבל.

<שרית פטל: אנחנו נותנים את המענה העיקרי לחטיבות הביניים ובתי הספר המקצועיים בעיר, לשירות המבחן לצורך אבחון שימוש, לבית משפט, למשטרה, לבית חולים, למסגרות חוץ ביתיות שקיימות באשקלון, לאגף הרווחה שמפנה אלינו ילדים, למחלקה לנוער.

<שרית פטל: אנחנו בעצם יושבים בתוך המחלקה לנוער.

<שרית פטל: כפיילוט הוקמנו כמשויכים למחלקה להתמכרויות עד שדי מהר הבנו – ואני חושבת שהיינו בין הראשונים בארץ להבין – שקיים הרבה יותר חיבור בין נוער סמים לנוער מאשר לנוער סמים והתמכרויות מבוגרים.

<שרית פטל: אני חושבת שזה מציל אותנו - זה גם מציל את המחלקה לנוער - וזה מציל אותנו מבחינה תקציבית.

<שרית פטל: אם לא הייתי בתוך המחלקה לנוער, בלי כוונה לפגוע, לא היה לי כלום ושום דבר חוץ מהעובדת.

תמר זנדברג: יש גם יחידה למבוגרים?

<שרית פטל: יש יחידה של מבוגרים בהתמכרויות מגיל 24 והלאה.

<איריס נהרי: עם חמישה תקנים.

<איריס נהרי: בפנים יש גם את רש"א, גם את דרי רחוב וגם את אדון שזה מאוד ייחודי.

<שרית פטל: אנחנו עובדים אתם די בצמוד.

<שרית פטל: אנחנו משתמשים בשירות שהם נותנים לנו לצורך בדיקות שתן.

<שרית פטל: אם למשל יש לי בוגרים צעירים שאני רוצה להפנות למרכז יום, אני מפנה אותם בשירות להתמכרויות כי שם מקבלים מגיל 18 ומעלה.

<שרית פטל: אני חושבת שבאמת הצרכים של בני הנוער המשתמשים באשקלון, אני חושבת שיש הבדל מאוד גדול בינינו לבין המחלקה להתמכרויות מבוגרים.

<שרית פטל: אני חושבת שזה מאפיין את כל העבודה עם בני נוער.

<שרית פטל: אנחנו עובדים על רצף השימוש.

<שרית פטל: רצף השימוש הוא רצף מאוד ארוך משימוש של סקרנות, משהו שאתה עושה אותו כמעט על הטווח המניעתי, לשימוש חברתי, לשימוש לרעה, לפיתוח תלות רגשית ופיזית.

<שרית פטל: לכן ההפניות אלינו הן בכמויות מאוד מאוד גדולות, הרבה מעבר למכסה שאנחנו יכולים להתמודד אתה, לצורך אבחון, אפילו לא לצורך טיפול, שזה גם שירות שאנחנו מחויבים לתת.

<שרית פטל: אני רואה כאן שהרבה התחילו להשתמש במילה המתנות וזאת מילה שאנחנו מנסים להימנע ממנה, אבל אני יכולה להגיד שיש לי כרגע פעם ראשונה שלוש המתנות שיושבות לי על השולחן וזה כמו תפוח אדמה חם כי אני רואה אותם ממתינים.

<שרית פטל: יש בית ספר מקצועי אחד באשקלון שהוא מאוד מאוד גדול והוא באמת עושה עבודת קודש עם החבר'ה שנמצאים אצלו, אבל יש כאן כמות מטורפת של בני נוער שמשתמשים בסמים ובאלכוהול ואנחנו יכולים לקבל רק ממנו - אנחנו אמרנו שאנחנו צריכים להקים שירות ספציפי רק לגביו – בשבוע חמש הפניות שכל אחת מהן לא לאבחון אלא ממש לטיפול.

<שרית פטל: מתקיים כרגע דיאלוג עם המפקח שלנו ועם בית ספר ואם רשת אורט כדי לראות מה אנחנו עושים.

<שרית פטל: אנחנו מאוד רוצים לתת את המענה היעיל ביותר.

<שרית פטל: אנחנו לא נותנים טיפול פרטני.

<שרית פטל: כמובן שזה הבסיס.

<שרית פטל: הטיפול הפרטני אצלנו הוא אהבה.

<שרית פטל: זאת באמת אהבה.

<שרית פטל: זה קשר שאנחנו יודעים שאנחנו מהווים אתת המבוגר האחראי, לפעמים העיקרי, בחיים של ילד.

<שרית פטל: זה לקחת תפקיד מאוד מאוד משמעותי שאתה צריך, מעבר ליחידות זמן, גם משאבים נפשיים.

<שרית פטל: כשאתה עובד בלחץ וסטרס, קודם כל הם עם הרדארים שלהם מרגישים את זה ראשונים וזה משהו שאנחנו לא רוצים להיכנס אליו.

<שרית פטל: אנחנו נותנים הדרכות הוריות.

<שרית פטל: אנחנו נותנים טיפולים משפחתיים.

<שרית פטל: אני לפחות מטפלת משפחתית ואני לחלוטין מאמינה שהמטופל הפרטני הוא לא נושא הסימפטום.

<שרית פטל: זה סיפור משפחתי.

<שרית פטל: זה תמיד סיפור משפחתי וזה הבסיס.

<שרית פטל: אנחנו תמיד נעשה טיפול מקביל.

<שרית פטל: אלה גם משאבים של זמן ואנרגיות שאין לנו.

<שרית פטל: אנחנו נותנים הדרכות למסגרות, אנחנו נותנים הדרכות לאנשי צוות, אנחנו עובדים מערכתית עם כל המסגרות באשקלון כדי לתאם תכניות טיפול מתאימות, גם פרטניות וגם מערכתיות בתוך העיר.

<שרית פטל: הכול, הכול, הכול לוקח משאבי זמן שכמו כלום אני יכולה לקבל עוד שני תקנים עליהם.

<שרית פטל: אני יודעת שיש הסכמה מטעם הפיקוח שקיים צורך באשקלון אבל אנחנו מדשדשים עם כל התכניות החדשות האלה.

<שרית פטל: בינתיים אנחנו מתחילים לעבוד בחצי של עצמנו.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: מאשקלון למועצה אזורית חוף אשקלון, אלעד בן דוד.

<אלעד בן דוד: הרבה דברים מאוד דומים.

<אלעד בן דוד: אנחנו קצת שונים מהערים הגדולות עם צרכים מעט אחרים.

