ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 314, 2016-12-19 09:00

יעקב מרגי: כמה תלמידים מהפזורה?

<סאלם אבו עייש: כ-2,000 תלמידים.

<סאלם אבו עייש: תיכף תראו סקירה, מנהל מחלקת החינוך פה יסקור לנו את כל הדברים האלה, אבל זה שיש לנו תלמידים מהפזורה זה באמת נטל כבד עלינו, כי כשיש גשם הם לא יכולים להגיע, בגלל הבוץ, אין להם דרכים, אין להם כבישים וזה מתבטא בהישגים של התלמידים שלנו, כי הכיתה מחולקת כמעט לחצי, חצי מהפזורה וחצי מבפנים, אז כשהחצי ההוא לא מגיע החצי הזה לומד אולי חצי וככה זה לא כל כך הולך חלק בבתי הספר והגנים כשיש תלמידים נעדרים או חסרים.

<סאלם אבו עייש: הייתי רוצה שתעזרו לי להקים בתי ספר וגנים בתוך הקבצים האלה של התושבים, כי התושבים בפזורה של לקייה הם כ-5,000 ויש להם 2,000 ילדים.

<סאלם אבו עייש: במקום להסיע אותם, וזה גם הוצאות, בהוצאות האלה אפשר לבנות בתי ספר וגנים.

<סאלם אבו עייש: הרבה הרבה הוצאות להסיע את הילדים האלה עד בתי הספר שלנו ואנחנו נותנים להם את השירות, אבל זה מקשה עלינו.

<סאלם אבו עייש: יש פה גם מצ'ינג שאנחנו משלמים על הילדים האלה.

<קריאה: אנחנו נותנים להם שירות על חשבון הילדים שלנו פה ביישוב.

<סאלם אבו עייש: נכון.

יהודה גליק: הפזורה מפוזרת, אז גם אם תשים בית ספר במקום אחד, תמיד איפה שלא יהיה, צריך הסעות להביא אותם לשם.

<סאלם אבו עייש: ידידי היקר, הם לא מפוזרים בשטח גדול, הייתי רוצה שתבואו ביום בהיר ונלך לשם ותראו, כי אתם לא יודעים על מה אנחנו מדברים.

<סאלם אבו עייש: הייתי רוצה שתראו את הקושי ואת הפזורה עצמה.

יעקב מרגי: אני אומר בהומור, אגרות חוץ אתה לא מקבל עליהם.

<עמירה חיים: הוא מקבל מלא עד האגורה האחרונה.

יעקב מרגי: מהמשרד?

<עמירה חיים: כן, אנחנו נותנים לו.

<סאלם אבו עייש: יש דברים שהם נלווים.

<עמירה חיים: הוא אמר שאין לו בעיה עם משרד החינוך מבחינת תקציבים, יש להם המון תקציבים שמשרד החינוך מניח אותם פה והם לא משתמשים בהם, זו הנקודה, יש עודף תקציב.

<סאלם אבו עייש: יש לנו מצ'ינג בהסעות, יש לנו מצ'ינג במלוות, יש לנו מצ'ינג בכל תכניות החינוך וקשה לנו - - -

יעקב מרגי: המצ'ינגים שהוא מזכיר הם דיפרנציאליים?

<עמירה חיים: בטח.

<סאלם אבו עייש: גם כשאנחנו שוכרים גן מבית פרטי המשרד משלם לנו 600 שקל ואנחנו נותנים בסביבות - - -

<קריאה: 950.

<סאלם אבו עייש: ואנחנו משלמים 2,000 שקל.

<סאלם אבו עייש: לכן החיים הם כאלה קשים, אנחנו שורדים בקושי ואנחנו היינו רוצים שבאמת תפתרו לנו את הבעיה של הפזורה ולהביא את בתי הספר - - -

יעקב מרגי: לו יצויר שאין לך תלמידים מהפזורה, מתקני החינוך שלך מספיקים לתושבים שלך?

<סאלם אבו עייש: כן.

יעקב מרגי: אין לך בעיה של מתקני חינוך.

<סאלם אבו עייש: אין לי.

<סאלם אבו עייש: אנחנו עושים את כל המלאכה ובכלל היישוב שלנו היה היישוב הראשון שמוביל.

<סאלם אבו עייש: מבחינת ההשכלה היישוב שלנו הוא הראשון מבין היישובים במגזר.

<סאלם אבו עייש: יש לנו פרופסורים ויש לנו רופאים ויש לנו מורים, אנחנו מייצאים מורים, יש לנו עודף מורים.

יעקב מרגי: אתה לא קולט מורים מהצפון?

<סאלם אבו עייש: כמעט ולא.

<סאלם אבו עייש: מקצוענים יותר, אנחנו מביאים יותר מקצוענים.

<סאלם אבו עייש: זה המצב, אנחנו תולים בכם תקווה שתעזרו לנו בדברים האלה.

<סאלם אבו עייש: אנחנו גם נראה חלק מהפזורה בציורים.

יעקב מרגי: בוא נראה את המצגת ולאחר מכן נתקדם.

<טלב אלאסד: קודם כל בוקר טוב לכולכם, אני מקדם בברכה את הביקורים שלכם, של חברי הכנסת, של יושב ראש ועדת החינוך, של גב' עמירה חיים, המפקחים, כל מי שנמצאים כאן.

יהודה גליק: אולי שכל אחד יציג את עצמו?

<עמירה חיים: בואו נעשה סבב.

<טלב אלאסד: טלב אלאסד, מנהל מחלקת החינוך בלקייה.

<טלב אלאסד: אני הייתי מורה והייתי מנהל בית ספר בזמנו.

טלב אבו עראר: כל מי ששמו טלב זה חרוץ.

טלב אבו עראר: נכון, מרגי?

יעקב מרגי: אצלנו אומרים אם אין אני לי מי לי.

<קריאה: טלב בערבית זה תלמיד.

<קריאה: לכל כלל יש יוצאים מן הכלל.

<טלב אלאסד: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם גב' עמירה חיים, עם כל הצוות שלה.

<טלב אלאסד: מבחינת תקציבים, יש תקציבים, אנחנו קיבלנו תקציבים לגנים ולבניית בתי ספר.

<טלב אלאסד: זה בית הספר הראשון של לקייה, משנות ה-60, גם אני למדתי בבית הספר הזה בזמנו וזה החזיק מעמד עד שנת 1995.

<טלב אלאסד: לאחר שהקמנו מועצה והכירו ביישוב לקייה כיישוב קבע גם נבנו שכונות כאן והבאנו את בתי הספר לשכונות.

<טלב אלאסד: כל הזמן היו מביאים את הילדים בהסעות לבתי הספר, אנחנו הבאנו את בתי הספר.

<טלב אלאסד: בנינו חמישה בתי ספר יסודיים, פיזרנו אותם בתוך השכונות, שלושה בתי ספר על יסודיים, גם אנחנו פיזרנו בשכונות, 14 גנים בנינו ועוד ארבעה גנים בבנייה.

<טלב אלאסד: ביישוב לקייה היום יש לנו חמישה בתי ספר, ביסודיים לומדים היום 2,991 תלמידים, מתוכם 707 תלמידים מהפזורה הבדואית.

<טלב אלאסד: אנחנו מסיעים את כל התלמידים, התלמידים שמוסעים מהפזורה ליישוב לקייה זה 1,964 ילדים, כל יום בבוקר מגיעים לבתי הספר וזה גורם לצפיפות בכיתות.

<טלב אלאסד: עכשיו אנחנו נראה כמה תלמידי פזורה מגיעים ליישוב לקייה.

<טלב אלאסד: ביסודי 'עבד רבה', התלמידים מוסעים כל יום בוקר מהפזורה ליישוב לקייה, 172 ילדים.

<טלב אלאסד: ביסודי 'אלעהד', אתם רואים, יש לנו 1,964 תלמידים שמוסעים כל יום בבוקר, ב-19 קווי הסעות שאנחנו מביאים אותם כל יום בבוקר.

<טלב אלאסד: בחורף - - -

יעקב מרגי: מה רדיוס המרחק מכל כיוון?

<טלב אלאסד: 4-5 קילומטרים.

<סאלם אבו עייש: לפעמים הוא מגיע גם ל-10 קילומטרים.

<עמירה חיים: המרחקים קצרים.

יעקב מרגי: מה הנקודה הכי רחוקה?

<עמירה חיים: 25 דקות.

<טלב אלאסד: מזרחית לעומר, צומת גורל.

<קריאה: קרוב לאורות.

<עמירה חיים: מקסימום נוסעים רבע שעה.

יעקב מרגי: אתה אומר עומר מצד אחד וגורל מצד שני?

<טלב אלאסד: כן.

<טלב אלאסד: גם ליד קיבוץ להב, כשנוסעים גם כן ליישוב - - -

טלב אבו עראר: זה לא פזורה.

יעקב מרגי: לא משנה, אנחנו לא הממשלה.

טלב אבו עראר: לא, סליחה, אני חולק על זה.

טלב אבו עראר: זה יישובים בלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: אין פזורה בישראל.

טלב אבו עראר: אין פזורה.

<סאלם אבו עייש: אנחנו לא מדברים פוליטיקה עכשיו.

יעקב מרגי: אנחנו לא הממשלה.

טלב אבו עראר: אבל זה יישוב לא מוכר, מה זה - - -

<סאלם אבו עייש: תקראו לזה מה שאתם רוצים, בשבילנו הם מחוץ ליישובים, הפזורה.

יעקב מרגי: בינתיים הם סובלים מהם, לא משנה איך קוראים להם.

<טלב אלאסד: אם אנחנו מוציאים, כל הצפיפות שאתם רואים פה בכיתות ודברים כאלה, זה רק בגלל התלמידים שמגיעים אלינו מחוץ ללקייה.

<טלב אלאסד: גם ילדים שאנחנו לא מסיעים אותם, ילדי גן 3-4, טרום חובה, אנחנו לא מסיעים אותם, הם לא לומדים, הם נשארים בפזורה.

<טלב אלאסד: אסור להסיע אותם לפי חוזר מנכ"ל.

<עמירה חיים: אני אתייחס לזה.

<טלב אלאסד: זה אחד מבתי הספר שהוא נבנה ב-1995, 18 כיתות, שלושה שלבים שנבנו בבית הספר ושמו על יד בית הספר שלוש כיתות יבילים.

<טלב אלאסד: נשארו עוד חמש כיתות שאנחנו מנצלים את המקלטים וחדרי ספח בבית הספר.

<טלב אלאסד: בית הספר אלבירוני, גם זה בית ספר חדש.

<טלב אלאסד: כל בתי הספר בשכונות, אנחנו הבאנו אותם לשכונות.

<טלב אלאסד: בשכונה 11, נבנה בשלושה שלבים, 18 כיתות לימוד.

<טלב אלאסד: היום לומדים בתוך בית הספר 20 כיתות, יש גם כיתות חינוך מיוחד בתוך בית הספר.

<עמירה חיים: יש לוח זמנים.

<עמירה חיים: טלב, תקשיב, יש לוח זמנים, ב-9:20 יש ילדים שמחכים לנו.

יעקב מרגי: רבותיי, תנו לי.

יעקב מרגי: קודם כל בוקר טוב שוב לכולם.

יעקב מרגי: אנחנו באנו לעמוד מקרוב על הצרכים, לא באנו לבדוק, לא באנו לפקח, באנו לעמוד מקרוב על הצרכים.

יעקב מרגי: מה שטוב, אהלן וסהלן, אנחנו יודעים, רואים.

יעקב מרגי: אם יש לכם קשיים, ראש המועצה נגע בקשיים באופן כללי של הפזורה.

יעקב מרגי: במצגת שלך, יש לך חמש דקות להגיד לי על דברים שעומדים על הפרק, דנים, תנאים, איפה יש לך בעיות.

<טלב אלאסד: חינוך מיוחד מוסעים.

יעקב מרגי: זה לא הוועדה עכשיו, אחר כך הוועדה, בסיום.

<טלב אלאסד: מתוך היישוב אנחנו בבניית בית ספר בשכונה 6, כבר הכירו בצורך.

יעקב מרגי: יש הכרה בצורך?

<טלב אלאסד: יש הכרה בצורך, אנחנו גם מעבירים מסמכי קרקע למשרד החינוך.

יעקב מרגי: גנאדי מכיר את זה?

<עמירה חיים: בטח.

<גנאדי קמנצקי: מכיר, זה מוכן כבר.

<טלב אלאסד: עכשיו אנחנו מאחדים את בית הספר הזה, בית הספר הזה כבר מוציא לנו 531 תלמידים משכונה 6 ומשכונה 1.

<טלב אלאסד: כל הבעיה - - - בניית מקיף אקראא.

<טלב אלאסד: אנחנו בנינו שלב - - - זה היה קרוונים, אנחנו בנינו שלושה שלבים ויש לנו הרשאה תקציבית לבנות שלב ד', ה', ו'.

<טלב אלאסד: חתמנו חוזה עם הקבלן בנושא הזה.

יעקב מרגי: אתם לא מוציאים תלמידים החוצה, בעיקרון.

<טלב אלאסד: לא.

יעקב מרגי: אין לך צורך להוציא, אלא אם מישהו רוצה ללמוד בחוץ.

<סאלם אבו עייש: כן.

<טלב אלאסד: יש לי את הילדים שמוסעים לבתי ספר מקצועיים ברהט וב - - -

<עמירה חיים: יש בית ספר למצוינות, מקצועי.

יעקב מרגי: אוקיי, ייחודי.

<עמירה חיים: רק ייחודי.

<טלב אלאסד: יש בית ספר תיכון צומח למטה, השנה אנחנו עושים עוד ארבע כיתות ט' ובשנה הבאה גם עד ח' ועד ז'.

<טלב אלאסד: מ-ז' עד י"ב, אנחנו עושים אותו בשלבים.

<טלב אלאסד: וגם הנושא של חטיבת הביניים, שאנחנו גם בית ספר צומח למטה, מכיתה ז' עד כיתה י"ב.

<טלב אלאסד: יש לנו הכרה בצורך ויש תקציבים, אנחנו מחברים מסמכי קרקע בנושא הזה למשרד החינוך.

<טלב אלאסד: בניית בית ספר טכנולוגי.

<טלב אלאסד: הילדים שלנו כולם שלומדים ברהט ובחורה.

<טלב אלאסד: יש צורך בבניית - - - יש לנו תכנית לבנות גם גנים, גני ילדים.

<טלב אלאסד: בנינו 14 גנים, יש לנו 20 גנים שאנחנו בנינו ואנחנו גם רוצים לבנות עוד 20 גנים בשכונות, לעתיד.

יעקב מרגי: בנייה קשיחה.

יעקב מרגי: בגנים כמה שפחות הסעות.

<טלב אלאסד: כן, בגנים לא מסיעים.

<עמירה חיים: 16 מתוך 20.

<עמירה חיים: כן, לא מסיעים בגנים.

<טלב אלאסד: יש לנו תלמידים מהפזורה, 151 תלמידים מהפזורים בגני חובה, משרד החינוך מסיע אותם, 151 תלמידים.

<קריאה: רובם מוסעים, אבל 50% מוסעים.

<טלב אלאסד: גני חובה.

<טלב אלאסד: עכשיו בניית בית ספר לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים.

<טלב אלאסד: יש לנו בערך 80-81 תלמידים שאנחנו מפזרים אותם בבוקר בחורה, ברהט, יש בבאר שבע.

<טלב אלאסד: הגשנו בקשה לבנות בית ספר לחינוך מיוחד ביישוב לקייה.

<טלב אלאסד: כל הזמן דיברנו על תשתיות לחברה, להסעות תלמידי הפזורה ליישוב לקייה.

<טלב אלאסד: בגשמים יש דרכי עפר, בגשם הילדים - - - לבתי הספר.

<טלב אלאסד: אנחנו רוצים סיוע בנושא של הדרכים שמגיעים מהפזורה לבית הספר.

טלב אבו עראר: כאילו אין גישה לבית הספר?

<טלב אלאסד: כן.

יעקב מרגי: לא כאן, אצלם, בפזורה.

<עמירה חיים: אצלם.

<טלב אלאסד: אנחנו כל הזמן חשבנו על הילדים האלה, בני 3-4, אם אנחנו יכולים להציב קרוון אצלם שם.

<טלב אלאסד: במקום שהם יישבו בבית.

<עמירה חיים: אני אתייחס לזה.

<טלב אלאסד: תעזור לנו לשים קרוון שם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נציגות ההורים, הפורום.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<נציג ההורים: בקשר לילדים המוסעים, בחלק הדרומי של לקייה הפכנו להיות פזורה רק מהקו הכחול.

<נציג ההורים: הקו הכחול הפך אותנו לפזורה ואין שם כזה, פזורה, כולם תושבי לקייה.

<נציג ההורים: בקיצור, 5,000 אנשים יושבים שם - - -

יעקב מרגי: רגע, בתעודת הזהות שלך אתה לקייה?

יעקב מרגי: תן לי להבין, אתה תושב לקייה?

<נציג ההורים: אני תושב לקייה.

יעקב מרגי: כשהוא אומר לי 2,000 מוסעים, 500 שלך ביניהם?

<נציג ההורים: כן.

<נציג ההורים: מה שאני אמרתי, שהקו הכחול הפך אותנו להיות - - - 2,000 תלמידים מתיכון ועד טרום חובה, טרום חובה באופן כללי לא לומדים כי אין להם מקום אפילו בתוך היישוב לקייה.

<נציג ההורים: לי אישית, כהורה, תלמיד בתיכון אפשר להסיע אותו, כי זה גיל שאפשר להתמודד עם ההסעה, גם חטיבת ביניים אבל מה קורה עם כיתות היסודי?

<נציג ההורים: מה קורה עם הילדים בגן, בגן חובה?

<נציג ההורים: מה יהיה עם הילדים שלא לומדים בטרום חובה?

<נציג ההורים: אז לפחות לחשוב יחד להקים גנים וטרום חובה וחובה, בשלב ראשון.

<נציג ההורים: שלב שני, צריך לחשוב גם על בית ספר יסודי שם ביישוב.

<נציג ההורים: אני מזמין אתכם ל - - -

יעקב מרגי: כמה תושבים מעבר לקו הכחול?

<נציג ההורים: מעל 5,000.

<עמירה חיים: הם - - - על ידי אל קסום למעשה.

יעקב מרגי: אני בכוונה שאלתי אותו.