<אלעד בן דוד: חשוב להגיד שאני הוא היחידה.

<אלעד בן דוד: המספרים של התושבים אצלנו יותר קטנים והתושבים, לא בהכרח המשתמשים על הרצף, אני היחידה, חצי עם מבוגרים בתקן של המועצה וחצי על הועדות.

תמר זנדברג: כמה תושבים יש לכם ברשות?

<אלעד בן דוד: 17 אלף תושבים ברשות, בעוטף עזה.

<אלעד בן דוד: ביחידה שלי כרגע מטופלים עשרה מבוגרים.

<אלעד בן דוד: היחידה הוקמה רק בנובמבר.

<אלעד בן דוד: יש לי 15 בני נוער בטיפול.

<אלעד בן דוד: דרך אגב, ההועדות כבר למעלה מחצי שנה עדיין בתהליכים מול השינוי.

<אלעד בן דוד: בעצם אין לי סמל מסגרת ואני עובד משרה מלאה על חצי משרה.

<אלעד בן דוד: זה רק לשם ההבנה.

<אלעד בן דוד: אני מסכים מאוד עם מה שאמרה שרית מאשקלון.

<אלעד בן דוד: הרבה זאת עבודה מול כל בתי הספר ומול המסגרות כי אלה ישובים קטנים ומרוחקים אחד מהשני.

<אלעד בן דוד: זה מתחבר כמובן ישר למקום של התנאים ההישרדותיים שלי, אם אני מדבר על הועדות גם כאשר נקבל אותם.

<אלעד בן דוד: אני עם תואר שני כך שגם אני בתוך הסל הזה שאין בו הרבה.

<אלעד בן דוד: נוצר מצב שאני במקום מאוד מאוד הישרדותי.

<אלעד בן דוד: הרבה מהדברים בגלל שמדובר במקומות קטנים עם הכרות מאוד גדולה ביניהם בתוך הקהילות כך שהקושי יותר גדול בריצ'ינג אאוט כי צריך ללכת למקומות אחרים שהם לא הרווחה כאשר כולם מכירים את כולם ובכל המקומות כולם מכירים את כולם.

<אלעד בן דוד: המקום הזה מקשה.

<אלעד בן דוד: כמובן יש את כל הסיפור של הריצ'ינג אאוט לכל הנערים עם טיפול פרטני.

תמר זנדברג: איזה סוג התמכרויות אתה רואה שיש גם לנערים וגם למבוגרים?

<אלעד בן דוד: אני אומר משהו על המועצה.

<אלעד בן דוד: יש מאפיינים של קהילות בקהילות הקטנות האלה.

<אלעד בן דוד: יש לנו קהילה ששותה לא מעט אלכוהול, גם המבוגרים וגם הנערים מגיל עשר ומעלה.

<אלעד בן דוד: היו שם גם מקרי מוות על הרקע הזה.

<אלעד בן דוד: יש קהילה של מפוני גוש קטיף, שם יש את זה בעקבות השיקום המורכב בעקבות הפינוי/הגירוש.

<אלעד בן דוד: יש סמים.

<אלעד בן דוד: יש לי אנשים שמגיעים מהערים אחרי שהם עשו את הסבב בערים הגדולות ואז כחלק מטיפול אישי הם באים בחזרה למרחב הכפרי ואז הם מבקשים את העזרה.

תמר זנדברג: מפוני הישובים שחזרו?

<אלעד בן דוד: חזרו לעיר ואחר כך חוזרים בחזרה אלינו אבל בסשן הזה הם כבר הסתובבו באזור הפשע, בסמים, באלכוהול, בהרבה מאוד דברים.

<אלעד בן דוד: יש לי הכול מהכול.

<אלעד בן דוד: בקיצור, אני עושה הכול.

תמר זנדברג: שאלה גם אליך כמועצה אזורית וגם לאשקלון.

תמר זנדברג: שמענו הרבה בשנתיים וחצי האחרונות פוסט צוק איתן על פוסט טראומות.

<שרית פטל: יש.

תמר זנדברג: אנחנו יודעים מעבודת הוועדה שהרבה פעמים פוטנציאל התמכרות הוא איזשהו סלף מדיקיישן לטראומה.

תמר זנדברג: זה משהו שאתם מזהים בו עלייה בשנתיים האחרונות?

<אלעד בן דוד: כן.

<שרית פטל: אנחנו עובדים הרבה עם היחידה הפסיכיאטרית לילד ולמתבגר.

<שרית פטל: ילדים פוסט טראומתיים אחרי מבצעים, אחרי כל טריגר קטן, אחרי כל אזעקה.

<אלעד בן דוד: אני מזהה את זה במקום של אלכוהול כאשר יש בית ספר שהוא צמוד בעוטף עזה, ממש על קו הגבול, וגם במקום של סמים.

<אלעד בן דוד: בעיקר זה המקום של אלכוהול ונרגילות.

תמר זנדברג: בעיקר בני נוער.

<אלעד בן דוד: בני נוער.

<אלעד בן דוד: לגבי מבוגרים זה מגיע במקומות אחרים.

<אלעד בן דוד: בעוטף יש את מרכז החוסן והם מטפלים בעוד דברים.

תמר זנדברג: במרכזי חוסן יש מענה להתמכרויות?

<שרית פטל: לא שידוע לי.

<אלעד בן דוד: לא.

<אלעד בן דוד: בעוטף, לא.

תמר זנדברג: מהעבודה שלנו בוועדה אנחנו יודעים שהרבה פעמים התמכרות נוצרת על רקע של מה שנקרא סלף מדיקיישן.

תמר זנדברג: כלומר, על רקע של איזושהי התמודדות עם מצוקה.

<קריאה: לא כל כך מכובד ללכת לפסיכיאטר.

<קריאה: יותר קול לעשן גראס.

<יהודית גבאי: זה יוצר הרגעה.

<שרית פטל: אלה ילדים שבאמת צריכים טיפול הרגעתי תרופתי.

תמר זנדברג: במרכזי החוסן שהוקמו בעוטף עזה להתמודדות עם טראומה, אין לכם שם נגיעה?

<אלעד בן דוד: לא.

<אלעד בן דוד: להתמכרויות אין שם.

תמר זנדברג: זה דבר שיכול להיות ששווה לשים לב אליו.

תמר זנדברג: רוב הסיכויים שאם מגיעים מטופלים על רקע של טראומה, אחת ההתמודדויות שלהם אם במרכזים האלה יהיה איזשהו זיהוי ראשוני ואיתור.