<קריאה: לא, הם שטח גלילי, זה נקרא שטח גלילי, הם לא שייכים, לא לאל קסום ולא ליישוב קבע.

<נציג ההורים: אנחנו בהגדרה שלנו כדרום לקייה לא מוכרים על ידי מועצה מקומית - - -

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, איפה אתה מעדיף לקבל את שירותי החינוך?

<נציג ההורים: בלקייה.

<נציג ההורים: אני תושב לקייה.

<נציג ההורים: לפני ההכרה בלקייה - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני שואל שאלה קצרה, אני אוהב תשובות קצרות.

יעקב מרגי: רבותיי, אין לנו זמן.

<נציג ההורים: אני מבין את השאלה שלו - - -

יעקב מרגי: הוא הבין אותי טוב, הוא ענה לי קצר.

<נציג ההורים: יש לי שייכות ללקייה, לכן אני רוצה להיות חלק מלקייה.

<נציג ההורים: את השירות אני אקבל איפה שאני נמצא היום.

<קריאה: זה טוב לתלמידים שם, שילמדו קרוב לבית.

טלב אבו עראר: שלא יוסעו.

יעקב מרגי: וראש המועצה רוצה אותם?

<סאלם אבו עייש: כן.

<סאלם אבו עייש: אנחנו עובדים להרחיב את היישוב לשם, שיקיף את כל הפזורה.

יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו באנו - - -

<נציג ההורים: סליחה, מה שאומר לך ראש המועצה, זה ייקח - - -

יעקב מרגי: אני בא לסמן נקודות.

<סאלם אבו עייש: אם היו ראשי רשויות לפניי מטפלים בזה אז הייתי ממשיך.

יעקב מרגי: ההורים, לסכם.

<נציג ההורים: אנחנו דיברנו על התלמידים המוסעים.

<נציג ההורים: גם בתוך היישוב יש לנו חוסר בכיתות.

<נציג ההורים: בכל בית ספר כמעט, אתם תעשו סיור עכשיו ותראו מול העיניים.

<נציג ההורים: כל המקומות החיוניים של החינוך, בין אם זה ספרייה, בין אם זה מעבדות, בין אם זה חדר מחשבים, בין אם זה מקלטים, עשו את זה כיתות לימוד.

<נציג ההורים: יש לנו גם בבתי ספר, אין מגרש כדורגל.

<נציג ההורים: לפחות לתלמידים להוציא את האנרגיה שלהם, לכן יש הרבה אלימות בתוך בית הספר.

יעקב מרגי: אמר ראש המועצה בתחילה, קרקעות.

יעקב מרגי: זו אחת הבעיות הכי קשות במגזר, הנושא של תביעת בעלות וקרקעות.

יעקב מרגי: אבל, בסדר, שומעים.

<סלימאן אלסאנע: אני רוצה להוסיף עוד משהו.

יעקב מרגי: מי זה?

<סלימאן אלסאנע: אני ראש הוועד, אלסאנע סלימאן.

יעקב מרגי: מה זה ראש הוועד?

יעקב מרגי: אני יודע שיש ראש מועצה.

יעקב מרגי: ועד ההורים היישובי?

<סלימאן אלסאנע: יש לי בן בגיל 5 שנים שהוא עד עכשיו מתחילת השנה בבית, אין לו כיתת לימוד.

<עמירה חיים: יש לו כיתת לימוד, אין לו סייעת שראש המועצה לא שם ובגלל זה - - -

<סלימאן אלסאנע: לא, מגיע לשם קרוון ועד עכשיו מתחילת השנה לא עשו כלום.

<עמירה חיים: יש כיתת לימוד, אל תגיד אין כיתת לימוד.

יעקב מרגי: רגע, תני לו, עמירה.

<עמירה חיים: יש כיתת לימוד.

<עמירה חיים: יש כיתת לימוד ויש גננת, אין סייעת.

<סאלם אבו עייש: אנחנו נשיב אחר כך.

<סאלם אבו עייש: תני לו לדבר.

<סלימאן אלסאנע: אני מבחינתי את אחראית על הנושא הזה.

יעקב מרגי: אדוני, אדוני, פנית אליי?

<עמירה חיים: נכון, צריך לפזר - - - אתה צודק.

יהודה גליק: תני לו לדבר ואחר כך תגיבי.

<עמירה חיים: - - - הילדים, גם הם לא נותנים סייעת וגם אני אשמה, אתה מבין?

<עמירה חיים: אני לא אתן את הדבר הזה הפעם.

<סלימאן אלסאנע: ברשותך, אנחנו שינינו את ה - - - את העובדות ש - - -

יוסף ג'בארין: רק, גברתי, תני לו, לא צריך לענות - - -

יעקב מרגי: יוסף, לא צריך לפתח עכשיו, עזוב, אין לנו זמן.

יעקב מרגי: אנחנו באיחור, אין לנו זמן.

<סלימאן אלסאנע: בגלל מגבלות הזמן שלכם, שני גנים ושני בתי ספר, נעבור עליהם ותראו את העניין.

יעקב מרגי: לפי הלו"ז.

יעקב מרגי: התייחסות קצרה של ראש המועצה ושל עמירה.

<עמירה חיים: אני ארצה בסוף.

<סאלם אבו עייש: אני רוצה להגיד, בקשר לבן שלו, יש לו גן שהוא 200 מטר מהבית שלו, הוא לא רוצה לקחת את הבן שלו לשם.

<עמירה חיים: בבקשה, ילד אחד שאין לו מקום - - -

<סאלם אבו עייש: והבאנו עוד גן, שמנו אותו באל מעראג' ושם יש בעיה - - -

<קריאה: זה לא גן.

<קריאה: זה מעצר.

<קריאה: זה לא גן.

<קריאה: זה סתם.

<סאלם אבו עייש: אני לא הבאתי את זה בשביל מעצר, התושבים הפכו את זה למעצר.

יעקב מרגי: עמירה, בבקשה.

<עמירה חיים: חבר'ה, באמת בקיצור.

<עמירה חיים: באהבה גדולה אנחנו מדברים על כל ילד וילדה.

<עמירה חיים: יש כאן באמת בעיה בלקייה, שלא קיימת במקומות אחרים, של שני גנים שכבר יושבים עשר שנים במבנה חדש של בניית קבע שלא מאוישים כי יש בעיה שבעל הבית שהקרקע שלו לא נותן להפעיל את הגנים האלה.

<עמירה חיים: יש לנו גן של 35 ילדים, גן חובה ש - - -

יעקב מרגי: כשבנו את זה לא ידעו על הבעיה עם הבעלים?

<עמירה חיים: זה ראשי מועצה קודמים.

<עמירה חיים: אי אפשר ל - - - מאוד קשה ל - - -

יעקב מרגי: בסדר, ברור.

<עמירה חיים: 35 ילדים של גילאי חובה, ביקשתי לפזר אותם בכל הגנים ביישוב.

<עמירה חיים: אין ברירה, עד שלא ימצאו פתרון לסייעת הזו.

<עמירה חיים: אנחנו מבחינתנו לא ישנים בלילה על כל ילד כאן.

<עמירה חיים: ילדי 3-4 לא שייכים למועצה הזאת, ילדי 3-4 שייכים למועצה האזורית אל קסום ונווה מדבר, אנחנו באמת בבעיה מכיוון שמדינת ישראל לא מסיעה ילדים בני 3-4, ילדים בני 3-4, ההורים שלהם מביאים אותם לגנים, בכל מדינת ישראל, ככה זה, רק 5 מסיעים.

<עמירה חיים: אין הסעה של 3-4, לא במטולה ולא בסכנין ולא במקום אחר.

<עמירה חיים: לא מסיעים ילדי 3-4, כי צריך להסיע אותם עם בוסטרים ועוד מלווה וכו'.

<עמירה חיים: אנחנו נאבקנו על הנושא הזה של כן לממן הסעות לגילאי 3-4 כי זאת בעיה מורכבת כאן וקיבלנו עכשיו מימון, 50 מיליון שקל משרד החינוך והאוצר נתנו.

<עמירה חיים: הכנו כבר את המבנה, יושב כאן ניר שמואלי, סגן מנהלת המחוז, יושבת כאן המפקחת על המחוז, אשרה שלייפר, כל אנשי המחוז, שאני אציג אותם בסיכום, כי עכשיו אנחנו ממהרים, בפירוש יש תכנית מסודרת, לא של לקייה.

<עמירה חיים: התכנית היא של אל קסום ונווה מדבר.

<עמירה חיים: כבוד היושב ראש, אני רוצה להגיד, באמת עושה עבודה יוצאת מן הכלל, הגיע גם לביקור בפזורה, מה שנקרא, אני אוהבת לקרוא לזה הכפרים הלא מוכרים, הוא הגיע ודחף את הפתרונות, כולל ההסעות, שהוא נתן את התמיכה לנושא הזה ובאמת עכשיו יש מתווה הסעה.

<עמירה חיים: אנחנו מתחילים להסיע את ילדי 3-4 במכוניות קטנות, עם בוסטר ועם מלווה, כדי שהם יוכלו להגיע לגנים שלהם.

<עמירה חיים: יש מגוון בעיות, נדבר עליהן בהמשך כי מחכים לנו תלמידים בתוך בתי הספר.

<סאלם אבו עייש: גם יש לנו כ-300 סטודנטים שאנחנו מסיעים, שאין את זה בסל לתלמיד של ה - - -

יעקב מרגי: רגע, כשכולם מדברים אף אחד לא שומע.

יהודה גליק: הנושא של מגרשי כדורגל, זו טענה שהיא לכאורה הגיונית מאוד.

<עמירה חיים: לחלוטין.

<עמירה חיים: פעם זה היה שייך למשרד החינוך, היום למשרד התרבות והספורט.

יהודה גליק: גם בבתי הספר?

<עמירה חיים: לא, בתוך בית הספר?

<עמירה חיים: בתוך בית הספר יש להם - - -

יהודה גליק: הוא אומר שאין להם פה מגרשי כדורגל בתוך בתי הספר, זה נראה לי א'-ב'.

<עמירה חיים: לא בכל בתי הספר יש מגרשי כדורגל.

<עמירה חיים: הוא צודק.

<עמירה חיים: הוא היה ראש מועצה והוא צודק, כי יש בתי ספר, למשל יש בית ספר שאנחנו נבקר בו היום, בית ספר שאנחנו רוצים להרחיב אותו, יש לנו פרוגרמה של הרחבה, אבל יש בעיה שהאנשים לא משחררים את הקרקע להרחבה.

יעקב מרגי: זו בעיה שחוזרת על עצמה.

<עמירה חיים: אז היבילים כבר סגרו את כל המגרש, זאת הכוונה.

יעקב מרגי: כשיש מצוקת קרקע, אז כיתה לפני מגרש.

<עמירה חיים: מבחינתנו זה רצון.

יעקב מרגי: אמנם זה לא דיון ועדה, כי רק באנו לכבד את ראש המועצה - - -

יהודה גליק: בעל הבית - - -

יעקב מרגי: אין בעל הבית, אני - - -

יהודה גליק: תן לו, מה אכפת לך.

יעקב מרגי: אני בדואי בדיוק כמוהו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עמירה חיים: מוחמד אלהיב, הממונה על המגזר הבדואי מטעם משרד החינוך.

יעקב מרגי: אחר כך, בסיכום.

טלב אבו עראר: בקצרה.

טלב אבו עראר: אני מברך על הסיור ועל הביקור הזה, מודה לכל אלה שעוסקים בחינוך למען הילדים בארץ בישראל והאמת, היום לא באנו לחלק פרסים, זו הזדמנות לשמוע.

יהודה גליק: הוא רוצה לפרגן לך פעם במיליון שנה, תן לו הזדמנות.

יעקב מרגי: אתה החלטת שהוא בא לפרגן.

טלב אבו עראר: לכן אני מודה באמת ליושב ראש ועדת החינוך שכל הזמן מתעניין בכל מה שקשור לנגב, אבל, חברים - - -

יהודה גליק: אבל, הנה, ה'אבל' הגיע.

טלב אבו עראר: אנחנו, עמירה חיים, עובדי ציבור, חשופים לביקורת וחייבים לקבל כל ביקורת.

<עמירה חיים: נכון.

טלב אבו עראר: העלו ראש המועצה וגם יושב ראש ועד ההורים שני דברים חשובים, אני אתייחס אליהם בקצרה.

טלב אבו עראר: עניין תביעת הבעלות היא לא העבודה שלנו עכשיו, אלא של הגורמים שאמורים באמת להסדיר את הקרקע מאז קום היישוב עד היום הזה, שעליהם דיבר דוח מבקר המדינה, הם מִנהלת שנקראת הרשות להסדרת הבדואים.

טלב אבו עראר: הרשות להרוס את הבדואים.

טלב אבו עראר: לא משנה, העיקר, מיום שקם הגוף הזה עד היום יש דוח ביקורת וחייבים להסדיר את הקרקע בתוך היישובים האלה.

טלב אבו עראר: זה דבר ראשון.

טלב אבו עראר: דבר שני, הילדים המוסעים.

טלב אבו עראר: להבדיל מהבעיה, שהיא כל כך מורכבת, של ההסדרה, אני חושב ואתה מאמין גם, כולנו מאמינים, שכל ילד בישראל, חייבים לתת לו שירות חינוך ורווחה, להבדיל, לא לקשור את זה עם הקרקע בכלל, עם ההסדרה בכלל.

טלב אבו עראר: אז אכפת לנו מאלה שגרים ביישובים הבלתי מוכרים שמוסעים, אני לא יודע מה רחוק, גב' עמירה חיים, לגבי להסיע ילד גן באיזה קילומטר, 2 קילומטר, נדמה לי שהחוק אומר?

טלב אבו עראר: יש כאלה שמוסעים 5 קילומטר ויש כאלה 10 קילומטר, לא נכחיש, אני ככה רואה את העניין.

טלב אבו עראר: לידיעתך, גב' עמירה חיים, וגם יושב ראש ועדת החינוך, יש 5,200, על פי נתונים של משרד החינוך, שהם עד היום, מלפני שנתיים, העלינו את זה בכנסת, במליאה, בוועדות, ואתה יודע את זה, מכובדי היושב ראש, 5,200 ילדים בגילאי 3, 4 או 5 ללא מסגרת חינוך.

יוסף ג'בארין: המספר אותו מספר כבר שנתיים.

טלב אבו עראר: אותו מספר.

טלב אבו עראר: מה אתם מציעים כאן?

יעקב מרגי: רגע, העלית?

טלב אבו עראר: כן.

יעקב מרגי: בעקבות הדיון שהיה והסיכום הפנינו את הבעיה לשר והשר תקצב 50 מיליון ₪ לסוגיה הזו.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, זה מתקדם, זה השתפר?

טלב אבו עראר: איך התקדם?

<עמירה חיים: אני אגיד לך.

<עמירה חיים: אל קסום ונווה מדבר, יחד עם מינהל הפיתוח, הכינו מתווה לתוספת של גנים שייבנו ולתקצוב ההסעות.

<עמירה חיים: אנחנו העברנו את התקציבים, הם בונים את המתווה וזה לפתרון.

טלב אבו עראר: אבל עד אז?

טלב אבו עראר: עד אז נשאיר אותם ברחובות?

טלב אבו עראר: 5,000, לא ילד.

<עמירה חיים: אני איתך.

יעקב מרגי: תודה.

<סאלם אבו עייש: אני חושב שעדיף לבנות לילדים במקום שלהם, לא צריך להסיע אותם.

<סאלם אבו עייש: זה מסוכן.

יעקב מרגי: אמרנו את זה.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

טלב אבו עראר: התקציב.

טלב אבו עראר: אני מסיים בזה.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אמרנו את זה בדיון הקודם בזמנו, הוועדה קראה, אני - - -

<עמירה חיים: אין לי בעיה, אנחנו ניתן שירותים איפה שיהיו גנים.

יעקב מרגי: בדיון הקודם, בסיור הקודם המלצנו, אני חושב שילדי גנים, מה שנקרא טרום חובה וגנים, המלצנו מצדנו להתעלות, המדינה יודעת להתעלות מעל מצב סטטוטורי תכנוני והמלצנו לעשות להם ליד הבית.

יעקב מרגי: הדעת לא נותנת שילדים קטנים רכים כאלה ייסעו קילומטרים בתנאים לא תנאים, בתנאי שטח לא - - - ובתנאי הסעה לא תקינים ולא בטיחותיים.

יעקב מרגי: אני שמח שהשר נענה מיד, כמעט תוך חודש נענה לבקשתנו ותקצב 50 מיליון ₪.

יעקב מרגי: נכון, זה לא לוחצים על כפתור ויש מיד פתרון ל-5,000 ילדים - - -

<קריאה: אבל נתחיל.

יעקב מרגי: אתם יודעים להגיד לי שהמתווה התחיל?

יעקב מרגי: גנאדי, אתה מכיר את זה?

<גנאדי קמנצקי: אני יכול לעדכן, ממש אתמול אנחנו קיבלנו רשימה משתי המועצות האזוריות.

<גנאדי קמנצקי: יש פה קטע איפה למקום את הילדים וזו העבודה של הרשויות המקומיות.

<גנאדי קמנצקי: תקציב יש, המנגנון קיים, אנחנו גיבשנו מנגנון של ההסעות של הילדים בטנדרים קטנים, אנחנו נבקש מ-2016 כבר להפעיל חלק מההסעות האלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חאלד אלסאנע: אני אגיד נקודה חשובה מאוד.

<חאלד אלסאנע: בתוך היישוב חסרים תקציבים לבנייה ו- ו-, אבל אם אנחנו נסתכל לתלמידים שבאים מהפזורה, רבע לשבע, שמסיעים אותם באוטובוסים, אוטובוסים עלובים, בלי חלונות, בלי דלתות, בלי שום דבר, זה צריך - - -

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: רגע, לא אמרתי את זה עכשיו?

<חאלד אלסנאע: אנחנו חייבים לחשוב כולנו ביחד לבנות בתי ספר במקומות האלה, לא להסיע אותם.

<חאלד אלסנאע: אל"ף, זה מביא אלימות, הסעות מביא לאלימות.

יעקב מרגי: חאלד, אנחנו נחשפנו לזה, מסכים איתך.

<חאלד אלסנאע: צריך לעשות משהו.

יעקב מרגי: לכן עובדים על זה, זה לא לחיצת כפתור.

יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו יוצאים לבית הספר.

יעקב מרגי: (בסיור)

<ניר שמואלי: אנחנו כמשרד חינוך לא מתעסקים עם הצד האופרטיבי, אנחנו יודעים לתקצב וזה תוקצב.

<ניר שמואלי: הכסף לא ניתן, ניתנה הרשאה תקציבית.

<קריאה: אנחנו לא באנו להאשים את משרד החינוך.

<ניר שמואלי: לא, אני מעדכן את היושב ראש, שיהיה בתמונה.

<קריאה: משרד החינוך, מה שצריך לעשות יעשה, אם העירייה תעשה, אם זה - - -

<ניר שמואלי: אני רוצה שתדע, הגנים מבפנים והגננות מצוינות, הבעיה זה המבנה.

<ניר שמואלי: (בהמשך הסיור)

<קריאה: פה זה ילדי ההסעות, פה ילדי הפזורה.

יעקב מרגי: הם לא מעורבבים?

<קריאה: לא, בעיקר מגיעים ילדי הפזורה.

<קריאה: הגננות פה מצוינות.

<קריאה: יש מאחורה חצר משותפת.

<קריאה: הגנים האלה הוקמו מזמן, הוקצו לזה מבנים.

יהודה גליק: זו החצר של הגן?

<קריאה: לא, החצר נמצאת מאחורה.

<קריאה: (בהמשך הסיור)

<בסמה אלסאנע: אני מאוד נרגשת ושמחה לארח אתכם בבית ספר אלעוהד.

יעקב מרגי: מה פירוש אלעוהד?

<קריאה: הבטחה.

<בסמה אלסאנע: אלעוהד זה חוזה קדוש.

יעקב מרגי: ברית.

מסעוד גנאים: הברית ההיא, לך לך מארצך וכל הדברים האלה.

<עמירה חיים: יש לנו בדיוק אותו מקור, אנחנו מאותו מקור.

<עמירה חיים: יש לנו אותו אלוהים.

<בסמה אלסאנע: אני רוצה להציג כמה דברים על בית ספר אלעוהד.

<בסמה אלסאנע: בית הספר שלנו, אני בסמה, מנהלת בית הספר 16 שנה, השנה ה-16 בוותק, בעלת תואר שני במינהל חינוכי, אני אספר קצת על בית הספר, כי אני מאוד מוגבלת בזמן לפי לוח הזמנים.

<בסמה אלסאנע: אני לא אכיר את השמות, אני מודעת שיש לי פה אנשים שאני גאה שהם אצלי היום.

<בסמה אלסאנע: אני מאוד גאה.

<בסמה אלסאנע: אהלן וסהלן, עמירה, ניר.

<קריאה: בסדר, כולם, ועדת חינוך.

<בסמה אלסאנע: אהלן וסהלן לכולם, ברוכים הבאים.

<בסמה אלסאנע: בית הספר הוקם בשנת 2001, כמו שאתם רואים, בלב שכונת לקייה.

<בסמה אלסאנע: בית הספר היה צריך להיות שלושה שלבים, נבנו בבית הספר שני שלבים.

<בסמה אלסאנע: היום יש 12 חדרי לימוד שמאכלסות 20 כיתות.

<בסמה אלסאנע: יש לנו ארבעה מקלטים, שני חדרי ספח.

יעקב מרגי: אמרת שני שלבים, מה עם השלב השלישי?

<בסמה אלסאנע: השלב השלישי עדיין תקוע.

יעקב מרגי: איפה תקוע?

<בסמה אלסאנע: תקוע.

<בסמה אלסאנע: יש תקציב ממשרד החינוך, יש - - -

יעקב מרגי: גנאדי, מה אתה יודע להגיד לי?

<גנאדי קמנצקי: יש תקציב, אבל אני מציע לצאת לראות, יש שם פשוט בית של מישהו במקום המיועד לבנייה.

<בסמה אלסאנע: כן, אנחנו נסייר ונראה מה הבעיה.

יוסף ג'בארין: בית מאוכלס?

יעקב מרגי: שטח חום.

יוסף ג'בארין: בית מאוכלס?

<בסמה אלסאנע: כן.

<בסמה אלסאנע: עדיין השלב השלישי תקוע.

<בסמה אלסאנע: אנחנו נמצאים בצפיפות מאוד גדולה בבית הספר, כל המקלטים וחדרי הספח מאוכלסים וגם הספרייה והמעבדה.

<בסמה אלסאנע: ויתרנו על רווחת התלמידים

<בסמה אלסאנע: על מנת לאכלס כיתות לימוד.

<בסמה אלסאנע: בית הספר משרת שתי אוכלוסיות.

<בסמה אלסאנע: אוכלוסייה א' זה ילדי יישוב לקייה, שהם מבני היישוב, האוכלוסייה השנייה הם ילדי הפזורה שמגיעים בהסעות.

יעקב מרגי: כמה תלמידים מגיעים בהסעות?

<בסמה אלסאנע: 143, מתוך 614.

יוסף ג'בארין: זה הממוצע ביישוב, שליש.

יוסף ג'בארין: שליש מהתלמידים בלקייה מגיעים מבחוץ.

<בסמה אלסאנע: למרות שאין מקום להסעות, אין חניה לאוטובוסים בבוקר.

<בסמה אלסאנע: התלמידים שלי רק בנס ניצלים מכל הבעיה - - -

<עמירה חיים: בסמה, אני רק רוצה לומר לך, מאחר שאנחנו קצת איחרנו, בעוד שבע דקות אנחנו קמים ויוצאים, אז דברי בעיקר על מערכת החינוך .

יעקב מרגי: על ההישגים פה, מה את צריכה.

מסעוד גנאים: וגם על מה חסר.

מסעוד גנאים: באנו לשמוע מה חסר כדי לעזור.

יעקב מרגי: תנו לה.

<בסמה אלסאנע: אני יודעת שפה יש משרד חינוך ויש ועדת חינוך, אין לי שום בעיה, לא חסר לי שעות תקן, לא חסר לנו תקציבים, מה שחסר לנו חדרי לימוד.

<בסמה אלסאנע: מבחינת הישגים אנחנו כל שנה צוברים הצלחות.

<בסמה אלסאנע: בית הספר ביישוב, גם ההורים מדברים על זה שהם לא רוצים להוציא תלמידים מבית הספר, אבל בית הספר כל הזמן בצמיחה טבעית.

יהודה גליק: כיתה א' עד ו'?

<עמירה חיים: א' עד ו', כן.

יעקב מרגי: בסמה, נשירה יש לך?

<בסמה אלסאנע: כן, זה אחד הדברים - - -

יעקב מרגי: הכי כואבים.

<בסמה אלסאנע: ההצלחות שלי שאני יכולה להגיד, שאצלנו בבית הספר אין נשירה.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם, חלק מחברי הוועדה היו בדיון שראמ"ה הציגו והמגזר הבדואי, קודם כל הפערים בחינוך במדינת ישראל הם קטסטרופליים, הפערים במגזר הערבי, עוד יותר קטסטרופליים, אבל המגזר הבדואי, בתוך המגזר הערבי, מתבטא בעלייה טובה ואני חושב, ופה אני קורא למשרד החינוך, לזהות מה נתן את העלייה הזו ולאמץ את זה.

יעקב מרגי: לטפח את זה ולפתח את זה לכל ה - - -

טלב אבו עראר: אבל ביסודיים אף פעם לא הייתה נשירה.

<עמירה חיים: הנשירה היא בגילאי 15-17, הם יוצאים לעבוד.

טלב אבו עראר: לא, למה מוחאים כפיים?

טלב אבו עראר: ביסודי אין נשירה.

יוסף ג'בארין: אני מבין שיש בעיה בחורף, הבנתי שיש בעיה בחורף עם התלמידים שמגיעים מחוץ ללקייה, בגלל הכבישים.

<בסמה אלסאנע: יש בעיה שתלמידים מאחרים, ההסעות לא מביאות אותם בזמן, לפעמים גם היעדרות גבוהה בקרב התלמידים המוסעים והתלמידים באים עם תלמידי גנים, ובית הספר רואה עצמו בבוקר מארח תלמידים שהם קטינים בגן, לפני שהם הולכים לגנים, הילדים הגדולים, האחים בכיתות ו', הם אלה שצריכים ללוות אותם לגנים.

<בסמה אלסאנע: זאת בעיה רצינית ובעיה מאוד מסוכנת, שאני כמנהלת לא לוקחת על האחריות שלי, שתלמיד מכיתה ו' יוצא להוציא את אח שלו מהגן.

<בסמה אלסאנע: זו סכנה על הכביש וסכנות אחרות, אף אחד לא יודע מה יקרה.

יוסף ג'בארין: איך פותרים את הבעיה?

יעקב מרגי: זה לא היא.

יוסף ג'בארין: לא, מה היא מציעה?

<בסמה אלסאנע: לא, אני - - -

יעקב מרגי: אנחנו נציע, היא מציגה את הבעיות.

<בסמה אלסאנע: אני בת המקום, אני גם יודעת, כל ההצעות שלנו, שהעלינו, הנה ראש המועצה שלנו נמצא, אנחנו ישבנו בישיבות, יש לנו ראש המועצה, ראש מחלקת חינוך, המטרה שלנו היא טובת הילדים.

<בסמה אלסאנע: היו לנו כל מיני פתרונות, ניסינו גם פתרונות.

<בסמה אלסאנע: ההמלצה שלי היא בית ספר לילדי הפזורה.

יעקב מרגי: זה האידיאלי.

יהודה גליק: מרחבים לפעילות, למשחקי כדורגל, שטחים חוץ מהכיתות.

יהודה גליק: יש מרחבים למשחק?

<בסמה אלסאנע: כן, כמו שראיתם, אין לנו חניה, אין חניה למורים.

יהודה גליק: חוץ מחניה, לילדים בהפסקות?

<בסמה אלסאנע: אין חניה למורים, אין מגרש כדורגל.

יעקב מרגי: אין, הכול קרוונים.

יוסף ג'בארין: אין, הכול יבילים עכשיו.

יעקב מרגי: יש קרוונים במקום, בגלל המצוקה.

יעקב מרגי: אם בשטח החום שמיועד לבינוי יש דירה של פולש לשטח, במקום שיבנו את שלב ג' ויפנו את הקרוונים ויהיו שטחים פתוחים.

יעקב מרגי: זה בעיה מזינה את הבעיה השנייה.

יוסף ג'בארין: מה היישוב הלא מוכר הכי קרוב שממנו מגיעים הכי הרבה תלמידים?

יעקב מרגי: זה היישוב עאווג'ן, בין רמות ללקייה.

יוסף ג'בארין: אז הקמת בית ספר שם יכולה לעזור.

<בסמה אלסאנע: אני חושבת שכן.

יעקב מרגי: את זה ראינו גם בסקירה במועצה.

יעקב מרגי: אם אני מוציא את כל ילדי הפזורה מתחומי מועצת לקייה מערכת החינוך בלקייה עובדת בשקט.

יהודה גליק: מה סוד קבלת הפנים הכול כך יפה שקיבלנו פה?

יהודה גליק: הילדים עם הפרחים, כל כך יפה פה ומסודר.

יוסף ג'בארין: זה בגלל הרשימה המשותפת.

<בסמה אלסאנע: יש לנו מנהלת מחוז - - -

יעקב מרגי: רגע, עוד לא שחררנו.

<בסמה אלסאנע: זה נותן לי כבוד, אני רואה בביקורים האלה הזדמנות, זו הזדמנות לטובת הילדים.

יעקב מרגי: אל"ף, בסמה, תודה.

יעקב מרגי: אנחנו מודים לך, באמת יצאת מגדרך בקבלת פנים של הדרומיים.

יעקב מרגי: אני דרומי, אני גם בדואי.

יעקב מרגי: אני גר ליד רהט.

יהודה גליק: מאיזה מושב לא מוכר, מהפזורה.

יעקב מרגי: אני הולך להתמודד על המקום של טלב, הוא הזיז טלב אחר, אני אוריד את הטלב הזה.

יוסף ג'בארין: שניכם, יש מקום לשניכם.

יעקב מרגי: תקשיבו, בסמה, הכנסת האורחים של הדרומיים, ודאי של הבדואים, ידועה מאז ומתמיד, אבל אני באמת באמת רוצה לומר לך, אל"ף, תודה לך, אנחנו בלחץ של זמנים.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלה, אני רוצה לדעת - - -

<בסמה אלסאנע: אתם לא מסיירים?

<בסמה אלסאנע: הילדים מחכים לכם.

יעקב מרגי: בסמה, תתעלמי, יושב פה ראש ועדת החינוך.

יעקב מרגי: הצברים הם חוצפנים, אל תספרי אף אחד, אני שואל שאלה, תעני לי, את מרגישה שיש לך מענה כמנהלת בית ספר לצרכים שלך?

יעקב מרגי: האם את עושה את כל מה שאת חפצה כמנהלת ואת מצליחה לקבל מענים וסיוע?

<בסמה אלסאנע: אני גאה מאוד להגיד לך שאנחנו בבית הספר, מכל הבחינות, אנחנו בית ספר קודם כל בניהול עצמי, אנחנו עשירים, כסף לא חסר, תודה למדינה - - -

יעקב מרגי: אמרו לי שלקייה עשירים.

<בסמה אלסאנע: לא, אני מאוד מעריכה את זה ואני טיילתי בירדן וטיילתי בחוץ לארץ וראיתי בית ספר, אני גאה שאני מקבלת מענה כספי, אני בניהול עצמי.

<בסמה אלסאנע: מבחינת שעות, מבחינת - - -

יעקב מרגי: שאלה נוספת.

יעקב מרגי: פעילות חוץ בית ספרית - - -

טלב אבו עראר: אני לא מאשר - - -

<עמירה חיים: תקשיב למה שהיא אמרה.

<עמירה חיים: לא, לא, לא.

טלב אבו עראר: באמת, מה אתה מצפה מפקיד?

<עמירה חיים: בסמה, לא, רגע, שנייה.

יהודה גליק: בסמה, התלמידים פה כולם מדברים עברית וערבית חופשי?

יעקב מרגי: לא, מה, אתה - - -

טלב אבו עראר: כמו ילדים קטנים.

טלב אבו עראר: מה, שאלות של ילדים קטנים, באמת.

טלב אבו עראר: הייתי מצפה ממנהלת, שהיא גם - - -

יעקב מרגי: אם יש לה ניהול עצמי - - -

טלב אבו עראר: לא, לא נכון.

יוסף ג'בארין: הבעיה פה היא לא בתפקוד של בית הספר.

יעקב מרגי: בסמה, אומר לי טלב - - - בסמה, אני סומך עלייך שבאמת באמת גם בוותק שלך ובניסיון שלך, שאת באמת לא סופרת אף אחד - - -

טלב אבו עראר: זה לא נכון.

טלב אבו עראר: זה לא נכון, כל המנהלים בבתי הספר, הם אומרים תודה לעמירה חיים - - -

<עמירה חיים: אני יוצאת החוצה, יש לי - - -

יעקב מרגי: בסמה, רגע.

יעקב מרגי: טלב רוצה לשמוע מה לא טוב.

יעקב מרגי: את יכולה ל - - -

טלב אבו עראר: בדיוק, מה הבעיות.

יעקב מרגי: את יכולה להצביע לי מה הצרכים.

<בסמה אלסאנע: אני לא התרגלתי בבית ולא חינכתי להתלונן.

<בסמה אלסאנע: אני מסתכלת על עצמי, ככה גדלתי.

יהודה גליק: טוב מאוד.

יהודה גליק: טוב מאוד.

<בסמה אלסאנע: להסתכל על חצי הכוס המלאה ואני חייבת להתמודד עם - - -

יוסף ג'בארין: אבל אין לך מגרשים, אין לך חצר.

יעקב מרגי: היא אמרה.

<בסמה אלסאנע: הצפיפות, עכשיו תסיירו ותראו בעיניים.

<בסמה אלסאנע: תראו את הכיתות במקלטים, כל בית הספר יש בו כיתות, בכל בית הספר יש - - -

טלב אבו עראר: סליחה, המנהלת, איפה עושים שיעורי ספורט?

יעקב מרגי: היא אמרה, אין לה.

טלב אבו עראר: אין?

טלב אבו עראר: אז בסדר, ספורט זה חשוב.

יעקב מרגי: היא אמרה.

יהודה גליק: רשמנו את הבעיה הזאת שבע פעמים.

<בסמה אלסאנע: אי אמרתי את זה מהתחלה, שלב ג' עדיין תקוע, לא באשמתי ולא באשמת אף אחד - - -

טלב אבו עראר: אבל איך עד אז איך אפשר לעשות שיעורי ספורט לילדים?

טלב אבו עראר: שזה חובה.

<בסמה אלסאנע: - - -

יעקב מרגי: תודה רבה.

<קריאה: חברים, אני מציע ככה, אנחנו לא בכנסת.

<קריאה: אני מבקש - - -

<עמירה חיים: רגע, חבר'ה, זה מוסד חינוכי, תנו למנהלת לדבר.

<קריאה: חברים, אנחנו בבית ספר, מוסד חינוכי, תנו למנהלת לדבר.

יעקב מרגי: בסמה, לכן אמרתי, תתרכזי בי.

<בסמה אלסאנע: הוא שאל אותי על העברית.

<בסמה אלסאנע: קודם כל אני יוצאת לפעמים מהדברים האישיים שלי.

<בסמה אלסאנע: אני האמנתי ששפות לומדים מגיל צעיר, הילדים שלי למדו מגיל אפס, מגיל קטן, בקיבוץ, והם יצאו העברית שלהם עם הערבית ביחד, לכן כשבאתי בשנה הראשונה לנהל את בית הספר, ככה חשבתי שאני גם אכניס בבית הספר מכיתה ב' עברית, ואני זוכרת שמפקחת המחוז, גילה נגר, באה אליי עקב תלונת הורים, 'בסמה רק שמה רגל בבית הספר, חשבה שהיא מנהלת, הילדים לא יודעים ערבית, היא כבר הכניסה עברית לכיתות ב'.'.

<בסמה אלסאנע: ובאה אליי גב' גילה נגר ואמרה 'אני רוצה לראות שיעור', ו'גם ההורים אומרים, גם קלטת מורה מהמגזר היהודי'.