תמר זנדברג: יכול להיות שנוכל בהיבט של מניעה.

<אלעד בן דוד: אני עושה את זה במקום שלי במועצה שלי מול מרכז החוסן אבל זה לא מובנה.

<איריס נהרי: שאלת קודם על הרצף, על מקרים יותר נורמטיביים.

<איריס נהרי: אנחנו בפירוש רואים את זה אצלנו בצורה מאוד מאוד רחבה.

<איריס נהרי: זאת אומרת, הרבה מתבגרים שמתמודדים עם קשיים אפילו קשיים אובייקטיביים של קשב וריכוז ובתוך המשפחה כל מיני מצבים, מגיעים לשימוש.

תמר זנדברג: כרגע אין לכם מענה.

<איריס נהרי: הם חלק מהאוכלוסיות שלנו.

<איריס נהרי: זאת האוכלוסייה שלנו.

תמר זנדברג: אתם נותנים מענה במסגרת היחידה, אבל הכוונה היא שאין לכם מענה לטיפול ייעודי לפוסט טראומה.

תמר זנדברג: המענה שלכם הוא מענה של רווחה, הוא מענה של יחידות עבודה סוציאלית.

<יהודית גבאי: מענה טיפולי עמוק ורציני שכולל הרבה שילוב ומענים נוספים וגם קבוצתיים.

<יהודית גבאי: העובדים שלנו עוברים הרבה הכשרות.

<יהודית גבאי: יש אנשים שמגיעים אלינו ואלה חיילים שמשחררים אותם מהצבא אחרי שהם נתפסו.

תמר זנדברג: נתפסו על שימוש בסמים?

<יהודית גבאי: נכון.

<יהודית גבאי: הם הגיעו אלינו.

<איריס נהרי: הסניגוריה מביאה אותם אחרי תהליך צבאי.

<יהודית גבאי: זה תהליך שאנחנו צריכים ללכת לבית משפט, לעשות בדיקות ולעשות את כל הדברים הללו.

<קריאה: אני חייבת לומר שהעובדים שלנו מקבלים עשרים נערים או מבוגרים, שזה הרבה, אבל מצד שני אנחנו מנסים מאוד לשמור על המסגרת וכדי לטפל בבן אדם מכור אתה צריך הרבה מאוד תשומות זמן.

<קריאה: אנחנו מאוד שומרים על המסגרת הזאת.

תמר זנדברג: יהודית, את הזכרת קודם את הנושא של נערות ופגיעה מינית.

תמר זנדברג: כשמגיעה אליך נערה או צעירה ליחידה - אנחנו שמענו כאן נתון עת ערכנו דיון בנושא של ההתמכרויות בקרב נשים כאשר ללמעלה מתשעים אחוזים מהנשים המכורות, יש להן היסטוריה של פגיעה מינית – העובדות הסוציאליות עצמן הן אלה שנותנות את המענה גם לטיפול בטראומה שנובעת מפגיעה מינית?

<יהודית גבאי: בהחלט.

<יהודית גבאי: אנחנו בדיוק סיימנו בשבוע שעבר השתלמות בנושא של פגיעות מיניות.

<יהודית גבאי: שוב, עובדי התמכרויות נהנים אצלי מכל התשומות שמקבלים העובדים.

<יהודית גבאי: בפירוש עושים את זה.

<יהודית גבאי: אנחנו עושים את זה ואני חושבת שהעובדים יכולים לעשות את זה.

<יהודית גבאי: הרבה מהמתבגרים האלה והצעירות האלה, הרבה מהביטויים שלהם גם הרס עצמי, פגיעות בכל מיני צורות ובעיות תפקוד.

<יהודית גבאי: יש למשל את מרכז תמר או מיטל והם מתייחסים - ועושים עבודה מאוד מקצועית ומאוד טובה – לחלק של הטיפול אבל אנחנו עובדים גם מערכתי, גם החלק הטיפולי וגם הרבה עם המערכות, עם המשפחות ועם המסגרות.

<יהודית גבאי: זו עבודה שבעיני הכי מותאמת והכי נכונה עבורם.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: ציפי בן חמו, דימונה.

<ציפי בן חמו: תודה.

<ציפי בן חמו: אני קודם אגיד שאני שמחה ומתרגשת מהמפגש הזה.

<ציפי בן חמו: אני מקווה וגם יודעת – השתתפתי בוועדות בעבר – שהדברים שנאמרים כאן, יש להם השפעה.

<ציפי בן חמו: אני רוצה לדבר על דימונה.

<ציפי בן חמו: אני לא אחזור על כל הדברים שנאמרו כאן על ידי כולם אלא אני אומר שדימונה יושבת על אשכול ארבע, כך שנכניס את זה קצת לפרופורציות.

<ציפי בן חמו: ארבעים אלף תושבים עם פוטנציאל לצמיחה וגדילה בעקבות מעבר של עיר הבה"דים לדרום.

<ציפי בן חמו: כדי להכניס את זה עוד יותר לפרופורציות אני אומר שעד ספטמבר בכלל לא היה בדימונה מענה לנוער נפגע סמים.

<ציפי בן חמו: אני מנהלת מרכז טיפולי לנוער בסיכון מטעם שירות נוצץ ומאחר ואין בדימונה, לא הייתה וכנראה גם לא תהיה בקרוב יחידה נפרדת לנוער נפגע סמים, העובדת שיושבת כאן, גל חדד, הצטרפה אלינו בספטמבר בשיטת התעריף.

<ציפי בן חמו: זה אומר הועדות.

<ציפי בן חמו: 15 מטופלים, עשר הועדות.

<ציפי בן חמו: אני לא ארחיב כאן על הסינדול שאומר שזה חצי כוח של עבודה.

<ציפי בן חמו: עשרה מטופלים לתוך עשרים שעות.

<ציפי בן חמו: אנחנו מדברים על בני נוער שמאוד מאוד קשה להביא אותם לטיפול.

<ציפי בן חמו: בדימונה יש רצף של איתור מדהים.

<ציפי בן חמו: בחמשת בתי הספר התיכוניים יש מדריכי מוגנות, יש הרבה מאוד תכניות שהן תכניות מניעה וטיפול אבל הן גם הזדמנות לחשיפה ואני אמנה רק חלק מהן: תכנית מיל"ה, תכנית סיכויים, קידום נוער כאשר מתוך שישים בני הנוער שיושבים שם, אנחנו מדברים על מאה אחוזים שהם על רצף השימוש, משימוש מזדמן ועד תלות בחומרים פסיכו-אקטיביים.

<ציפי בן חמו: תכנית נירים, מרכזי עוצמה בתוך בתי הספר.

<ציפי בן חמו: כלומר, הפוטנציאל לחשיפה הוא מאוד מאוד גדול.

<ציפי בן חמו: אנחנו יודעים את הנתונים והנתונים הם נתונים מבהילים.

<ציפי בן חמו: אנחנו מדברים על עלייה ברמת האווירה החברתית, שתיית אלכוהול כמפגש חברתי קבוע.

<ציפי בן חמו: מאז חוק שפיכת האלכוהול יש ירידה בנתונים בדימונה.

<ציפי בן חמו: יש הרבה מאוד עבודה עם השיטור הקהילתי העירוני שלנו אבל עדיין זה לא מספיק.

<ציפי בן חמו: אנחנו חושפים הרבה מאוד בני נוער שזקוקים למענה, בין אם הוא מניעתי ובין אם הוא טיפולי.

<ציפי בן חמו: לגל חדד יש כרגע 15 מטופלים.

<ציפי בן חמו: יש לנו בהמתנה עוד ולא אומר כמה.

<ציפי בן חמו: המילה המתנה היא מילה קשה מאוד עבור בני נוער שגורם הזמן או נתון הזמן הוא קריטי ומשמעותי.

<ציפי בן חמו: אין לנו יותר מדי זמן עם בני נוער כך שפרק הזמן הזה של גיל ההתבגרות שמזמן לתוכו באופן טבעי את המשברים, ונוסיף לזה את הפגיעות המיניות, חשיפה לטראומות ומצבים משפחתיים רגישים, אנחנו מקבלים סוג של פצצה מתקתקת שמבחינתי, אם אני צריכה להגדיר היום צורך בתוך דימונה, בוודאי שחצי משרה לנוער נפגע סמים לא מגרדת את הקצה של הצורך.

<ציפי בן חמו: אנחנו זקוקים להרבה יותר מזה.

<ציפי בן חמו: אני חושבת שצריכה לקום יחידה בתוך דימונה לנוער נפגע סמים עם כל המענים.

<ציפי בן חמו: הטיפול בנער, רק בנער, מתוך אילוצים של חצי משרה, אני לא אגדיר את זה כחלקי כי אין עבודה עם הורים אלא יש ממש ניסיון לפתוח איזושהי עבודה קבוצתית אבל גם היא מאוד חלקית ומאוד מסוימת.

<ציפי בן חמו: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות את העבודה להרבה יותר מקצועית ויעילה.

<ציפי בן חמו: הדבר האחרון שלא שמעתי כאן ואני חושבת שכן צריך לומר אותו זאת הדרכה מקצועית לעובדים.

<ציפי בן חמו: אני מנהלת של מרכז טיפולי, ברזומה שלי אין הדרכה לנוער נפגע סמים.

<ציפי בן חמו: אני מבינה שהדרכה היא הדרכה, הדרכה, אבל עדיין נוער נפגע סמים, ההדרכה היא הדרכה שצריכה להיות הרבה יותר ממוקדת שבאה מהתחום ומהמצוקה של אותם בני נוער שזקוקים לטיפול הזה.

<ציפי בן חמו: אני מאוד מקווה, אני לא יודעת איך זה יכול להתבטא, כן עשינו הפניה למפקחת המחוזית ואני חושבת שלעובדים שמגיעים מגיעה הדרכה.

<ציפי בן חמו: בכל זאת המפגש בחדר הטיפול מזמן מפגש עם תכנים מאוד מאוד קשים של מצוקה מאוד מאוד קיצונית.

<ציפי בן חמו: אני פונה אל איריס כי אני חושבת שאת הכתובת אבל גם לוועדה כי אני חושבת שהעובדים צריכים יותר הדרכה.

<ציפי בן חמו: אני לא יודעת מה קורה במקומות אחרים.

<יהודית גבאי: בירושלים דווקא יש הדרכה.

תמר זנדברג: האתגר לעשות את מה שאת אומרת, לפתוח יחידה, זה בגלל המצ'ינג או שיש לכם בעיה אחרת?

<ציפי בן חמו: אני אומרת שבדימונה הוקצו רק לפני חמישה חודשים פעם ראשונה פוסט נפגע סמים.

<ציפי בן חמו: לא היה קודם.

<ציפי בן חמו: זה אומר שכנראה זה עניין של משאבים ולא רק המצ'ינג.

תמר זנדברג: כאשר הקצו, העירייה השלימה את המצ'ינג.

<ציפי בן חמו: השלימה את המצ'ינג.

תמר זנדברג: בלי בעיה.

<ציפי בן חמו: כן.

תמר זנדברג: אם יש צורך לעוד, ההקצאה הבאה תתקבל.

<ציפי בן חמו: לשמחתנו יש לנו ראש עיר מאוד מעורב שבעברו גם היה מאוד מעורב בהקמה של היחידה של המבוגרים בדימונה.

<ציפי בן חמו: הוא מאוד מאמין בעבודה על כל הרצף, מהמניעה ועד הקצה של הטיפול, הקצה הקשה של הטיפול.

<ציפי בן חמו: אני חושבת שאם המשרד יעמיד את המשאבים של המשרד, אני מאמינה שראש העיר לא יאמר לא.

<ציפי בן חמו: זה צורך בדימונה והוא מכיר ומבין ואני מאמינה שהוא גם יתמוך.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: חגי ברוש, הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול.

<חגי ברוש: נתבקשתי על ידי המנכ"ל שלי לבוא לכאן ולברך את העובדים הסוציאליים ביום חגכם.

<חגי ברוש: בסופו של דבר במערכת של ההתמכרויות, אתם למעשה משולבים ואתם חוד החנית בכל הספקטרום.

<חגי ברוש: זאת אומרת, נכון שיושבת כאן איריס מהשירות להתמכרויות שהוא הדומיננטי ביותר אבל גם במרכזים לטיפול בתחליפי סם וגם במחלקות לתחלואה כפולה ובכל מקום שלמעשה מתקיים איזשהו הליך טיפולי, העובדים הסוציאליים מהווים שם איזשהו חוד חנית ואנחנו בעדכם ומייחלים ליום שבו גם המורים מצד אחד וגם העובדים הסוציאליים מצד שני יהיו בראש מקבלי השכר במדינת ישראל כי אז בטוח שהחברה תיראה הרבה יותר טוב.