<בסמה אלסאנע: אמרתי 'כן, מה רע בזה?' היא אמרה, 'אני רוצה לראות שיעור אצל המורה שלא דוברת ערבית, איך היא מלמדת את המגזר הבדואי'.

<בסמה אלסאנע: אני אומרת לכם, אנחנו בית הספר, הילדים שלנו, העברית שלהם - - -

<עמירה חיים: ברמה גבוהה.

יעקב מרגי: איך הערבית שלהם?

יעקב מרגי: לא מעניין אותי העברית שלהם, איך הערבית שלהם?

<בסמה אלסאנע: הערבית שלהם - - -

יעקב מרגי: לא, אני יודע מה אני אומר.

יעקב מרגי: כדי להגיע להישגים, אני רוצה קודם כל שהשפה המדוברת והשפה הספרותית, שפת האם, תהיה שגורה בפיהם.

יהודה גליק: אבל עוד שפה משפר.

יעקב מרגי: בסדר, ברור, איך הערבית שלהם?

יעקב מרגי: תקשיב, מהדיונים עולה שבגלל האוריינות הנמוכה בערבית הם לא מגיעים להישגים.

יעקב מרגי: את יכולה לומר לי בתחום הוראת השפה הערבית, שפת האם?

<בסמה אלסאנע: הרמה של בית הספר היא ברמה של כל בתי הספר במגזר, אנחנו לא יותר טובים מהם ולא פחות טובים מהם.

יוסף ג'בארין: שזה בעייתי.

<עמירה חיים: זה לא נכון, אתם קצת יותר.

<עמירה חיים: זה לא נכון, לקייה קצת יותר.

<בסמה אלסאנע: כן, אני לא רוצה להגזים, אבל אני יודעת שאצלנו יש תכניות אחרות וייחודיות על מנת לעלות בהישגי השפה הערבית.

יוסף ג'בארין: אבל יש בעיה.

יוסף ג'בארין: יש בעיה עם רמת השליטה בערבית.

<עמירה חיים: יש בעיית דיגלוסיה.

<בסמה אלסאנע: הבעיה שהשפה הספרותית היא כמו שפה שנייה.

יוסף ג'בארין: בסדר, צריך להתמודד.

יהודה גליק: מה עם אנגלית?

יעקב מרגי: רגע, איך הגעת לאנגלית?

יעקב מרגי: בסמה, במקום שיעור בכיתה עוד שאלה אחת ואנחנו זזים.

יעקב מרגי: יש לך מורים, אנחנו עולים בוועדה, עולה תמונת מצב של רמת המורים, רמת המורים שאת מקבלת מהמכללות, הם מקצועיים?

יעקב מרגי: מוכשרים?

<בסמה אלסאנע: אני רוצה להגיד את המילה שאני תמיד אומרת, שהמורים של המכללות בישראל הם האוכלוסייה שאני - - - ואני אמרתי את זה לנשיאת מכללת קיי.

<בסמה אלסאנע: לפני חודש הייתי עם נשיאת מכללת קיי ואני אמרתי לה את זה.

<בסמה אלסאנע: אני מאוד גאה שהבוגרים של מכללת קיי הם ברמה שאני רוצה.

יהודה גליק: את רוצה שתהיה מכללה במגזר הבדואי?

<בסמה אלסאנע: זה אני חשבתי שכשאני אצא לפנסיה אני אחשוב על זה.

יעקב מרגי: בסמה, באמת תודה.

יעקב מרגי: (בהמשך הסיור)

יעקב מרגי: תן לי, אני אשאל שאלות.

<קריאה: זה נוער במרכז הארץ, זו כיתה של עבודה מדעית, עכשיו יש לנו תחרות סייבר והם עובדים, כולם מתחרים, הם תותחים חבל על הזמן, הם תלמידים מאוד טובים.

יהודה גליק: תותחים ותותחיות.

<קריאה: תותחים ותותחיות.

<קריאה: הם טובים מאוד.

<קריאה: אנחנו ניכנס לתחרות ונזכה בעזרת ה'.

יעקב מרגי: אתה נוסע כל יום או שאתה גר בדרום?

<עמירה חיים: בכל המגזר הבדואי הבנות מובילות במדעים.

יעקב מרגי: בכל מקום.

יעקב מרגי: לא נעים להגיד לך, בכל תחום הנשים מובילות.

<עמירה חיים: אל"ף, זה נכון, אבל במגזר זה בולט.

יעקב מרגי: תגיד לי, הם רואים בזה תחום - - -

<קריאה: מחצית מהתלמידים במגמה מתחברים לזה כמגמה.

<קריאה: (בהמשך הסיור)

יעקב מרגי: טוב, רבותיי.

יעקב מרגי: אין לנו זמן.

יעקב מרגי: הצעה לסדר, רבותיי.

יעקב מרגי: אתה, כשאני אתן לך את רשות הדיבור, יש פה חברי ועדת החינוך.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים, כולם ישאלו, אנחנו רוצים באמת, אפשר גם לעשות סיור בחוץ, כדי להתרשם, תציג גם בעיות, אם יש בעיות בצורה הכי - - -

יהודה גליק: אף אחד לא מפריע, שום מילה.

יעקב מרגי: לאחר מכן - - -

<מוסא אלצאנע: אני אציג את הכול.

יעקב מרגי: תציג את עצמך, יש לך ארבע דקות.

<מוסא אלצאנע: אהלן וסהלן לכולם.

<מוסא אלצאנע: קוראים לי מוסא אלצאנע, אני מנהל בית מקיף מקיף אקראא.

יעקב מרגי: גם אתה באת מתימן?

<מוסא אלצאנע: כן, מצנעא.

<מוסא אלצאנע: יש לי מצגת, שגם יראו את המצגת.

<מוסא אלצאנע: (הצגת מצגת).

יעקב מרגי: מה פירוש אקראא?

<מוסא אלצאנע: אקראא זה לקרוא.

<מוסא אלצאנע: בית הספר אקראא - - -

מסעוד גנאים: זה הפסוק הראשון בקוראן.

מסעוד גנאים: זה ציטוט מהקוראן.

<מוסא אלצאנע: כן, בית הספר נוסד ב-2010, התחלנו במבנים יבילים, קרוונים, היו לנו 12 קרוונים, היו בצד הזה של המבנה החדש, שם היינו שלוש שנים, כיתה ז', ח', ט'.

<מוסא אלצאנע: ב-2013 בנינו את המבנה החדש, עברנו למבנה החדש, כשכמות התלמידים גדלה.

<מוסא אלצאנע: היום אנחנו בבית הספר 34 כיתות, 14 כיתות חטיבה עליונה, 20 כיתות חטיבת ביניים.

<מוסא אלצאנע: כל בית הספר, הכיתות התקניות בבית הספר, לא מקלטים, זה 18 כיתות.

<מוסא אלצאנע: אנחנו ניצלנו את כל הכיתות, גם המקלטים, הספרייה וגם חלק מהמעבדות.

יעקב מרגי: כמה כיתות מיועדות בשלב ב'?

<מוסא אלצאנע: שלב ב' אמורות להיות 12 כיתות.

יעקב מרגי: נוספות?

<מוסא אלצאנע: כן.

יהודה גליק: עדיין חסר, כי יש לו 18 ועוד 12 זה 30 וצריך 34.

יעקב מרגי: זה צומח, יש עוד שלב ג' גם כן.

<מוסא אלצאנע: היום יש לנו 928 תלמידים שמגיעים מהאזור הדרומי של לקייה.

<מוסא אלצאנע: 60% מהתלמידים שלנו הם מוסעים שמגיעים מדרום לקייה בהסעה.

<מוסא אלצאנע: התנאים שם הם קשים - - -

יוסף ג'בארין: 30%?

<מוסא אלצאנע: כי אין תכנית שם ואין חשמל ודרכי הגישה - - -

יוסף ג'בארין: כמה, 60?

יעקב מרגי: פה זה 60%.

<מוסא אלצאנע: צוות בית הספר הוא 79 מורים, שהם מורים צעירים ברובם הגדול.

יעקב מרגי: בכמה כיתות יש לך שני מורים?

<מוסא אלצאנע: יש לנו בתיכון מורה לאתגר, אנחנו מפצלים כיתות, שם יש לנו שלוש כיתות.

יעקב מרגי: אתם מבינים, התקצוב הדיפרנציאלי - - -

<קריאה: וביסודי - - - אבל זה היטיב דווקא עם המגזר.

יוסף ג'בארין: זה לא היטיב, זה קידם, כי עדיין - - -

<מוסא אלצאנע: כל התלמידים שלנו מגיעים - - - על ידי מכללה ארצית סכנין שבאמת נותנת ותומכת בנו מאז שהתחלנו את התיכון ועד היום, אנחנו מקבלים את כל התמיכה.

<מוסא אלצאנע: משרד החינוך גם עושה את הטיפוח והדרכה ו - - -

יעקב מרגי: אני לא מבין, מה זה מופעל על ידי המכללה הארצית סכנין?

יעקב מרגי: מה הכוונה?

<סאלם אבו עייש: הבעלות.

טלב אבו עראר: הרשת.

<מוסא אלצאנע: יש לנו מגמות, שאני אפרט יותר מאוחר, שהן עונות על הצרכים של התלמידים, יש לתלמידים המצטיינים וגם התלמידים הבינוניים וגם התלמידים המתקשים.

יעקב מרגי: דלג, דלג.

יוסף ג'בארין: עכשיו לבעיות.

<מוסא אלצאנע: הריבוי הטבעי הוא - - -

יהודה גליק: ריבוי טבעי זה לא בעיה, זה ברכה.

יוסף ג'בארין: יש לך הזדמנות שהוועדה תעזור לך, אז בוא נדבר על הבעיות.

<מוסא אלצאנע: למרות כל הקשיים, למרות המבנים היבילים שהיו לנו, למרות כל זה, אנחנו הגענו ל-46.5 בהישגי הבגרות בתשע"ד, בתשע"ה 57%, תשע"ו- 58%, השנה אנחנו מצפים ל-60% פלוס.

<קריאה: השאלה היא איכות התעודה, לא רק - - -

יעקב מרגי: חבר, תן לנו קצת קרדיט, נדע לשאול את השאלות.

<מוסא אלצאנע: אני אפרט כאן.

<מוסא אלצאנע: אם מסתכלים כאן על תשע"ו, 50%, אנחנו מדברים על 5 יחידות בגרות מתמטיקה, אם אנחנו מדברים על 30%, בתנאים כאלה אני חושב שאנחנו בדרך הנכונה ואנחנו בעלייה.

<מוסא אלצאנע: לא היה לנו בתשע"ד ולא בתשע"ה, 5 יחידות, עכשיו אנחנו מדברים - - -

יעקב מרגי: קיבלת סיוע מהמשרד כדי לעודד 5 יחידות?

<מוסא אלצאנע: אנחנו קיבלנו שעות ואנחנו גם השתתפנו בבית הספר הווירטואלי.

<מוסא אלצאנע: יש לנו גם עלייה ב-5 יחידות, אנחנו באמת רוצים שתהיה לנו בגרות איכותית.

יעקב מרגי: נשירה, אתה יכול לומר לי?

יעקב מרגי: תנסה לומר לי בנים-בנות, תחלק לי את זה.

<מוסא אלצאנע: אני אחלק, בקשר לבנים, חלק מהבנים הולכים לבית ספר טכנולוגי - - -

יעקב מרגי: זה לא נשירה.

<מוסא אלצאנע: זה לא נשירה.

<מוסא אלצאנע: יש תלמידים שאחרי כיתה י' יש נשירה ואנחנו - - -

טלב אבו עראר: כמה?

טלב אבו עראר: אחוזים.

<מוסא אלצאנע: אנחנו מדברים על 10%-12%, בנות פחות.

<מוסא אלצאנע: 5% זה בנות.

<עמירה חיים: פעם זה היה הפוך.

<מוסא אלצאנע: זה בגדול מה שקורה.

יהודה גליק: תגיד לי, מה לגבי בעיות יותר עמוקות?

יהודה גליק: שתייה, בעיות של נשירה לא רק לעבודה, נשירה קשה של ניתוק, ילדים בסיכון.

<מוסא אלצאנע: אנחנו מדברים על תלמידים שנושרים, שהם 10%, שהולכים לעבוד או - - -

יהודה גליק: לעבוד זה משהו אחר.

יעקב מרגי: מתוך 10%, אומר לך חבר הכנסת גליק, אתה יכול לומר לי כמה מהם מוגדרים כנוער בסיכון בגלל רחוב, סמים?

<מוסא אלצאנע: תופעת הסמים, אני רוצה להגיד, כאן אצלנו בבית הספר, אין, אנחנו לא מרגישים אותה כלל, אבל ביישוב, בדרום, בנגב, אני לא יודע, אני לא כל כך מתמצא בזה, אבל ילדים בסיכון, אני חושב שיש ילדים בסיכון ויש לנו את התכניות באמת למנוע את הנשירה של התלמידים.

<מוסא אלצאנע: אנחנו מנסים בכל הדרכים למצוא - - -

יהודה גליק: זאת אומרת אתה לא מרגיש שזה משהו משמעותי בעייתי קונקרטי?

<עמירה חיים: 268 ילדים בסיכון גבוה, בני נוער, בלקייה.

יהודה גליק: בכל לקייה.

<עמירה חיים: בכל לקייה, מאותרים.

<עמירה חיים: 570 ילדים ובני נוער, אבל בני נוער יש לנו 268 ילדים, לשאלתך.

<מוסא אלצאנע: אנחנו היינו בית ספר צהוב, עברנו עכשיו לבית ספר ירוק בשעה טובה - - - אתגרים בבית הספר.

<מוסא אלצאנע: קודם כל הידוק הקשר עם הקהילה, אנחנו עובדים על זה, אנחנו רוצים להעמיק את זה, זה יעזור לנו לשפר את רמת ההישגים וגם את רמת החינוך.

<מוסא אלצאנע: העלייה בהישגים, גם במיצ"ב, גם בגרויות וגם בגרות איכותית, אנחנו עובדים על זה על מנת להגיע לרמה הדרושה, שבאמת התלמידים שלנו ישתלבו באקדמיה בצורה טובה.

<מוסא אלצאנע: אני חושב שהאתגר החשוב ביותר, המבנים, להתחיל לבנות את השלבים הבאים של בית הספר, מגיע לנו, אנחנו שלוש שנים במבנה הזה, צפוף לגמרי - - -

יעקב מרגי: גנאדי, ראש המועצה, איפה זה עומד?

<סאלם אבו עייש: בתכנון.

<סאלם אבו עייש: מהנדס המועצה פה.

<מנסור אלסאנע: נחתם ביום חמישי עם הקבלן המבצע בשלב 12 כיתות, שהוא תוך חודש מתחיל לעבוד.

<סאלם אבו עייש: אם לא יהיו הפרעות מבעלות על הקרקע.

יעקב מרגי: אם לא יהיו הפרעות.

יעקב מרגי: זה כמובן.

<מנסור אלסאנע: אנחנו שלוש שנים במצב הזה, אנחנו שומעים על דברים, לצערי, אבל הדברים לא מתקדמים בקשר לבנייה חדשה ב - - -

יעקב מרגי: אבל כשנחתם חוזה עם קבלן זה כבר, תהיה קצת אופטימי.

<מנסור אלסאנע: אני מקווה.

יוסף ג'בארין: אלא אם זה נחתם לפני שלוש שנים.

יעקב מרגי: לא, הוא אומר לך - - -

יהודה גליק: הוא אמר ששלוש שנים הם במצב שעוד חודש מתחילים.

יעקב מרגי: הייתה בעיה עם בעלויות שלא הסדירו.

<מוסא אלצאנע: כאן חסר אולם ספורט, מגרש כדורגל, אלה האתגרים שעומדים.

<מוסא אלצאנע: אם אנחנו מדברים על תנאים ועל רווחת תלמידים, חסר שם מגרש כדורגל, חסר אולם ספורט, זה המתקנים שהם חיוניים מאוד לבית הספר.

יוסף ג'בארין: מגרש כדורגל ומתקני ספורט?

<מוסא אלצאנע: אולם ספורט, כי אנחנו רוצים שגם לבנות תהיה פעילות, יש לנו מורות לחינוך גופני והמורות, קצת קשה להן בחוץ לעשות - - -

יעקב מרגי: בצדק.

יוסף ג'בארין: יש שטח?

יוסף ג'בארין: איפה הבעיה?

<מנסור אלסאנע: בקשר לאולם ספורט, יש לנו תקציב מקרן - - - 5.5 מיליון, התקציב של האולם הוא 7.5, חסר למועצה 2.5 מיליון שאנחנו מחפשים.

<מנסור אלסאנע: משרד החינוך לא - - -

יוסף ג'בארין: משרד החינוך, מה?

<מנסור אלסאנע: משרד החינוך לא מממן מגרשי ספורט.

<עמירה חיים: הספורט לא שייך למשרד החינוך, זה התרבות והספורט, כבר כמה שנים אנחנו לא אחראים על זה.

<עמירה חיים: זה לא אותו משרד.

<מוסא אלצאנע: דבר שני, ראיתם את דרכי הגישה לבית הספר, החניון - - -

יוסף ג'בארין: רגע, אבל אם אנחנו לא מתקדמים אז לא עשינו כלום, אז לא יהיה לך מגרש ספורט.

יוסף ג'בארין: מי אחראי?

יוסף ג'בארין: הרשות?

יוסף ג'בארין: מי?

יעקב מרגי: בדרך כלל הרשות.

יוסף ג'בארין: הוא אומר שחסר 2 מיליון, אז מה - - -

יהודה גליק: יש לו 5 מיליון, שיתחיל עם ה-5 מיליון.

<מנסור אלסאנע: משרד התרבות והספורט?

יוסף ג'בארין: אין מישהו ממשרד התרבות כאן?

יעקב מרגי: רבותיי, רגע.

יהודה גליק: יש מנהל אגף תרבות של ה - - -

יעקב מרגי: רגע, רבותיי.

יעקב מרגי: המהנדס, מבחינת שטח לבניית אולם הספורט, יש אותו?

<מנסור אלסאנע: קיים.

יוסף ג'בארין: קיים ו-5 מיליון גם.

יעקב מרגי: יש תקצוב מקרן - - -

<מנסור אלסאנע: יש תכנון, יש היתר, יש הכול.

יהודה גליק: אז שיתחיל אם יש 5 מיליון.