<חגי ברוש: אני רוצה לומר – ודיברנו על זה לא פעם בוועדה – שעד היום כספי ההועדות ששירות ההתמכרויות מקצה כדוגמה לקהילות או למסגרות במרכזי היום הן מופלות ביחס למה שאותו משרד נותן לאוכלוסיות אחרות.

<חגי ברוש: אם אנחנו בודקים הועדה שמקבלת קהילה טיפולית או הועדה שמקבלת מסגרת שמטפלת בנוער או במוגבלים ברמה כזו או אחרת, היא שונה לאין ערוך והיא הרבה יותר גבוהה, משהו כמו חמישים-שישים אחוזים, מסך ההועדה.

<חגי ברוש: זה מה שמגיע לנושא של ההתמכרויות ודיברנו על כך שתמיד הנושא הזה היה באיזשהו אופן מופלה והוא ממשיך להיות כזה וצריך לפעול לכך שההורדה תהיה בהתאם כי כמו שאמרה איריס, בעבודה עם מכור לסמים, מסגרת של זמן, מסגרת של השקעה, זה משהו שהוא חלק משמעותי מאוד בהצלחה של הטיפול וחייבים לטפל בזה.

<חגי ברוש: אני רוצה לעדכן כאן שלגבי אוכלוסיות, מה שאנחנו מגדירים כרגישות תרבותית, אנחנו כן הולכים לסייע לאוכלוסיות כאלה במדריכים של גילאי 18 פלוס ונעמה מבת ים, להערכתי אתם אמורים לקבל תקן כזה כך שיהיה לכם קצת יותר קל ואולי נעשה דברים יותר טובים.

תמר זנדברג: זה מהתקציב שלכם?

תמר זנדברג: מתקציב הרשות?

<חגי ברוש: מתקציב של פרויקט דרך חדשה שמגיע אלינו ואנחנו מורידים אותו לישובים.

<חגי ברוש: בכל מקרה, הייתה איזושהי בעיה של תקציב, של כניסה למסגרת טיפולית, בין אם הוא נער, בין אם הוא מבוגר, בין אם היא מבוגרת, הרשות תמיד מסייעת כנגד דוח סוציאלי.

<חגי ברוש: לדוגמה, צריך להיכנס לקהילה טיפולית וצריך 1,600 השקלים הראשונים עד שביטוח לאומי משלים, אנחנו נמצאים ובנושא הזה ניתן לפנות אלינו.

<חגי ברוש: אנחנו בדרך כלל נענים כמעט לכל בקשה.

<חגי ברוש: אם יש איזשהו מצב שבו אתם כעובדים סוציאליים צריכים להפנות נער למלכישוע ואין את היכולת הכספית, ואנחנו נתקלים בזה, לשים את הכסף הראשוני לכניסה, לשם כך יש את הרשות ואנחנו מסייעים ועוזרים.

<חגי ברוש: רק שתדעו את זה ושלא בגלל זה מישהו לא יתקבל למסגרת הזאת.

<קריאה: למי לפנות?

<חגי ברוש: לרשות למלחמה בסמים, לחגי ברוש.

<חגי ברוש: אני ראש אגף טיפול ושיקום או לסוזן, סגניתי.

<חגי ברוש: להערכתי אנחנו הולכים, בעקבות תכנית הדקרמיניליזציה שמוביל השר שלנו, לתהליך של חקיקה.

<חגי ברוש: להערכתנו כל הנושא של הטיפול בנוער, יש לזה גם השלכות משמעותיות מאוד על כל הנושא של שימוש בסמים בקרב בני הנוער.

<חגי ברוש: רק לפני חודש יוסי הראל, המנכ"ל שלנו, הציג לנו נתונים לפיהם בחמש השנים האחרונות הוכפלה רמת השימוש בסמים בקרב בני נוער בגילאי 12 עד 18.

<חגי ברוש: אנחנו הולכים כאן לאתגרים לא פשוטים ודיברתי על זה גם עם סגנית ראש השירות.

<חגי ברוש: אנחנו חייבים ליצור מצב שבו תהיה הלימה בין המערך של הטיפול בנוער שקיים היום ברשויות המקומיות השונות לבין, לדוגמה, בתי ספר שפועלים.

<חגי ברוש: או שיהיה מצב שבו נוכל באמת לתת טיפול הרבה יותר משמעותי ומיטבי שאנחנו נזקקים לו בצורה בלתי רגילה ואני חושב שזה אחד הדברים שלפחות אני מסמן לעצמי כרשות לשים את זה בצורה מאוד מאוד משמעותית בתכניות העבודה של 2018 כי אנחנו רואים את המגמות ורואים שבסופו של דבר אנחנו חוצים קווים שאוטוטו כבר נראה את מה שקורה במדינות מערב אירופה וארצות הברית, ואלה נתונים לא פשוטים.

<חגי ברוש: לכן חייבים לתגבר את המערך של הטיפול בנוער ברמה התקציבית.

<חגי ברוש: אני רוצה לציין שעובדים – בדרך כלל מההיכרות שלי, כמי שעבד ובא מהשטח – שמועסקים על חשבון הועדות, לא תמיד זה מופיע ברשות המקומית.

<חגי ברוש: לפעמים דרך כספי הועדות העובד מועסק על ידי תאגידים עירוניים ועמותות.

<קריאה: עובדי קבלן.

<חגי ברוש: אם אתה מחפש לתת לעובד איזשהו ביטחון כלכלי ותחושה שהנה, אני עובד בעיריית תל אביב, יש לי קביעות ויש לי מסגרת עבודה מסודרת שתומכת בי, אז כאן אני עובד קבלן ולפעמים גם משחקים אתם ומורידים וכולי.

<חגי ברוש: זאת עוד בעיה על בעיה.

<חגי ברוש: אני חושב שאחד הדברים שאנחנו כן עושים עכשיו עם השירות, ואני יודע שלדוגמה באשקלון וגם בירושלים הנושא של הרשות העירונית למלחמה בסמים, יש שיתופי פעולה בסך הכול יפים וטובים.

<חגי ברוש: יחד עם איריס אנחנו מנסים באיזושהי דרך לחזק כי כשאין כסף, חייבים לחפש לפעמים – ותמיד יהיה חסר כסף ודיברנו על זה כאן בוועדה בשבוע שעבר.