יעקב מרגי: המועצה, מה אתה עושה?

<סאלם אבו עייש: אנחנו נשיג את התקציב החסר בקרוב, בעזרת ה'.

יעקב מרגי: אם תצטרך עזרה מאיתנו מול המשרד נעשה את זה.

יוסף ג'בארין: משרד התרבות אומר שיש כסף.

יוסף ג'בארין: באמת.

<סאלם אבו עייש: לא, לא היה להם כסף בעבר, אבל אנחנו פונים למשרדים אחרים.

טלב אבו עראר: צריך לבקש שוב ושוב.

יוסף ג'בארין: מנסור, אני וטלב ומסעוד מוכנים לעקוב אחרי הנושא, בסדר?

<קריאה: מוסדות ציבור זה החומש הבא.

יוסף ג'בארין: אז אנחנו מחכים לחומש הבא.

<מוסא אלצאנע: חניון לרכבים של המורים.

<מוסא אלצאנע: המורים חונים, ראיתם, בשביל הגישה לבית הספר וגם השביל לא כל כך מסודר.

טלב אבו עראר: גישה יש - - -

יעקב מרגי: אנרכיה.

יעקב מרגי: יש פה משהו שהוא שבר, אנרכיה, כשל?

יעקב מרגי: תגיד.

טלב אבו עראר: תגיד.

יעקב מרגי: תגיד, אם לא, טלב לא יהיה רגוע.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: היום הוא קיבל מחמאות.

טלב אבו עראר: תודה, תודה, תודה.

<מוסא אלצאנע: אני רוצה להגיד ש - - - גם כלפי הרכבים שלהם, ברגע שמורה יושב בכיתה והרכב שלו בחוץ לא בטוח - - -

יעקב מרגי: מה אתה רוצה, שהוא ייכנס לכיתה עם הרכב?

טלב אבו עראר: אין חניה.

<מנסור אלסאנע: לגבי החניה, אני רק אעדכן, שלוש פעמים המועצה שלחה קבלן עם תקציב לסדר את החניה ותובעי בעלות גירשו אותו.

טלב אבו עראר: אז תפנה למִנהלת, למי אתה מחכה?

טלב אבו עראר: תפנה למִנהלת.

<מנסור אלסאנע: יש בעיית תביעת בעלות.

טלב אבו עראר: בסדר גמור, אבל היא הכתובת.

יעקב מרגי: לא, טלב, אתה מיתמם.

יעקב מרגי: יש בעיה של בעלות.

יעקב מרגי: הוא אומר לך, יש כסף, יש תכנון, יש היתר.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: שיא החוצפה שאולי אחד מתובעי הבעלות יושב פה ומתלונן למה אין פה חניה.

יעקב מרגי: יכול להיות גם מקרה כזה.

יעקב מרגי: בחייך, נו.

טלב אבו עראר: נו, אז מה עוזר לך הצעקות?

יעקב מרגי: לא, אני מנסה להסביר לך.

טלב אבו עראר: אבל יש מִנהלת?

טלב אבו עראר: שתפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: תפנו למנהלת, אם היא יכולה לעזור לכם.

<מוסא אלצאנע: אם יש שאלות, אנחנו כאן.

<קריאה: אני רוצה להוסיף עוד משהו.

יעקב מרגי: אתה לא יכול להוסיף משהו.

יעקב מרגי: אתה ועד הורים?

יעקב מרגי: אני אתן לך - - -

<קריאה: אני - - -

יעקב מרגי: לא, לא, אני נותן רשות דיבור.

יעקב מרגי: תקשיב, אנחנו ועדת החינוך, תפקידנו לפקח על משרד החינוך, על עבודתו של משרד החינוך ומדי פעם הדיונים צפים ועולים.

יעקב מרגי: יש לנו את הסוגיה הזו שעומדת לפתחנו, הפערים בחינוך.

יעקב מרגי: נכון שבמגזר הבדואי לאחרונה יש עלייה לעומת כל המגזר, אבל זה עדיין לא מספיק, אנחנו עדיין נמצאים ב - - - השאלה, אתה כמנהל, מציב לך יעדים לבית הספר להביא את זה בשלוש שנים, ארבע שנים, חמש שנים, להרים את זה לרף מסוים, ראינו את ה-30%, מבורך, לא מספיק.

יעקב מרגי: השאיפה שלך להגיע לפחות - - -

<קריאה: ל-100%.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אתה יודע?

יעקב מרגי: אלוהים ברא את הלשון בלי עצם, אפשר להגיד את הכול, לא כואב.

יעקב מרגי: תקשיבו, לפחות תגיע, השאיפה שלנו להגיע לפחות לכלל האוכלוסייה.

יעקב מרגי: אתה הולך לשם?

יעקב מרגי: אתה מבקש אמצעים לצורך זה?

<מוסא אלצאנע: אנחנו שואפים שכל התלמידים שלנו יגיעו לבגרות ויהיה להם את הכרטיס להיכנס לכל המכללות וכל זה, אנחנו שואפים לזה, שלא לפספס תלמיד אחד בבית הספר.

יעקב מרגי: יש לך תלמידים שהיית יכול להכניס אותם לכיתת אתגר או מב"ר ואין לך תקן?

<מוסא אלצאנע: יש לנו תקנים, אנחנו קיבלנו את כל התקנים, כל התנאים - - -

<קריאה: אין לנו כיתות.

יעקב מרגי: אני מדבר איתו, הוא מנהל בית הספר, הוא לא יודע לדבר?

<סאלם אבו עייש: הוא גם מנהל.

יעקב מרגי: בסדר, תנו לו.

יעקב מרגי: אני אתן לך, תבקש, אני אתן לך.

יוסף ג'בארין: אתה תדבר אחריו.

יעקב מרגי: תן לי רגע, אני אגמור, אני אעביר לך.

<מוסא אלצאנע: מבחינת שעות לימוד, תקציבים לבית הספר, אנחנו מקבלים, אנחנו יש לנו גם מורים טובים מאוד ומצוינים ואני אומר לך, להשיג בגרות יותר איכותית ולהגיע לאחוזים גבוהים, אנחנו באמת שואפים.

<מוסא אלצאנע: היום יש לנו 30%, אנחנו לא מסתפקים - - -

יעקב מרגי: מה מונע ממך להגיע לתוצאות יותר גבוהות?

<מוסא אלצאנע: התנאים בבית הספר היום, התנאים שקיימים בבית הספר מגבילים, הצפיפות בבית הספר.

יעקב מרגי: צפיפות.

<מוסא אלצאנע: היא מגבילה אותנו חזק.

<מוסא אלצאנע: היום אין לנו כיתות, חייבים לתקצב כיתות, לנצל מעבדה באופן איכותי, התנאים הפיזיים של בית הספר.

<מוסא אלצאנע: אם מדברים על אולם, מדברים על אולם, מדברים על מרווח לתלמידים, 928 תלמידים ב - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מנהל החטיבה, רצית להוסיף משהו?

<יוסף אלאסד: אמרתי, המחסום העיקרי בבית הספר, עם כל התמיכה של משרד החינוך וכל מה - - -

יעקב מרגי: זה הכיתות.

<יוסף אלאסד: - - - שאנחנו מקבלים, אבל יש לך מחסום, זה הכיתות.

<יוסף אלאסד: כשאין לך כיתה, הדבר הבסיסי - - -

יעקב מרגי: מהנדס המועצה, תוך כמה זמן בינוי של שלב ב'?

<מנסור אלסאנע: הכוונה שב-1.9 יהיה להם 12 כיתות.

יעקב מרגי: שנת הלימודים הקרובה?

יעקב מרגי: 12 כיתות נוספות?

<מנסור אלסאנע: כן.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה רבה.

יוסף ג'בארין: מה אמרת, מה המחסור?

<מוסא אלצאנע: המחסור זה 16 כיתות עכשיו ולא 12.

יעקב מרגי: ברור, ספרנו, ראינו.

<קריאה: רק שתי הערות, אני רוצה לומר, בעניין הזה.

<קריאה: אל"ף, לגבי העניין של בתי ספר תיכוניים, יש כאן שני בתי ספר תיכוניים שהם עיוניים, אין בית ספר תיכון טכנולוגי ולכן התלמידים הטכנולוגיים יוצאים.

יעקב מרגי: במועצה הוצג לנו שיש להם שאיפה לבנות.

<קריאה: חשוב שיהיה בית ספר טכנולוגי.

<קריאה: כאן יש 1,000 תלמידים, למשל בית הספר הזה.

<קריאה: לגבי שטחים לבינוי, אנחנו, המשפחה תרמה את השטח לבית הספר התיכון, המשפחה תרמה את השטח לאולם הספורט, והמועצה לא קיימה ולא בנתה.

<קריאה: תמיד מדברים על תובעי הבעלות, אנשים תרמו שטח לבית הספר, גם השטח למגרש הכדורגל, המשפחה תרמה אותו ואני כבר מודיע לך שהמשפחה מתכוונת לתרוןם את החניון למורים.

<קריאה: כל מה שצריך לעשות יעשו, השאלה היא העניין של בית ספר טכנולוגי והדבר השני הוא לא רק הישגים.

<קריאה: שמענו רק הישגים, גם בנגב בכלל, יש את העניין של הערכים.

<קריאה: יש לנו בעיה קשה של אלימות בתוך החברה הערבית בכלל ובנגב בפרט, הגיע הזמן לא רק שיידעו גיאוגרפיה, גם שיהיו בני אדם, שהמורים יהיו מוכשרים וייתנו כלים לתלמידים להתמודד עם בעיית האלימות ואנחנו רוצים גם כן שתהיה תכנית לגבי הערכים ולא רק לגבי גיאוגרפיה והיסטוריה.

<קריאה: יש חינוך לא פורמלי, יש תקציבים, אנחנו צריכים להתמקד לא בצפיפות בכיתות, אלא איזה אדם אנחנו רוצים, איך הוא יתנהל בתוך החיים, וזה לדעתי לא פחות - - -

יעקב מרגי: מספר משפטים על הבלתי פורמלי, אתה יכול לומר לי מה בית הספר עושה?

<מוסא אלצאנע: החינוך הבלתי פורמלי, אנחנו במועצה, יש תכנית עכשיו שאנחנו אמורים להיכנס בחודש ינואר, אנחנו קיבלנו 350,000 שקל על מנת להפעיל את בית הספר, בית הספר יהיה עוגן לאזור הזה שיפעילו את כל ה - - -

יעקב מרגי: כמה מורים יש לך מחוץ לדרום, שמגיעים מהצפון?

<מוסא אלצאנע: 40%.

יעקב מרגי: אני בכוונה שואל בכל מקום כי אנחנו הולכים לקיים דיון בנושא הזה.

<נציג ועד הורים: אני רציתי לומר כמה מילים.

יעקב מרגי: יש לך דקה, בכבוד.

<נציג ועד הורים: מישהו דיבר פה על הילדים שנפלו היום בוואדיות, בגשם שם?

יעקב מרגי: לא.

<נציג ועד הורים: אף אחד לא דיבר, לא מעניין אותם מזה.

<נציג ועד הורים: זה באמת - - -

יעקב מרגי: לא, זה לא הדיון.

<קריאה: זה ילדי הפזורה.

<נציג ועד הורים: בסדר, אם זה היה מעניין היו מדברים על זה.

<נציג ועד הורים: הילדים שם נפלו בוואדיות בגלל הגשם, עם כל הגשמים הם נשארים שם בלי בית ספר, הם מעוניינים פה רק לקבל כסף על הילדים בבית הספר, בנסיעות הם מקבלים כסף ולהעביר את הילדים.

<נציג ועד הורים: הילדים נשארו שם, חלק בא וחלק עם מכוניות, עד שהם יגיעו לפה אלוהים גדול.

<קריאה: זו הפזורה, דיברנו עליהם.

<נציג ועד הורים: כל החורף, בזמן שיש חורף הם לא באים לבית הספר.

יוסף ג'בארין: אנשי המִנהלת, על הבעיה הזו אנחנו שומעים מהבוקר.

יוסף ג'בארין: הדרכים - - -

<קריאה: צריך להקים בית ספר.

יוסף ג'בארין: בסדר, אבל עד שיקימו בית ספר צריך להסדיר את הדרכים, כמה זה?

יוסף ג'בארין: כורכר וקצת - - -

<נציג ועד הורים: נכון, כמה אני דיברתי בשביל זה?

<נציג ועד הורים: ארבע-חמש שנים אני מדבר, אף אחד לא מעניין אותו, מעניין אותם רק לקבל כספים, לא מעניין אותם - - -

יעקב מרגי: תודה רבה, חשוב מה שאמרת.

יוסף ג'בארין: זה שליש מ - - -

<נציג ועד הורים: הם נפלו היום בוואדי, אני העברתי אותם, תסתכל על הגוף שלי.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני.

יוסף ג'בארין: בואו נשמע מה קורה עם ה - - -

<נציג ועד הורים: שם נשארים כל הזמן, נופלים שם ילדים ונופלים בוואדיות שם, אף אחד לא מעניין אותו - - -

יוסף ג'בארין: הדרכים לא בטיחותיות.

<נציג ועד הורים: כל אחד - - -

יעקב מרגי: שמענו, תודה.

יעקב מרגי: עמירה.

<עמירה חיים: ללא כל ספק יש המון אתגרים וחסמים שאנחנו לא מתעלמים מהם.

<עמירה חיים: יש עלייה בהישגים ויש עלייה בדברים במאמץ באמת אדיר.

<עמירה חיים: כדי להשיג איזה שהיא עלייה, כשיש הרבה חסמים אז המאמץ הוא כפול ומכופל.

<עמירה חיים: צריך לומר את זה.

<עמירה חיים: אנחנו נמצאים בחיפוש דרך מתמיד, המשרד משקיע באמת הרבה, עד עכשיו הושקע בחינוך הדיפרנציאלי מאות שעות.

<עמירה חיים: יש בתי ספר שקיבלו תוספת של 300 ו-400 ו-500 שעות.

<עמירה חיים: היינו בבית ספר שראינו שני מורים בכיתה.

<עמירה חיים: כל זה כדי להדביק את הפערים ולשבור את הקשר בין מצב סוציואקונומי להישגים לימודיים, שאנחנו לא מקבלים אותו, אבל החסמים הם חסמים שאנחנו מתמודדים איתם.

<עמירה חיים: חסם אחד קטן, אני לא ארחיב, הדיגלוסיה.

<עמירה חיים: הילדים נבחנים בשפה זרה כמעט.

<עמירה חיים: הם מתחילים כיתה א' ולומדים ערבית שהם לא מכירים אותה.

<עמירה חיים: אין דבר כזה בצפון.

<עמירה חיים: ילד בצפון נכנס לכיתה א', לומד ערבית ערבית.

<עמירה חיים: אצלנו לא, כבר בכיתה ב', כשיש מבחני מיצ"ב ראשונים הוא נבחן בשפה זרה, הוא לא מכיר את השפה שהוא נבחן.

יעקב מרגי: זו בעיה שחוזרת על עצמה בכל המגזר, אבל - - -

<עמירה חיים: ואז יש פער בין ההישגים של המיצ"ב לבין ההישגים של ה - - -

יעקב מרגי: אבל, עמירה, זה אתם, זה המשרד, השאלה מבחינת המורים, כוח ההוראה.

<עמירה חיים: לא כוח ההוראה.

<עמירה חיים: שנייה אחת, אני אומרת, בתיכון הם מדביקים את הפער - - -

יעקב מרגי: אמר לי פה הורה בדרך - - -

<עמירה חיים: שנייה, תן לי.

יעקב מרגי: עמירה, אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: אמר לי הורה פה, מהמגזר, 'אני מעדיף כדי להתגבר על המחסום של השפה הספרותית, השפה שהם נבחנים בה, כשמגיע מורה שהוא לא ערבי, שהוא למד את הערבית הספרותית והוא מלמד בכיתה, אני מקבל תוצאות יותר טובות מה - - -'.

יעקב מרגי: אני חושב שהמשרד צריך להוביל ביחד עם המל"ג בסוגיה הזו של הכשרת מורים, של הסמינרים, של המכללות, של המכללות להוראה, לגבי הוראת השפה.

יעקב מרגי: אי אפשר להגיע להישגים בלי אוריינות גבוהה.

<עמירה חיים: לפני עשר שנים, רק שתבינו, לא הייתה גננת אחת מוסמכת במגזר הבדואי, כל אחת הייתה גננת, 10, 12 שנים, היום כולן מוסמכות וכולן מלמדות בשפה הערבית.

<עמירה חיים: היום ילדים שיושבים בכיתה י"א-י"ב, לא הייתה להם גננת, תחשוב על ההצטברות של הלמידה.

יעקב מרגי: את אומרת לי שהיום בגילאים הנמוכים זה כבר - - -

<עמירה חיים: היום, רק היום יש טקסטים שגננת יכולה - - - עכשיו, גם הגננות בעצמן לא ידעו את השפה כדי ללמד את הילדים, גם מורות בכיתות א', ב', ג'.

<עמירה חיים: אנחנו נמצאים בהכשרה מאוד מעמיקה כדי שילמדו.

<עמירה חיים: ואז, תאמין לי, אני אומרת, לפעמים מנהל עובר במסדרון, הוא שומע שהמורה חוזרת לשפה המדוברת, ילדים שומעים הרבה שפה מדוברת וקשה להם להתמודד, מתי הם מדביקים את הפער?

<עמירה חיים: בתיכון הם מדביקים את הפער ולכן הישגי הבגרות, שכבר חצו את ה-50%, יש לי יישובים יהודיים שהם פחות מאשר בלקייה ובמקומות אחרים, כי התלמידים כבר קולטים את השפה ומצליחים בבגרויות.

<עמירה חיים: יש חסמים של מורים, חוסר יציבות של מורים.

<עמירה חיים: חבר'ה, יש חוסר יציבות של מורים, המורים לפעמים ביום רביעי בלילה נוסעים, לא באים ביום חמישי, או לא חוזרים מספיק מוקדם ביום ראשון.

<עמירה חיים: אז אנחנו במאמץ גדול להכשיר יותר מורים מהדרום.

<עמירה חיים: רוב המורים היום הם מהדרום, ביסודי כמעט שאין מורים מהצפון, פעם 30%-40% היו מהצפון.

<עמירה חיים: קורסים שלמים במכללות כדי להדביק, זאת נקודה חשובה, והמשרד ישקיע בזה, ועל זה באמת צריך לדבר כי זו אחת הסוגיות הכי גדולות.