<חגי ברוש: חבר'ה, בנושא בריאות אנחנו בעיני בסוג של קטסטרופה.

<חגי ברוש: אבל תמיד כשחסר כסף, כשעובדים ביחד, ניתן להגיע תמיד לתוצאות יותר טובות ואנחנו יושבים יחד עם השירות כדי לחבר את המתאמים בצורה יותר טובה ליחידות השונות כי תמיד אפשר למצוא מפה עוד חצי שקל ומשם עוד חצי תקן ולעזור במקרים שצריך, בטח בעיר כמו דימונה שאני מבין שיש שם בעיות לא פשוטות ונדרש שם עוד סיוע בנושא של טיפול בנוער.

<חגי ברוש: החיבור הזה מייצר שיתופי פעולה שבסופו של דבר גורמים למערכות לעבוד הרבה יותר טוב ביחד.

<חגי ברוש: אני חוזר ומברך את האיגוד.

<חגי ברוש: אתם חוד החנית בחברה הישראלית.

<חגי ברוש: תמשיכו לעשות עבודת קודש.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: איריס, לקראת סיום, מפנה את תשומת לבי גדעון זעירא ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

תמר זנדברג: בנייר שהמרכז כתב על בסיס מידע שהעברתם הבנו שיש לכם מודל, במועצות האזוריות בעיקר, של בעצם איגום כמה רשויות.

<איריס נהרי: יחידות אזוריות.

תמר זנדברג: זה מודל שאתם שוקלים אותו למשל גם במקרה של ערים סמוכות?

תמר זנדברג: תל אביב כמרכז מטרופוליני?

תמר זנדברג: ירושלים אולי לרשויות שסביבה?

<איריס נהרי: אנחנו נותנים גם מענה אזורי ואנחנו גם עושים את זה הרבה פעמים.

תמר זנדברג: אבל זה משהו שהוא מוגדר אצלכם?

תמר זנדברג: כלומר, לצורך העניין נניח יחידת ירושלים?

<יהודית גבאי: אנחנו נותנים מענה למעלה אדומים.

<שרית פטל: אנחנו לא יכולים לתת מענה אזורי.

<יהודית גבאי: נכון, בגלל העניין של ההועדות.

<שרית פטל: בגלל תנאי יסוד.

<יהודית גבאי: אנחנו עדיין נותנים את הטיפול.

<יהודית גבאי: אני כן עושה את זה.

<יהודית גבאי: זה פשוט לא נחשב להועדות.

<קריאה: אבל יש עובדת שהיא רק של הועדות, אז אין סיכוי.

<חגי ברוש: אי אפשר להעביר את ההועדה של קריית גת לאשקלון?

<שרית פטל: זה לא העניין.

<אירית יפתח-שרצקי: אני מהרשות לשיקום האסיר.

<אירית יפתח-שרצקי: אנחנו בונים תכניות שיקום לאסירים וכמובן כחמישים אחוזים מהם הם אסירים עם בעיות של התמכרויות.

תמר זנדברג: יש לכם איזשהו מידע כמה מהם הגיעו עם ההתמכרות לכלא וכמה מהם יצאו ממנו עם התמכרות?

<אירית יפתח-שרצקי: חבל שלא נמצא כאן נציג שירות בתי הסוהר.

<אירית יפתח-שרצקי: ממה שאנחנו יודעים, הרוב מגיעים כך לכלא וגם לומדים בכלא.

<אירית יפתח-שרצקי: עובדה, יש בכלא אגפים נקיים מסמים ואגפים מלוכלכים.

<אירית יפתח-שרצקי: למעשה כחמישים אחוזים מכל תכניות השיקום שאנחנו נותנים הם לטיפול באסירים עם בעיות של התמכרויות.

<אירית יפתח-שרצקי: אנחנו כמובן עובדים בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם השירות להתמכרויות, גם עכשיו עם פרויקטים שוטפים עם הרשות למלחמה בסמים ולמעשה אנחנו גם עובדים בשיטת המצ'ינג.

<אירית יפתח-שרצקי: זאת אומרת, ברוב הרשויות המקומיות יש לנו אדם לשיקום האסיר, רובם יושבים ביחידות להתמכרויות ובעצם שכרם משולם במשותף.

<אירית יפתח-שרצקי: אני רוצה להתייחס לנושא של רשימות ההמתנה עליו דיברו כאן.

<אירית יפתח-שרצקי: כמובן שכל מי שנמצא ברשימת המתנה, זה אקוטי ודחוף.

<אירית יפתח-שרצקי: במקרה שלנו מדובר באסירים שאם אנחנו לא נבנה להם תכנית שיקום עם אותם שירותים לנפגעי הסמים, הם פשוט יישארו בכלא.

<אירית יפתח-שרצקי: היום כל המחקרים בתחום מראים ששחרור מוקדם והתניה שיפוטית, זה בעצם קטליזטור מאוד מאוד גדול לשיקום.

<אירית יפתח-שרצקי: אנחנו אולי נראה את זה בוועדה אחרת, יש את ועדת דורנר מחר, אבל אסירים שמשתחררים בשחרור מוקדם, הרצידיביזם שלהם, המועדות שלהם, מאוד מאוד נמוכה.

<אירית יפתח-שרצקי: מה שמשתמע מרשימות ההמתנה זה שאסיר שאני לא יכולה להכין לו תכנית שיקום כי אין כרגע מקום ביחידת התמכרויות, הוא נשאר בכלא, הוא יוצא החוצה בלי כלום, המוטיבציה שלו ברצפה.

<אירית יפתח-שרצקי: זאת אומרת, אם אין לו את הדבר הזה, את ההתניה השיפוטית, את הגבולות שאנחנו מייצרים לו באמצעות תכנית השיקום, אנחנו מאבדים אותו.

<אירית יפתח-שרצקי: תכנית השיקום היא בשיתוף של יחידת התמכרויות אבל המעטפת היא נוספת.

<אירית יפתח-שרצקי: יש פיקוח אלקטרוני, פיקוח תעסוקתי, סיוע בחובות וכן הלאה.

<אירית יפתח-שרצקי: אני כאן מצטרפת לכל החברים והקולגות לשולחן.

<אירית יפתח-שרצקי: המצוקה היא כמובן נוגעת לאוכלוסייה ספציפית כזאת של אסירים ובהחלט מצטרפת לקריאה להגביר בצורה משמעותית את התקציב.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אני רוצה לסכם את הדיון.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות מאוד לכל העובדות, בעיקר העובדות, והעובדים הסוציאליים והסוציאליות על שהגיעו לכאן היום, באופן כללי לכנסת וספציפית לוועדה.

תמר זנדברג: אני חושבת שהעבודה הסוציאלית היא מסוג התחומים שתמיד אומרים לנו – ובטח אומרים לכן את זה הרבה יותר – שאתן עושות עבודת קודש, שזה מצד אחד מאוד נכון ואני בטוחה שכל שעה מהעבודה שלכן, אתן רואות את עבודת הקודש הזאת.

תמר זנדברג: מצד שני, כשאומרים שזאת עבודת קודש, סימן שיש בעיה עם הכסף כי קודש זה נחמד אבל איפה הכסף?

תמר זנדברג: אני תמיד חושבת שמדיניות נבחנת במשאבים שהיא מקצה.

תמר זנדברג: לדבר, הכול חשוב ובטח יש דברים חשובים יותר, אבל באמת חברה נמדדת במשאבים שהיא מקצה למקומות החלשים ביותר שלה שבסופו של דבר מיישמים הלכה למעשה את רשת הביטחון שחברה נותנת לחוליות החלשות שיש בה.

תמר זנדברג: כאן בוועדה בתחום הטיפול בהתמכרויות, אנחנו באמת רואים את זה מול העיניים כל יום וכל שעה וכל שבוע.

תמר זנדברג: אני שמחה שהייתה לנו הזדמנות גם לשמוע אתכן וגם לחלוק אתכן את העבודה שלנו.

תמר זנדברג: אני קודם כל רוצה להודות על היוזמה של היום הזה וגם לאיגוד העובדות הסוציאליות, אנא העבר את ברכותינו לראשי וראשות האיגוד, וגם למשרד הרווחה מילה.

<יואב בן ארצי: עובדים.

<יואב בן ארצי: עוד לא עובדות.

<קריאה: יש גם כמה גברים.

תמר זנדברג: הרוב הן עובדות.

תמר זנדברג: אם הייתי אומרת עובדים, היינו שואלים מה עם העובדות?

תמר זנדברג: עובדות.

תמר זנדברג: אתם חלק מהעובדות, כמו שאנחנו חלק מהעובדים.

<יואב בן ארצי: העובדה היא כן.

<יואב בן ארצי: העובדה היא שאנחנו עובדים.

תמר זנדברג: העובדה היא שגם העובדות הן עובדות.

<יואב בן ארצי: הלכת צפונה קצת, אבל בסדר.

תמר זנדברג: לא יודעת.

תמר זנדברג: תאר לעצמך כמה אתה מתקומם כשדיברו עליך פעם אחת בלשון נקבה.

<יואב בן ארצי: אני לא הדוגמה להתקוממות.

<יואב בן ארצי: ממש לו.

<יואב בן ארצי: אין לי שום בעיה עם זה.

תמר זנדברג: אבל התקוממת.

<יואב בן ארצי: באיגוד יש עובדים סוציאליים.

<יואב בן ארצי: כך קוראים לו.

תמר זנדברג: איגוד עובדים שרוב עובדותיו הן עובדות.

תמר זנדברג: ההתקוממות האינסטנקטיבית והמובנת שאתה חש כשפעם אחת כינו אותך בלשון נקבה, תאר לך מה זה להיות אישה שכל יום וכל שעה וכל דקה וכמעט בכל משפט שפונים אליה, אם הוא בלשון רבים, הוא באופן אוטומטי בלשון זכר.

תמר זנדברג: תאר לך כמה התרגלנו וכמה זה הפך להיות חלק מהדיכוי החברתי הכולל שאנחנו אפילו לא מתקוממות וזה נראה לנו רגיל.

תמר זנדברג: תחשוב, אם היה שוויון אמיתי - או שההתקוממות הייתה צריכה להיות אותו הדבר, או שהלשון הייתה צריכה להיות שוויונית.

תמר זנדברג: האמת, זה אפילו לא אליך אלא זה מיועד לנשים.

תמר זנדברג: כך התרגלנו.

<יואב בן ארצי: תרגיל טוב באמפתיה.

<יואב בן ארצי: תודה.

תמר זנדברג: אני רוצה מילה למשרד הרווחה שהיום הזה של העובדות הסוציאליות הרבה באחריותו מבחינת הממשלה.

תמר זנדברג: אנחנו כאן בוועדה עבדנו עד היום הרבה מאוד עם משרד הבריאות בפיתוח מענים ולראות את ההתמכרות, מה היא וכולי.

תמר זנדברג: אתם הייתם חלק מהדיון הזה.

תמר זנדברג: אני באמת רוצה לומר שבתחום ההתמכרויות היחידות העירוניות, היחידות שאתם בעצם בהן מעניקות את הטיפול, שהן יחידות טיפוליות לכל דבר, נותנות מענה מתחום הטיפול הנפשי, מתחום הטיפול השיקומי, המשפחתי וכולי, באמת אתן נושאות ביחידות שלכן, אתן בעצם שירות הטיפול בהתמכרויות הישראלי.

תמר זנדברג: זה באמת שירות שפרוס בכל הארץ.

תמר זנדברג: שמענו כאן, ואני רוצה גם להודות לכל הנציגות והנציגים שדיברו מכל היחידות ברחבי הארץ.

תמר זנדברג: באמת היה לנו מאוד חשוב לשמוע וקודם כל להתרשם גם מההבדלים וגם מהמצוקות שבהרבה רשויות הן דומות.

תמר זנדברג: אני שמחה שהוועדה היום קיבלה את ההזדמנות לחשוף את העבודה הזו, לתת לכן להעמיד את היחידות האלה במרכז הבמה ואני רוצה לציין שלוש או ארבע נקודות שאנחנו נרשום כסיכום, גם נפנה אל השר וגם נעמיד אותן בפנינו להמשך הטיפול בתכנית העבודה של הוועדה.

תמר זנדברג: הדבר הראשון הוא נושא המצ'ינג.

תמר זנדברג: זאת לא פעם ראשונה שהוועדה הזו דנה בזה אבל אנחנו זיהינו את הצורך במצ'ינג כחסם בעיקר לרשויות חלשות מלקבל את השירות הממשלתי שמראש הן זקוקות לו יותר, בגלל שהן יותר חלשות.