<עמירה חיים: יש בעיות תשתיות, יש רשויות.

<עמירה חיים: אני לא רוצה עכשיו לומר שהכול ורוד, ממש לא, ההתמודדות היא מאוד מאוד קשה ולכן גם ההישג הוא הישג שצריך להעריך אותו ולומר בואו, ממשיכים לעשות איזה שהוא מאמץ.

<עמירה חיים: לגבי הערכים - - -

יוסף ג'בארין: רגע, הדרכים, עוד לפני הערכים.

<עמירה חיים: משפט אחרון.

יעקב מרגי: רגע, אנחנו נתייחס, ניתן למנהלת.

<עמירה חיים: אני מסיימת.

<עמירה חיים: תן לי לסיים, משפט אחרון.

<עמירה חיים: אני רוצה להגיד, כי שאלתם.

<עמירה חיים: צודק במאה אחוז הנושא של ערכים, זה מספר אחת, זה הראשון, זאת התשתית, רק עליה אפשר לדבר על הישגים לימודיים.

<עמירה חיים: ולכן כשקיבלנו תקציב של החלטת ממשלה, לקחנו 40 מיליון שקל מזה, מחצית מהסכום ואמרנו שלא ניתן את כל הסכום להישגים לימודיים.

<עמירה חיים: מחצית מהסכום המרכזי שמנו בערכים, לפני שנתיים תנועות נוער נכנסו לכאן, פתחנו 12 סניפים של תנועות נוער, לראשונה מאז קום המדינה נפתחו במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: כל הפעילויות שבתי הספר מקבלים עכשיו זה תקציב מדינה של 40 מיליון רק לחינוך הבלתי פורמלי.

<עמירה חיים: עכשיו עם תכנית האתגרים הקרובה התקציב המרכזי הולך שוב לחינוך הבלתי פורמלי.

<עמירה חיים: אנחנו רוצים לראות איך לעשות חוגים לילדים.

<עמירה חיים: הילדים אחר הצהריים לא מספיק מטופלים.

<עמירה חיים: אם אתם רוצים לדבר איתי על בעיה אני אגיד לכם, זה חסם, איפה הפעילות אחר הצהריים לילדים?

<קריאה: כי המנהלים לא נותנים את בתי הספר.

<עמירה חיים: שראשי הרשויות יקומו ויגידו 'אנחנו רוצים להפעיל כאן'.

<עמירה חיים: יש כאן קבוצת צעירים, שגם יש להם כסף, מוכנים להשקיע.

<עמירה חיים: אמר לי בחור, 'לי יש שלושה ילדים בבית ספר, אני מוכן להשקיע, רק שיפתחו חוגים, רק שיעשו, אני אשלם על זה'.

<עמירה חיים: זאת אומרת זה משהו שצריך להיכנס אליו ובגדול.

יהודה גליק: מתנ"ס אין פה?

<עמירה חיים: יש מתנ"ס.

יעקב מרגי: בערים תנועות הנוער לא במתנ"סים.

יהודה גליק: מאה אחוז, אני שואל, שאלתי אם יש מתנ"ס.

<עמירה חיים: אני לא ארחיב, אבל הנושא של הערכים, אתה צודק במאה אחוז, זאת התשתית, תרבותית, ערכית, ועליה צריך לבנות.

יעקב מרגי: יש לכם תכנית מנהיגות צעירה בבית הספר?

<עמירה חיים: אני לא הייתי מתעלמת משום קושי שיש כאן.

יעקב מרגי: אתם מעודדים, מטפחים מנהיגות?

<קריאה: כן, בטח.

<עמירה חיים: סליחה, חבר הכנסת - - -

יוסף ג'בארין: עלתה בעיה קשה עוד מהבוקר, עניין הדרכים.

יעקב מרגי: נגיע לתשתיות.

<מוסא אלצאנע: יש לנו את החוגים של ההתנדבות, של הבגרות החברתית וההתנדבות, ויש לנו גם מד"צים ומנהיגים צעירים, זה לטפח מנהיגות בבית הספר, זה קיים, בחטיבת הביניים ובתיכון.

יעקב מרגי: המִנהלת.

<קריאה: קודם כל אני אגיד משפט אחד, ברשותך.

יהודה גליק: לפני שאתה אומר, אני רוצה שתבין, מה שנאמר פה הוא בלתי נסבל, 5,000 ילדים הולכים ברגל כל יום 2, 3, 4, 5 קילומטרים בגשם.

יהודה גליק: זה בלתי נסבל, בלתי נסבל.

יעקב מרגי: תציג את עצמך ותסביר לנו.

<עותמאן אבו עג'אג': אני עותמאן אבו עג'אג, ראש אגף חברה וקהילה.

<עותמאן אבו עג'אג': קודם כל מה ש - - -

יעקב מרגי: ראש אגף חברה וקהילה איפה?

<עותמאן אבו עג'אג': ברשות.

<עותמאן אבו עג'אג': הדרך פה מביישת, הדרכים פה מביישות, ראינו הרבה דברים מביישים, יש פה בנייה, יש פה מערכת חינוך משגשגת, יש פה עבודה מאוד יפה ואין דרך, זה מבייש.

<עותמאן אבו עג'אג': הנושא הזה, אני הולך לבדוק אותו באופן אישי בתוך הרשות, למה הדרך הזו - - -

יהודה גליק: מתי יהיו לנו תשובות?

יהודה גליק: בואו נקבע לוח זמנים.

יעקב מרגי: רגע, יהודה, יהודה.

יהודה גליק: יעקב, לא, את הסיפור הזה כבר שומעים שנים.

יהודה גליק: מתי לדעתכם יהיה לנו תאריך יעד שיהיה פתרון לדבר הזה?

יהודה גליק: זה הכול.

<עותמאן אבו עג'אג': הרשות מובילה עכשיו תכנית מפורטת ליישוב לקייה, תכנון מפורט לכל היישוב לקייה - - -

יהודה גליק: תאריך יעד.

<עותמאן אבו עג'אג': שנייה, תן לי, בבקשה.

יעקב מרגי: תן לו.

<קריאה: הוא לא מוסמך להגיד לך.

יהודה גליק: אז מי מוסמך?

יהודה גליק: שמי שמוסמך ייתן לי - - -

יעקב מרגי: אתה יודע לעזור בכל תחום.

יהודה גליק: שמישהו פה מוסמך, שייתן תשובה.

יעקב מרגי: רבותיי, אני יכול לקום ולהמשיך את הסיור.

יעקב מרגי: תן לו לדבר.

<עותמאן אבו עג'אג': לקייה עוברת עכשיו תכנון מפורט, כל היישוב של לקייה, לגבי דרכים, בניית מבני ציבור, שכונות חדשות, אנחנו נכנסים לעידן חדש ברשות.

<עותמאן אבו עג'אג': יש פער ענק, אנחנו מודעים לפער, יש פער גדול מאוד שקשה מאוד להדביק אותו, יש הרבה פשלות שהיו בדרך.

<עותמאן אבו עג'אג': אנחנו מודים בזה, אנחנו לא באים ואומרים שעשינו עבודה מאוד טובה.

<עותמאן אבו עג'אג': אני אומר לך גלוי, אני בדואי שעובד בתוך הרשות ואני מוביל קו אחר לגמרי, מנסה להוביל את הרשות למקום אחר.

<עותמאן אבו עג'אג': יש פה פשלות גדולות ו - - -

יעקב מרגי: בבקשה.

יהודה גליק: מה השם והתפקיד?

<יריב מן: יריב מן ממשרד החקלאות, פיתוח כלכלי וחברתי.

<יריב מן: הנושא של הדרכים, דיברתי הבוקר עם יאיר מעיין לגבי האנשים בפזורת לקייה.

<יריב מן: דיברתי עם יאיר מעיין, מנכ"ל הרשות, הבנתי שלפני שבוע נקבע שאל קסום , המועצה, תבצע את הדרכים האלה.

<יריב מן: דמיטרי, מהנדס המועצה.

<יריב מן: זה אמור לקרות במהלך שנת 17'.

<יריב מן: זה אחרי שיחה שלי עם יאיר מעיין, מנכ"ל הרשות, מהבוקר.

יעקב מרגי: יהודית, תרשמי בסיכום שאנחנו נבקש תוך 45 יום מהיום להגיש לנו תכנית בסוגיה הזו.

יהודה גליק: תכנית מפורטת לגבי הכול.

יהודה גליק: זה לגבי רק אזור אחד.

<יריב מן: זה לגבי הדרכים שראש המועצה לפחות - - -

יוסף ג'בארין: זה 2,000 תלמידים, זה לא סתם, זה שליש מהתלמידים בלקייה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<עמירה חיים: תודה רבה לאנשי מחוז - - -

יוסף ג'בארין: יש עוד משהו טוב להגיד?

<קריאה: האמת שיש משהו טוב להגיד.

יעקב מרגי: תגיד.

יעקב מרגי: זה יעצבן פה כמה אנשים, אבל תגיד.

יוסף ג'בארין: לא, טוב, התכוונתי להבטחות שתעשו.

טלב אבו עראר: כולו פקה פקה, אל תתייחס למה שאומרים, שקרנים כולם.

יעקב מרגי: בית הספר הזה ירד משמים, נכון?

טלב אבו עראר: לא יעשו כלום.

יעקב מרגי: בית הספר הזה החדש - - - בבקשה, אדוני.

<יריב מן: חשוב להגיד שיש פה גם מיזמים משותפים, שהם מעבר לתקציב משרד החינוך, אם זה נגב גליל, אם זה משרד החקלאות, מפעלות חינוך.

יעקב מרגי: אתם יכולים לתת לי מענה לדלתא של אולם הספורט?

<יריב מן: אל"ף, זה לא משרד ה - - -

טלב אבו עראר: הם עסוקים ב - - - הריסת הבתים, אין להם זמן - - -

<קריאה: הפסקת אותי, תן לי לדבר.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<קריאה: אני רוצה לדבר על כל ה - - - בביקור הזה היה לבקר את הדברים הלא נכונים, לא הדברים הנכונים.

<קריאה: אנחנו יודעים מה שטוב לנו, הביאו אתכם לראות מה שלא טוב, ולצערי עשיתם סיור, מי שקבע את הסיור לא - - -

יעקב מרגי: תודה.

<קריאה: לא, אני לא סיימתי.

<קריאה: שמעתם שיש פתרונות, הפתרונות האלה, אנחנו שמענו אותם לפני שלוש-ארבע שנים, גם במועצה, גם במִנהלת וגם מכולם, שום דבר לא יתבצע.

<קריאה: אני רוצה שמישהו יעקוב אחרי כל ההבטחות האלה, גם ההבטחות של המועצה, שהכיתות, ש-12 הכיתות יהיו בסוף שנת הלימודים, שהיום תהיה תכנית.

יעקב מרגי: הוועדה תעקוב אחרי זה.

יעקב מרגי: ייצא סיכום עם מעקב לכל הסוגיות.

<קריאה: אנחנו רוצים לו"ז לכל הפתרונות האלה, ממחר שיתחיל.

<קריאה: אני רוצה 12 כיתות לימוד, צריכים להתחיל מחר.

<קריאה: מחר צריכים להתחיל.

<עמירה חיים: אנחנו נשלח שיבדקו ש - - -

<קריאה: צריך לעזור לנו שלא יזרקו את הקבלן.

<קריאה: (בהמשך הסיור, ברהט)

<טלאל אלקרינאוי: ב-1995 ועד היום זה נמצא כאן.

יעקב מרגי: טלאל, אני בתור ילד באתי - - - היה מאהל של איזה שייח'.

<קריאה: שייח' אלהוזייל, זה סבא שלי.

יעקב מרגי: איזו חוויה זו הייתה.

יעקב מרגי: פעם בבתי ספר עשו דברים טובים, לא יודע מה קרה להם.

<קריאה: התקלקלו.

<טלאל אלקרינאוי: ג'מאל, קח אותם לבית הספר.

<קריאה: אני אציג כמה דברים.

<קריאה: אני לוקח אתכם יותר ברמת הסיור, לא נוכל להיכנס לכיתות כי הזמן שלכם נורא קצוב.

<קריאה: נעשה סיור כללי, רק תתרשמו מהמצב הפיזי.

יעקב מרגי: בוא נשאל אותך שתיים-שלוש שאלות.

<קריאה: אני לא פוליטיקאי, דרך אגב.

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש פה?

<קריאה: 487 תלמידים.

יעקב מרגי: ולמה זה מבנים יבילים?

<קריאה: זה תשאל את מי שבאמת יכול לענות על השאלה.

<טלאל אלקרינאוי: זה תשאל אותי, אין הרשאה תקציבית.

יעקב מרגי: בוא, גנאדי, בוא נדבר תכלס, עזבו אותנו מטקסים.

יוסף ג'בארין: יש לכם מגרש פה?

<טלאל אלקרינאוי: כן, עכשיו יש מגרש.

<קריאה: עכשיו יהיה, עוד מעט.

יעקב מרגי: יש לכם מגרש?

<טלאל אלקרינאוי: זה המגרש.

<עמירה חיים: בונים, לנו אין בעיה לשלם את הבעיה.

יעקב מרגי: תגיש בקשה הכרה בצורך?

<טלאל אלקרינאוי: יש לי, הכרה בצורך יש לי.

<עמירה חיים: תספר שיש בתי ספר יפהפיים ברהט.

<טלאל אלקרינאוי: מרגי, כדי שלא נעמיד את משרד החינוך, יש בתי ספר חדשים, נבנו לתפארת.

<עמירה חיים: לתפארת מדינת ישראל.

יעקב מרגי: עזוב, אל תתרגש, אנחנו עכשיו פה, רוצים לעזור פה.

<קריאה: בוא נגדיר את זה ככה, אנחנו מנסים ברהט, בכלל ליישובים הבדואיים לתת ברגע שמוכן.

<קריאה: תתייחסו לבית הספר הספציפי.

יעקב מרגי: עכשיו רהט.

יעקב מרגי: עכשיו אנחנו מדברים.

<קריאה: ברהט אנחנו מדברים.

<קריאה: בגדול אנחנו משתדלים - - -

יעקב מרגי: אומר לך ראש העיר, זו עיר גדולה, עיר ואם בישראל, ומתפתחת יפה ושכנים טובים שלי, אומר לך ראש העיר, יש מגרש, יש הכרה בצורך.

<קריאה: לא, יש הכרה בצורך.

<קריאה: אבל אתם לא סיפקתם מסמכים.

<טלאל אלקרינאוי: בסדר, עברנו את הוועדה המחוזית, רק פרסום בעיתון - - -

יעקב מרגי: בתודה, ברגע שזה זה, זה רץ.

יעקב מרגי: קדימה.

<עמירה חיים: עכשיו זה בידיים שלך, טלאל.

<קריאה: אני לוקח אתכם פה, כל כיתות, מכיתה ד' עד ו', זה בית ספר שש שנתי.

<קריאה: חבל שלא הגעתם בטיפה גשם, הכול - - - אני רוצה שתתרשם, תוך כדי אני אסביר.

<טלאל אלקרינאוי: תתרשם מבית הספר, מהמצב.

יעקב מרגי: אין סיבה שיישאר ברהט - - -

<קריאה: אנחנו מדברים על המאה ה-21, אנחנו מדברים על תפקודי לומד, אנחנו - - - פה עדיין בריכות, אני נאלץ כל יום גשום כזה להתמודד.

<קריאה: ברשותכם אנחנו נעמוד פה שנייה.

<קריאה: זה מתחם של כל הגנים.

<קריאה: לגנים, אני לא יודע אם תרצו להיכנס, אבל שוב, יש פה ארבעה גנים, טרום חובה וחובה והתנאים הם לא תנאים.

<קריאה: כל ארבעה הגנים האלה - - -

יעקב מרגי: וגם בינוי?

<קריאה: גם בינוי, מסתפקים ב - - -

יעקב מרגי: יש תקציב, בחומש הזה יש לך תקציב לבינוי, תנצל.

<טלאל אלקרינאוי: אני מקווה.

<טלאל אלקרינאוי: (בהמשך הסיור)

<טלאל אלקרינאוי: ג'מאל, בקיצור רב, שלוש דקות תסביר על בית הספר ואנחנו יוצאים.

<ג'מאל-מנהל: אני מציג את בית הספר.

<ג'מאל-מנהל: יש מצגת, אני מוותר עליה.

<עמירה חיים: שני הישגים, שני אתגרים.

<ג'מאל-מנהל: שני הישגים.

<ג'מאל-מנהל: אני רק ארבעה חודשים בבית הספר, מנהל אותו שנה ראשונה.

<ג'מאל-מנהל: אני מכיר את בית הספר מאז שאני ילד, למדתי פה בכיתה א', בשבילי זו סגירת מעגל, ובתקווה - - -

<טלאל אלקרינאוי: אתה יודע מה סגירת המעגל שלי?

<טלאל אלקרינאוי: שאני בונה את בית הספר.

<ג'מאל-מנהל: שני הישגים.

<ג'מאל-מנהל: אני מקווה, לפי ההיסטוריה, אני לא זוכר את ההיסטוריה של בית הספר, אבל לפחות במבדק האחרון יש עלייה בהישגים, שזה הישג שאני חייב לציין אותו.

<ג'מאל-מנהל: שני אתגרים.

<ג'מאל-מנהל: אתגר ראשון, שבית הספר הזה ייבנה, זה אחת.

יעקב מרגי: אנחנו נעקוב.

<ג'מאל-מנהל: מגיע לתלמידים שלומדים פה בית ספר מודרני שבאמת יהיה יאה למאה ה-21.

<ג'מאל-מנהל: אנחנו עושים המון דברים יפים, אבל, שוב, המצב הפיזי מאוד מעיק, מאוד מקשה ואתה יודע מה?

<ג'מאל-מנהל: גם מנטלית, גם למוטיבציה זה לא טוב.

<ג'מאל-מנהל: אז קחו את זה לתשומת לבכם, מגיע אחרי 60 שנים - - -

יעקב מרגי: עד עכשיו אמרת דברים בהסכמה, בקונצנזוס.

יעקב מרגי: נעקוב אחרי ההתקדמות.

<ג'מאל-מנהל: כמה תלמידים?