תמר זנדברג: בגלל שאין אפשרות להשלים חלק מהשירות, גם החלק הארי נמנע וזה דבר שאני חושבת שמדינת ישראל צריכה לתת עליו את הדעת כמדיניות אבל בטח ובטח בתחום הרווחה, שזה אחד התחומים המרכזיים שגם כך עוסק באוכלוסיות המוחלשות.

תמר זנדברג: הוועדה תפנה לשר ותבקש ממנו לבחון, לפחות לצורך ההתחלה, עוד לפני שכל מדינת ישראל משנה, לפחות במקרים שבהם אתם כשירות מזהים צורך שיש ישוב שאין לו לתת וכבר אתם נתתם את התקן או את ההועדה או מה שזה לא יהיה, שאתם תוכלו לתת אותו ולממן אותו במאה אחוזים עם שיקול דעת של המשרד.

תמר זנדברג: הדבר השני הוא שיטת ההועדות שגם עליה דובר הרבה בדיונים קודמים וכאן ירדנו יותר לפרטים למה היא גורמת.

תמר זנדברג: היא גורמת גם לחוסר היציבות, גם התעסוקתית, גם הפסיכולוגית של העובד והעובדת וגם להמון חסמים בקידום, בחלוקת השעות, בצורך.

תמר זנדברג: לדעתי זה עלה כאן באופן יותר ציורי בדיונים הקודמים, נדמה לי שיואב העלה את זה, לגבי אופי הטיפול באוכלוסייה שהיא מכורה.

תמר זנדברג: זו אוכלוסייה שיש לה נסיגה, שהיא באה והולכת, שקשה מאוד לבנות על הרציפות הטיפולית ואם גם השכר של המטפל מותנה בזה, זה מכניס את כל תהליך הטיפול לאיזשהו מעגל שוטה שקשה מאוד לפרוץ ממנו.

תמר זנדברג: לכן גם הפנייה שלנו לשר כתוצאה מהדיון הזה היא ככל שניתן, או הייתי אומרת להציג יחד אתכם, עם השירות להתמכרויות, תכנית של המשרד למעבר הדרגתי מהועדות לתקנים.

תמר זנדברג: תגידו לנו כמה זמן זה ייקח.

תמר זנדברג: ברור לנו שזה לא זבנג וגמרנו.

תמר זנדברג: מכיוון שהנושא הזה עומד כאן במוקד החשיבות של השירות הזה, היינו מבקשים שהמשרד יכין תכנית אפילו רב שנתית, נגיד על חמש שנים, מה היעד שלכם, כמה לצמצם את ההועדות וכמה להעביר לתקנים כדי שנוכל להתחיל למדוד את זה בצורה כמותית.

תמר זנדברג: הדבר השלישי זה הנושא של מתן שירותים מרשות אחת לתושבי רשות אחרת.

תמר זנדברג: אני מבינה שגם כאן ההועדות הן איזשהו חסם כי אפשר לקבל את ההועדות על סמך תושבי הישוב אבל שוב, כאן יתכן שאתם כשירות התמכרויות, כמשרד, יכולים לתת איזשהו מענה או תכנית שרשות אחת תוכל לקלוט מטופל מרשות אחרת, בין אם כי יש בה שירות ומדובר ברשות חזקה יותר או רשות שמהווה איזשהו מוקד מרכזי ויש סביבה רשויות קטנות יותר וכולי, ולקבל על זה גם את האחוזים של ההועדות ואת כל התגמול המגיע כי בסוף ניתן שירות ובסוף אתם כמשרד רואים את כל מדינת ישראל, בין אם בצורה של חריגים או בין אם בצורה של מודל יותר ממוסד.

תמר זנדברג: דבר נוסף שספציפית אני רוצה לציין הוא הנושא של מרכזי החוסן בעוטף עזה.

תמר זנדברג: היינו כמה פעמים בכל מיני מסגרות בעוטף עזה ואנחנו לצערי מגיעים לשם רק כשכבר יש את המתיחות הבאה.

תמר זנדברג: אני באמת חושבת שההתמודדות, נקרא לזה כך, והאתגרים שהאוכלוסייה באזור הזה נשארת אתם אחרי שמסתיים העימות הצבאי הישיר שנמשך לאורך שנים ואפשר לראות את זה בכל מיני מסגרות.

תמר זנדברג: אנחנו נתקלים בזה בכל מיני מקומות כאן בכנסת אבל זה כן קצת מתחת לרדאר בין לבין, בזמן השגרה.

תמר זנדברג: מרכזי החוסן, משרד הרווחה מפעיל אותם והפנייה שלנו היא להנהלת המשרד, לשר ולמנכ"ל, להציג איזשהו מודל לשלב את שירות ההתמכרויות בתוך מרכזי החוסן של הטראומה, בין אם בהכשרה של העובדים, בין אם בידע של יחידות ההתמכרויות הקיימות שיינתן שם בתוך מרכזי החוסן.

תמר זנדברג: ברור לנו שזה איזשהו מוקד סיכון להתמכרות שצריך לקבל מענה ובמיוחד באזור שיש שבו פוטנציאל מוגבר לטראומה.

תמר זנדברג: הדבר האחרון שאולי היה צריך להיות הראשון והוא הכללי יותר.

תמר זנדברג: הוועדה רשמה לפניה את הצורך שעלה כאן ממשרד הרווחה של לפחות במינימום עוד עשרה מיליון שקלים לתקציב השירות להתמכרויות ליחידות.

תמר זנדברג: אני מתרשמת שזה סכום ממש לא גדול וסכום ממש לא רציני, בטח לתקציב משרד הרווחה ובטח לתקציב הממשלה כולו.

תמר זנדברג: הפנייה שלנו לשר הרווחה היא למצוא תקציב כזה של עשרה מיליון שקלים נוספים כבר בתוך התקציב הדו שנתי הזה, לקראת שנת 2018, בלי לחכות לשנת 2019.

תמר זנדברג: זה סכום שאפשר למצוא אותו מרזרבה או מעודפים.

תמר זנדברג: רק אתמול התבשרנו על שלושה מיליארד שקלים עודפים בתקציב המדינה.

תמר זנדברג: עשרה מיליון מזה לאוכלוסייה באמת המוחלשת ביותר והשקופה ביותר, זה כסף קטן שבידיים שלכם יכול לעשות שינוי גדול.

תמר זנדברג: שוב תודה לכולם על ההשתתפות.

תמר זנדברג: הישיבה נעולה.