<ג'מאל-מנהל: יש פה 487 תלמידים שמגיעים מהפזורה הבדואית, יש לי פה תחנת אוטובוסים בבוקר ובערב.

יעקב מרגי: רגע, 487, כולם מהפזורה?

<טלאל אלקרינאוי: זו פזורת רהט.

<טלאל אלקרינאוי: לא מאל קסום ו - - -

<ג'מאל-מנהל: אני לא אמרתי פזורת רהט, אבל זו פזורת רהט.

<ג'מאל-מנהל: מתוך ה-487 378 תלמידים מוסעים.

<ג'מאל-מנהל: אני אומר שזה באמת - - - הכול מורכב פה, אבל אני עושה דברים נהדרים, יש פה צוות שעושה דברים נהדרים, מגיע להם להרים את הראש.

<עמירה חיים: ג'מאל הוא אדם נפלא, גם כבן אדם.

<עמירה חיים: מדהים.

<עמירה חיים: יש הרבה מה ללמוד ממנו.

<ג'מאל-מנהל: אני רוצה להציג את הצד הפיזי, אני מבקש שכל מי שנמצא פה ויש פה אנשים טובים, כולל אותך, כולל מנהלת המחוז פה, בלי להזכיר שמות פה, חברים, תנו לי בית ספר מודרני.

<טלאל אלקרינאוי: אוקיי, ג'מאל, אתה מנהל בית ספר מצוין, יש לך צוות מורים מצוין, יש לך תלמידים מצוינים, אנחנו גאים בכם, בשביל זה באנו לבית הספר.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו עובדים עם המחוז באמת בשיתוף פעולה.

<טלאל אלקרינאוי: הביקור הבא בעזרת ה', שאנחנו סוגרים מעגל, שבית הספר הזה נבנה.

<קריאה: אמן.

<טלאל אלקרינאוי: חברים, תודה רבה, אנחנו ממשיכים לתחנה הבאה.

<טלאל אלקרינאוי: (בהמשך הסיור)

<תלמיד/ה: אורחינו המכובדים, בשמי ובשם הצוות של המורים הנכבדים, תלמידינו היקרים, אנחנו מביעים את תודתנו לבואכם על זה שבאתם לבקר בבית ספרנו, מקווים ומאחלים לכם ביקור נעים ומהנה.

<סמיר אלהוזייל: אני מקדם את כולכם בברכה, את יושב ראש ועדת החינוך בכנסת, את הפורום שמתלווה אליו.

<סמיר אלהוזייל: אתם הגעתם לבית ספר שקיים 37 שנה, שאני גם מנהל שלו 37 שנה, הוא נוסד ב-1.9.79.

<סמיר אלהוזייל: אנחנו הולכים עם הזמן.

<סמיר אלהוזייל: כל שנה כמעט יש לנו הרבה שינויים ואנחנו בהתאם לנדרש ממשרד החינוך אנחנו עובדים.

<סמיר אלהוזייל: כיום יש לי 900 תלמידים, כל השנים היה מעל, כמעט 70 מורים.

<סמיר אלהוזייל: אני לא רוצה להרבות, כמעט הכול טוב ויפה, חוץ מדבר אחד שאני רוצה לייצג את ההורים פה, וגם את המורים שלי, זו בעיית החניה שלא קיימת באף מקום במדינת ישראל.

<סמיר אלהוזייל: אין למורים מקום חניה.

<סמיר אלהוזייל: אני מנצל הזדמנות זו, בפני יושב ראש ועדת החינוך, שגם ראש העיר נמצא, שימצא פתרון למצוקה של המורים.

<סמיר אלהוזייל: תודה רבה.

<טלאל אלקרינאוי: תודה רבה, סמיר והחברים.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו עכשיו, במקום לעשות את ישיבת הסיכום בעיריית רהט, החלטנו לעשות את זה אצל סמיר.

<טלאל אלקרינאוי: לאור זה שהיו איחורים הצטמצמנו בזמן ואני מקווה שאנחנו עומדים בזמן.

יעקב מרגי: אבל הסטנדרטים שהצבתם פה גבוהים מאוד.

<טלאל אלקרינאוי: את הסיכום נעשה פה והסטנדרטים אצל סמיר תמיד גבוהים.

<טלאל אלקרינאוי: אני מברך ברכת ברוכים הבאים את יושב ראש ועדת החינוך, יעקב מרגי, הוא שכן שלנו, איש הנגב, שמכיר את האוכלוסייה הבדואית, מכיר את העיר רהט ואני שמח שאתה נמצא כאן.

<טלאל אלקרינאוי: כמובן אני מברך את חברי הכנסת, ג'בארין - - -

יוסף ג'בארין: אני חשבתי ששכחת.

<טלאל אלקרינאוי: בהיסטוריה שלי, פעם הייתי חודש ימים קומוניסט, אז אני מכבד את רק"ח ואת - - -

יוסף ג'בארין: ואת התנועה האיסלמית.

יעקב מרגי: אנחנו מקבלים את האקט של החזרה בתשובה.

<טלאל אלקרינאוי: אני חזרתי בתשובה.

<טלאל אלקרינאוי: הייתי בטירה, בכיתה י"א, הצטרפתי לרק"ח, אז זה היה רק"ח, חודש ימים, אחר כך עצרו אותי ואחרי שעצרו אותי ושמו אותי בשירותים - - -

יעקב מרגי: התפכחת.

<טלאל אלקרינאוי: הלכתי לשומר הצעיר ומשם הזדקנתי.

<טלאל אלקרינאוי: עד לבחירות האחרונות, שעזבתי את מפלגת העבודה.

<טלאל אלקרינאוי: כמובן את חבר הכנסת מסעוד גנאים, שגם הוא אורח רצוי, ברוכים הבאים, אהלן וסהלן.

<טלאל אלקרינאוי: מנהלת המחוז, עמירה חיים, שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה ובתיאום מלא לענייני חינוך ויש לה תרומה נכבדה בפיתוח החינוך במגזר הבדואי.

<טלאל אלקרינאוי: ד"ר מוחמד אלהיב, איפה הוא?

יעקב מרגי: הוא תמיד שקט.

<טלאל אלקרינאוי: ד"ר אלהיב, שגם הוא חבר וידיד ומטפל טיפול אינטנסיבי בנושא של חינוך במגזר הבדואי בצפון ובדרום, גם הוא ברוך הבא.

<טלאל אלקרינאוי: גנאדי קמנצקי, הוא מאגף הבינוי, גם הוא ברוך הבא.

<טלאל אלקרינאוי: איתו אנחנו בקשר, את המפקחים שנמצאים כולם, אנשי משרד החינוך שנמצאים כאן, סגני ראש העיר שנמצאים כאן וכמובן המורים וועד ההורים שנמצאים פה.

<טלאל אלקרינאוי: הביקור הזה חשוב לנו, גם שתכירו ותלמדו.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו הכנו מצגת קצרה, שנעלה כמה נקודות חשובות לעיר רהט.

<טלאל אלקרינאוי: ביקרנו בשלושה בתי ספר ויש לנו בתי ספר, מבחינת הבינוי הם בנויים באופן מודרני, טוב ובאמת אפשר להתגאות בהם, אין מה להגיד, אבל ביקרנו בשלושה בתי ספר שהם ישנים והם זקוקים באמת לשיקום ולבינוי מחדש.

<טלאל אלקרינאוי: העיר רהט הוקמה בשנת 1972, כפי שאתה יודע, קיבלה מעמד עיר בשנת 1994.

<טלאל אלקרינאוי: בעיר עד חודש מאי 2016 היו 59,248 תושבים, היום זה 61,000 תושבים, בלי הפריפריה של העיר.

<טלאל אלקרינאוי: שטח תחום השיפוט של העיר הוא עד היום 21,000, אבל חתמנו עם בני שמעון להגדלה, זה מגיע ל-42,000.

<טלאל אלקרינאוי: תחזית צמיחה של העיר ל-90,000 נפש.

<טלאל אלקרינאוי: גיל האוכלוסייה, עד 21 היא 62%, אנחנו מדברים עיר צעירה, יש בה סיכויים גדולים, יש בה גם סיכונים גדולים ואנחנו צריכים לטפל טיפול טוב באותם ילדים שראינו כאן.

<טלאל אלקרינאוי: אחוז האבטלה היום ירד ל-14%, לפני שנתיים היה 34%, כמובן מפעל סודה סטרים וקל גל ועידן הנגב תרמו תרומה נכבדה לאחוז האבטלה שירד.

<טלאל אלקרינאוי: יש כאן בעיר מוסדות ציבור.

<טלאל אלקרינאוי: אפשר להגיד שיש חלק נכבד של מוסדות ציבור שנמצאים בעיר ולאט לאט העיר מתקדמת לכיוון שתיתן שירותים למגוון רחב של האוכלוסייה הערבית בדרום.

<טלאל אלקרינאוי: התפלגות הגילאים, כמו שאמרתי, מדברים על עד גיל 18 55%.

<טלאל אלקרינאוי: 55% מתושבי העיר הזאת צריכים להיות על ספסל הלימודים וזה מחייב מאמץ גדול.

<טלאל אלקרינאוי: הדירוג הסוציואקונומי של העיר, לא רק העיר רהט, כלל היישובים הבדואיים, כולם נמצאים באשכול מספר 1, לפי הלמ"ס האחרון, וזה פערים בינינו לבין השכנים, תראו את הפערים, הפערים מדהימים וכמובן מחייבים להדיר שינה מעיני מקבלי ההחלטות כדי לטפל בעניין הזה.

<טלאל אלקרינאוי: הוצאה לנפש מתוקצבת, אמנם זה ב-2013, אבל לא השתנה הרבה, עדיין רואים את רהט ביחס לערד, נתיבות ודימונה, אנחנו בפער גדול מאוד, שזה מקשה עלינו לטפל בדברים השוטפים.

<טלאל אלקרינאוי: אגף הרווחה שלנו מטפל ב-17,400 נפשות ושיעור האבטלה, אמרנו, 14%.

<טלאל אלקרינאוי: תחולת העוני היא 71.5%.

יוסף ג'בארין: מה הכוונה תחולת העוני?

<טלאל אלקרינאוי: זה אחוז העניים מתושבי העיר רהט.

יעקב מרגי: לפי מבחן הכנסה.

<טלאל אלקרינאוי: לפי קו העוני, 71% מתושבי העיר הזאת בעוני.

<טלאל אלקרינאוי: נשירה במערכת החינוך מגיעה ל-4.4%, היה בעבר 14 ו-15, תוצאה של עבודה משותפת ותכניות שהיו בהחלטה 3708.

<טלאל אלקרינאוי: איפה יריב מן?

<טלאל אלקרינאוי: לא ראיתי אותו.

<קריאה: פה.

<טלאל אלקרינאוי: הנה פה, לא הזכרתי אותך.

<טלאל אלקרינאוי: יריב מן שהוביל את העניין הזה יחד עם משרד החינוך, אנחנו היום מגיעים ל=4.4%, שזה עדיין צריך להוריד אחוז אחד ואז אנחנו נהיה כמו הממוצע במדינה.

<טלאל אלקרינאוי: מערכת החינוך ברהט.

<טלאל אלקרינאוי: יש כאן בעיר 18 בתי ספר יסודיים, 7 בתי ספר מקיפים, 2 בתי ספר לחינוך מיוחד, 2 בתי ספר לחינוך טכנולוגי וגני ילדים, 184 גני ילדים בעיר רהט, שזה מהווה 23,500 תלמידים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: תתעכב על הטכנולוגי, יש ביקוש לטכנולוגי?

<טלאל אלקרינאוי: יש ביקוש נורא נורא רציני לטכנולוגי, כל אזור התעשייה הישן של רהט היום מופעל על ידי אותם התלמידים שסיימו בית ספר עמל רהט, הם מפעילים את המוסכים, את המסגריות, את הנגריות.

<טלאל אלקרינאוי: כל האזור הזה משגשג בזכות - - - אחד מהם הפך להיות אחד היצואנים, פרג' אבו פריח, הוא בונה בנייה מאוד משוכללת, מודרנית, הוא הפך להיות יצואן בבנייה ל - - -

יוסף ג'בארין: אני מניח שהשאלה היא אם צריך עוד אחד.

יעקב מרגי: לא, אני רואה 184 תלמידים.

יעקב מרגי: זה לא הרבה, אבל כמה תלמידים יש בטכנולוגי?

<טלאל אלקרינאוי: לא, 184 גני ילדים.

יעקב מרגי: תחזור לשקף הקודם.

יעקב מרגי: בית ספר מקצועי טכנולוגי, שניים, 148.

<טלאל אלקרינאוי: לא, זו טעות.

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בשני בתי הספר?

<טלאל אלקרינאוי: יש בית ספר טכנולוגי אחד, עמל, יש בו 481 תלמידים.

<טלאל אלקרינאוי: בית ספר מח"ט, יש בו 200 תלמידים.

<טלאל אלקרינאוי: מי שעשה את המספרים האלה, אני לא עברתי על המצגת, אבל אני זוכר את הנתונים.

<עמירה חיים: אני בודקת לך את הנתונים מולך.

<עמירה חיים: 3.6% נשירה.

<טלאל אלקרינאוי: עכשיו אני עובר לכיתות לימוד ברהט.

<טלאל אלקרינאוי: יש במערכת החינוך ברהט 664 כיתות לימוד, מתוכן תקניות 474 ומגיעים למצב של מחסור של 194 כיתות תקניות, כמו שראינו באלהוזייל למעלה, את הקרוונים בסינא וגם פה יש לו קרוונים.

<טלאל אלקרינאוי: בכל בית ספר יש קרוונים וגם בגני הילדים.

<טלאל אלקרינאוי: אגב, מישהו כתב מכתב אנונימי למבקר המדינה, על זה שאנחנו בונים מבנים יבילים בלי היתרים, ואז מבקר המדינה יושב לנו עכשיו על הזנב ובודק.

<טלאל אלקרינאוי: אמרתי לו 'בסדר, יש לנו, מצדנו אתה יכול להוציא צווי הריסה לכל הקרוונים, אבל תביא לנו כיתות'.

<טלאל אלקרינאוי: מספר כיתות חינוך מיוחד יש 31 ומהם 10 גני ילדים.

<טלאל אלקרינאוי: מספר כיתות חינוך מיוחד תקניות 20 וחסר 21 כיתות חינוך מיוחד תקניות.

<טלאל אלקרינאוי: מספר גני ילדים רשמיים של עיריית רהט הוא 146 כיתות, גני ילדים.

<טלאל אלקרינאוי: גנים בבתים שכורים, יש לנו 30 גנים בבתים שכורים, עדיין קיימים בתים שכורים ואנחנו מדברים על מחסור של 100 כיתות גני ילדים, שהם תקניים ובתים שכורים.

<טלאל אלקרינאוי: ישנן פרוגרמות, גנאדי שנמצא כאן, יש פרוגרמה ל-70 גני ילדים מוכרים.

יעקב מרגי: אתה מכיר את הנתונים?

<גנאדי קמנצקי: יש לנו 120 פרוגרמות לגני ילדים, 50 תכניות מאושרות, 50 גן עם תכניות מאושרות.

יעקב מרגי: לביצוע?

<טלאל אלקרינאוי: לביצוע.

<טלאל אלקרינאוי: ולכן אנחנו מגיעים למצב שכדי לעשות אקלים בית ספרי בכל בתי הספר ונתונים טובים לתלמידים, עמירה משקיעה המון שעות, לא חסר שעות למנהלי בתי הספר ואני אומר לך בכנות, לא חסר שעות במערכת החינוך, למנהלים יש מספיק שעות להשקיע, הבעיה היא האקלים הבית ספרי.

<טלאל אלקרינאוי: כדי לבנות הישגיות ברמה גבוהה - - -

יוסף ג'בארין: זה מאוד חשוב, כי זה אומר שהתקצוב הדיפרנציאלי כבר לא עושה את ההבדל שהם צריכים.

יעקב מרגי: הוא נעצר, התרומה שלו היא שולית בגלל שאין תשתית.

יוסף ג'בארין: בדיוק.

יעקב מרגי: התרומה שלה יכלה להיות משמעותית אילו הייתה גם - - -

יוסף ג'בארין: תשתיות.

יוסף ג'בארין: נכון, בדיוק.

<טלאל אלקרינאוי: אני מגיע לשקף של זכאויות לבגרות.

יוסף ג'בארין: לפי התשתיות.

יוסף ג'בארין: אמרת כיתות לא תקניות, השאלה אם יש צרכים מעבר למה שקיים, שיפתור לך את בעיית הצפיפות.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו מדברים כרגע על המצב הקיים.

<טלאל אלקרינאוי: לגבי העתיד, ישנן פרוגרמות בדרום רהט שהוא לא צד - - -

יוסף ג'בארין: אבל אם יש לך תקניות זה פותר את המצב הקיים, זה פותר את הבעיה, או שיש מחסור בנוסף ללא תקניות שקיימות?

<טלאל אלקרינאוי: גם.

יוסף ג'בארין: זה מה שאני שואל.

<טלאל אלקרינאוי: חברים, הרי כל מערכת החינוך בסופו של דבר בשני דברים, בגרות והמיצ"ב.

<טלאל אלקרינאוי: זה המדד.

<טלאל אלקרינאוי: אם אני מגיע למצב של הבגרות, אנחנו עדיין נמצאים בטבלה של 44% בשנת 2015, 40% ב-2014.

<עמירה חיים: 66.1% מהלומדים, זאת אומרת שבתוך בתי הספר שלומדים אצלך לבגרות, לא כולם, חלקם במסלולים של חינוך טכנולוגי, אז אנחנו אומרים בואו נפתח את החינוך הטכנולוגי, אבל החינוך הטכנולוגי לא מוביל לבגרות ולכן צריך להסתכל מתוך אלה שלומדים אצלך לבגרות, אתה מוביל במחוז וגם יותר מאשר במחוז.

<עמירה חיים: 66.1% זה המעמד של מנהלי בתי הספר כאן.

<עמירה חיים: השאלה אם אנחנו רוצים להכניס את כולם למסלולי בגרות, כולל את המח"טים, הם לא יגיעו לחינוך טכנולוגי.

יעקב מרגי: את לא מסוגלת.

<עמירה חיים: אנחנו לא מסוגלים.

יעקב מרגי: זו אוכלוסייה אחרת.

<עמירה חיים: משרד החינוך עכשיו עסוק בשאלה איזה עוד תעודה לתת לילדים ולא רק ללמוד לבגרות.

<עמירה חיים: כמו שמודדים בארצות הכי מתפתחות בעולם, בכל אירופה, לא מודדים רק בגרות, מודדים גם תעודות טכנולוגיות.

<עמירה חיים: כשאנחנו מעמידים את המצב צריך להסתכל על 66.1% של בגרות שהשיגו כאן ב - - -

יעקב מרגי: אתה מכיר את הנתון של 61%?

<טלאל אלקרינאוי: אולי עמירה מדברת על מבחני קיץ ועל מועד ב' ועל מועד ג'.

<טלאל אלקרינאוי: אני מדבר על מה שמשרד החינוך פרסם, שזה פורסם בכל הארץ, שמראה את הנתונים כלל ארצית.

<עמירה חיים: זה 44%, רק שתבין, זה מתוך כל האוכלוסייה.

יעקב מרגי: הטבלה הזו שפורסמה בעיתונות לא נכונה.

<טלאל אלקרינאוי: יכול להיות, אבל 44% - - -

יעקב מרגי: אבל זה לא נכון.

<טלאל אלקרינאוי: רבותיי, הנתונים שיש לי הם - - -

<קריאה: 44% משכבת גיל - - -

<טלאל אלקרינאוי: אבל משכבת גיל, רבותיי, אנחנו מגיעים ל-29%.

<טלאל אלקרינאוי: זה נתון שצריך לבדוק איך אנחנו משפרים אותו ואיך אנחנו בוחנים את הדבר הזה.

<טלאל אלקרינאוי: בנתונים האלה, שאנחנו משכבת גיל 29%, זה מחייב בדיקה שונה וגם אנחנו ומשרד החינוך צריכים להוביל בעניין הזה שינויים, איך אנחנו משפרים את תוצאות הבגרות ושיעלה אחוז משכבת גיל.

<טלאל אלקרינאוי: 29% זה אומר שעדיין יש 71% משכבת גיל שאין להם תעודת בגרות.

<טלאל אלקרינאוי: אלו ייזרקו, או פועלים שחורים או לרחוב.

<עמירה חיים: אין נתון כזה.

<עמירה חיים: אלה נתונים של משרד החינוך.

יעקב מרגי: מנתוני משרד החינוך זה 66%, ממה?

<עמירה חיים: מהלומדים.

יעקב מרגי: 44%, מה שאתה אומר, זה משכבת הגיל.

יוסף ג'בארין: לא ייתכן.

<טלאל אלקרינאוי: אם זה היה ככה אני הייתי רוקד על הגגות ברהט לפני שנה.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, טלאל, אני לוקח את זה לבדיקה.

<עמירה חיים: לא, אתה צודק.

<עמירה חיים: 44% זה כל ילדי רהט שלומדים אצלך וגרים ביישוב.

<עמירה חיים: עכשיו, מאחר שמגיעים אליך גם ילדים מסביב באמת אתה מגיע למה שאתה אמרת, למספר הזה.

<עמירה חיים: אבל מהיישוב, מרהט, זה 44%.

יעקב מרגי: בסדר, אבל זו מערכת החינוך.

<טלאל אלקרינאוי: אני עובר לשקף הבא, מה גורם למצב הסוציואקונומי הקשה בעיר.

<טלאל אלקרינאוי: מענקי איזון מול תושבים, אם אתם רואים את הנתונים - - -

יוסף ג'בארין: זה חשוב, זה השר דרעי.

<טלאל אלקרינאוי: זה ל-2014.

יעקב מרגי: שמעת על הקיצוץ שהולכים לעשות, 6%.

<טלאל אלקרינאוי: הכי טוב תהרגו אותנו לגמרי.

<טלאל אלקרינאוי: 2003 היה מענק איזון של 25 מיליון שקל, 24.9 מיליון ומספר התושבים היה 37,000 תושבים.

<טלאל אלקרינאוי: ב-2014 מענק האיזון 23 מיליון ומספר התושבים 56,000 תושבים.

<טלאל אלקרינאוי: זה אומר כמה הפגיעה קשה ברשויות המקומיות הערביות ברגע שמענק האיזון יורד ואז ההוצאה פר נפש הולכת וקטנה, וראינו את זה בשקף הקודם.

יוסף ג'בארין: יעקב, מרדכי כהן יושב בראש ועדה שאמרה לשקול נוסחה חדשה במערכת החינוך.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לעשות את זה.

<טלאל אלקרינאוי: רבותיי, מצוקת הדיור והעוני והאבטלה מורגשים גם בחלק גדול של השכונות.

<טלאל אלקרינאוי: ראינו בתים של 600 מטר, אבל עדיין מסתובבים בתוך השכונות ורואים את הצריפים ואת האוהלים ואת העוני וזה מביא כמובן לתוצאה בהישגים ובחינוך.

<טלאל אלקרינאוי: אני עובר רגע למפת שטחים והסכמות ברהט.

<טלאל אלקרינאוי: רבותיי, כדי שאנחנו נתאים את עצמנו לשנת 2040, בדרום רהט - - -

<עמירה חיים: אתה מוכר דירות?

<עמירה חיים: אפשר לקנות דירה?

<טלאל אלקרינאוי: פה באזור הזה יש בנייה עד 6 קומות.

מסעוד גנאים: זה כמו התכניות בדובאי.

<טלאל אלקרינאוי: יש בדרום רהט, אתה תראה בתים לא פחות יפים מדובאי, זה הפרויקט של 4,500 יחידות דיור.

<טלאל אלקרינאוי: פה אנחנו כבר מובילים תכניות לבניית מוסדות חינוך, בתי ספר, ואז יש לנו בדרך, בנינו בית ספר אחד יסודי באלפורת, בית ספר לחינוך מיוחד, בדרך שתי פרוגרמות לבית ספר על יסודי גם באזור.

<טלאל אלקרינאוי: גבולות השיפוט של העיר רהט, אנחנו הרחבנו בהסכמות בין רהט לבין בני שמעון ואני מבקש כאן את העזרה שלך.

<טלאל אלקרינאוי: פה זה חתום.

<טלאל אלקרינאוי: במקום לריב בין ערבים ויהודים, אמרנו בלי מריבות, בוא נעשה - - -

יעקב מרגי: נשתף פעולה, בהסכמה.

<טלאל אלקרינאוי: בהסכמה.

<טלאל אלקרינאוי: סיכמנו עם בני שמעון שהם מרחיבים את גבולות - - -

יעקב מרגי: מה הם שחררו לך?

יעקב מרגי: תראה לי מה הם שחררו.

יעקב מרגי: מה הם רוצים בהסכמה?

<טלאל אלקרינאוי: סיכמנו מצומת בית קמה עד לתראבין א-צנאע, כל מה שאתה רואה זה בהסכמות.

<טלאל אלקרינאוי: זה שטח הרחבה שרהט תהיה עכשיו 42,000 דונם.

<טלאל אלקרינאוי: בהסכמה התחלנו לתכנן בדרום רהט - - -

יוסף ג'בארין: זה מכפיל את השטח.

<טלאל אלקרינאוי: הכפלנו את השטח.

<טלאל אלקרינאוי: במקום לריב, סיכמנו עם בני שמעון והסכימו, חתמנו במעמד נשיא המדינה על הדבר הזה.

יעקב מרגי: אם סיגל עשתה בהסכמה והיא לא פראיירית.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

<טלאל אלקרינאוי: היא לא פראיירית.

<טלאל אלקרינאוי: זה נעשה במעמד נשיא המדינה, סיכמנו על הדבר הזה, זה הועבר לשר הפנים, לשר הפנים הייתה מנכ"לית, היא זירזה את הדברים.

<טלאל אלקרינאוי: עכשיו הוא התחיל לקחת את העניין הזה, אבל זה נמשך הרבה זמן, אני רוצה את חתימת שר הפנים.

<טלאל אלקרינאוי: כל עוד שר הפנים לא חתם על זה ופורסם ברשומות אז זה - - -

יוסף ג'בארין: מה הטענה שלו?

יוסף ג'בארין: הוא מחכה לוועדה קבועה?

<טלאל אלקרינאוי: לא, הוא מינה ועדה על פי דין.

<טלאל אלקרינאוי: גם אם יש הסכמה, צריכים ועדת חקירה.

<טלאל אלקרינאוי: מינו ועדת חקירה, ועדת החקירה, ישבנו אנחנו ובני שמעון במשרד הפנים במחוז, מי שבא והתנגד להרחבת גבולות השיפוט זו הרשות להריסת התיישבות הבדואים.

<טלאל אלקרינאוי: ראית משרד ממשלתי מתנגד שבני שמעון תיתן לרהט הרחבה?

<טלאל אלקרינאוי: זו הייתה הרשות שהתנגדה.

יוסף ג'בארין: יש להם זכות להתנגד?

<טלאל אלקרינאוי: אין להם שום זכות.

<טלאל אלקרינאוי: הוועדה שמעה אותם, יש להם כל מיני תנאים.

<טלאל אלקרינאוי: במקום שהרשות הזאת תבוא ותקל על הרשויות הערביות בדרום היא באה ומקשה.

<טלאל אלקרינאוי: מה שאני מבקש ממך - - -

יעקב מרגי: אני אברר, אני אדבר - - -

<טלאל אלקרינאוי: השר דרעי הוא אחד השרים הטובים ביותר, אין מילים להגיד כל הכבוד לו על מה שהוא עושה.

<טלאל אלקרינאוי: מה שאני מצפה רק שהוא יאמץ ויחתום על ההסכמות ואז אנחנו במקביל התחלנו לתכנן 7,000 יחידות דיור בשטח הזה, בהסכמת בני שמעון.

<טלאל אלקרינאוי: זה עבר לוותמ"ל, בהסכמת הוותמ"ל - - -

יעקב מרגי: איך אתה עוזר לזוגות הצעירים?

יעקב מרגי: קיבלת שטח כפול עכשיו, עכשיו זוגות צעירים, איך אתה עוזר להם?

<טלאל אלקרינאוי: אז יש פה גם סבסוד.

<טלאל אלקרינאוי: יחידת דיור במגרשים בבנייה רוויה מגיעה למחיר של 43,000 שקל.

<טלאל אלקרינאוי: מי שקונה מגרש של שלוש וארבע יחידות מקבל סבסוד של 50%.

יעקב מרגי: יש תמרוץ לבנייה רוויה.

<טלאל אלקרינאוי: יש תמרוץ.

<טלאל אלקרינאוי: אני אומר לך, אנחנו ברהט בעניין הזה מקבלים הטבות של - - -

מסעוד גנאים: יש פה תכניות של בני ביתך, מחיר למשתכן?

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו לא רוצים מחיר למשתכן.

<טלאל אלקרינאוי: יבואו שלושה-ארבעה אחים וייקנו ארבע יחידות דיור ואז יש במקום שזה עולה מיליון שקל, זה עולה חצי מיליון שקל.

<קריאה: זה כמו קבוצת משקיעים.

<טלאל אלקרינאוי: זה חשוב, זה מאוד משפחתי.

<טלאל אלקרינאוי: תעזור לי בדבר הזה.

<טלאל אלקרינאוי: זה עבר לוותמ"ל ונדיר שתכנית של 7,000 יחידות דיור עוברת לוותמ"ל, הוותמ"ל אושר והועבר לקבינט הדיור הממשלתי, בסוף החודש הזה הוא מגיע לקבינט הדיור הממשלתי.

<טלאל אלקרינאוי: ברגע שזה יהיה מאושר חסר לי רק החתימה של השר דרעי ואז אנחנו מתקדמים עם זה.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו מתכננים שביוני 2017 ישווקו כאן 7,000 יחידות דיור ואז זה פותר את מצוקת הדיור.

<טלאל אלקרינאוי: ראית את האוהלים והצריפים ואת המצוקה.

<טלאל אלקרינאוי: עד כאן המצגת.

<טלאל אלקרינאוי: כמובן שתמיד אנחנו מובילים, היכל התרבות הראשון במגזר הערבי בנגב.

<עמירה חיים: מקסים, אני חותמת מינוי.

<עמירה חיים: מה אתם עושים כאן?

<טלאל אלקרינאוי: סיכמנו עם מפעל הפיס, אנחנו כבר מוכנים עם תיק מכרז לפרויקט הזה, מי שתכנן את זה הוא אדריכל מוסטפא אבו רומי מסכנין.

<טלאל אלקרינאוי: הפרויקט הזה עולה 31 מיליון שקל, מימון מלא ממפעל הפיס.

<טלאל אלקרינאוי: בהתחלה הם נתנו מימון של 25 מיליון שקל, לפי האומדנים הראשונים מדברים על 31 מיליון שקל.

<טלאל אלקרינאוי: אתמול הייתה ישיבה עם עוזי דיין, ביקשנו עוד תוספת של 6 מיליון, הוא אמר לי, בגדול, אבל לא לציטוט, שהוא יהיה מוכן לתת 31 מיליון שקל.

<טלאל אלקרינאוי: כמובן הרצון לסייע בעוד 6 מיליון שקל, שאנחנו קראנו לו בהתחלה היכל התרבות הערבי ברהט, מפעל הפיס התנגד לשם, אולי נקרא לו 'היכל התרבות שמעון פרס' ואז נקבל עוד 6 מיליון שקל.

<טלאל אלקרינאוי: זו בריכת השחייה, גם כן 31 מיליון שקל, הראשונה במגזר הערבי בדרום.

<טלאל אלקרינאוי: ברוך ה' גייסנו את כל המשאבים, הקבלן עובד, העבודות מבוצעות, משרד הפנים, מירי רגב שנתנה ואני חייב להגיד לה תודה רבה ושר הפנים שנתן לנו ,

<טלאל אלקרינאוי: קיבלנו ממשרד הפנים גם כן 8 מיליון שקל ומירי רגב 8 מיליון וממשרד השיכון גם כ-10 מיליון שקל.

<טלאל אלקרינאוי: זו תהיה בריכת השחייה ואז אותם ילדים שבקיץ טובעים בים - - -

טלב אבו עראר: זה יהיה באיזה שנה?

<טלאל אלקרינאוי: בקיץ הבא שוחים בבריכה הזאת ויהיה פה גם חופשי, יהודים וערבים.

<עמירה חיים: ואנחנו נממן לימודי שחייה לכיתות ה'.

<טלאל אלקרינאוי: כל שנה טובעים כ-15 ילדים ו-15 בני נוער בים ובבריכה ואנחנו עכשיו, עם עמירה חיים, שהביעה נכונות לסייע בלימודי שחייה.

<עמירה חיים: אני מוכנה עכשיו ללמד אותם.

<עמירה חיים: אם אתה מסדר נסיעות לבאר שבע אני מוכנה מעכשיו.

<טלאל אלקרינאוי: אני, ברשותכם, רוצה לעבור לנקודה מאוד חשובה, היא בתחום המוניציפאלי.

<טלאל אלקרינאוי: אני מדבר על המצב המוניציפאלי ברשויות הערביות בדרום.

<טלאל אלקרינאוי: אם אנחנו לוקחים את ההכנסה מארנונה בעיר רהט, היא מגיעה ל-290 שקל פר נפש.

<טלאל אלקרינאוי: פשוט בלתי אפשרי.

<טלאל אלקרינאוי: 290 שקל אחרי מאמצים גדולים שאנחנו עושים ומגיעים ל-81% גביית ארנונה.

<טלאל אלקרינאוי: אם אנחנו משקיעים ברווחה, רק ברווחה, 415 שקל לנפש מטופלי רווחה ועוד 126 שקלים השתתפות עירייה מארנונה לנפש אנחנו במצב קשה.

<טלאל אלקרינאוי: אם אנחנו לוקחים את החינוך, השקעה בחינוך מהמדינה לפי 2013, 5,533 שקלים, מה אנחנו כעירייה משקיעים מהתקציב השוטף שלנו?

<טלאל אלקרינאוי: 7 שקלים, מנה פלאפל.

<טלאל אלקרינאוי: מנה פלאפל הרשות המקומית - - -

יעקב מרגי: רבותיי, כשאתם מדברים על פערים בחינוך הוא נוגע בנקודה.

יעקב מרגי: הוא מציף את הנקודה כפי שהיא.

<טלאל אלקרינאוי: אז כאן הפערים.

<טלאל אלקרינאוי: לא יעזור בית דין, כמה שעמירה חיים תיתן שעות ותיתן שעות, אין השקעה של הרשות המקומית בחינוך מהאמצעים שלה, כי אין לה אמצעים.

<טלאל אלקרינאוי: ואז המצב, שאם אתה לוקח השקעה פר תושב, לפי סקר שנעשה על ידי חברה שהיא מאוד רצינית, השקעה פר תושב ברהט היא 218 שקל.

<טלאל אלקרינאוי: קח את דימונה ליד, דימונה 647 שקל.

<טלאל אלקרינאוי: אז הם הביאו אותנו למצב, או שהמדינה מתקצבת את החינוך תקצוב דיפרנציאלי, או שהמדינה מוצאת פתרונות איך מקורות המימון של הרשות המקומית - - - כי אין לנו יכולות, אין לנו מאיפה.

<טלאל אלקרינאוי: הבוקר אני מקבל דיווח ממחלקת ה - - -

יעקב מרגי: כל הדיפרנציאלי, זו המטרה, אלא שיש מאבק כרגע מול הרשויות החזקות.

<טלאל אלקרינאוי: המאבק שמוביל אותו אריה דרעי, יבורך על כך, כי בלי זה תמיד הפערים ימשיכו להיות קיימים, בלי זה הנשירה תמשיך והמיצ"ב ימשיך והבגרות תמשיך ולא יהיו לנו יכולות להתמודד עם יכולות איך אנחנו משקיעים בחינוך מעבר למה שהמדינה נותנת.

<טלאל אלקרינאוי: ואז כאן הפער.

<טלאל אלקרינאוי: אם אתה לוקח את הנתונים שלאחרונה פורסמו, לצורך אינדיקציה, בין עשר הערים החזקות לבין עשר הערים החלשות, אתה לוקח מה שרשות מקומית משקיעה, אילת משקיעה מעבר למה שהיא מקבלת מהמדינה 2,661 שקל, רהט משקיעה 7 שקלים.

יעקב מרגי: אלה הפערים, החוזק של הרשות.

<טלאל אלקרינאוי: רמת השרון משקיעה 1,272 שקלים פר תלמיד ורהט משקיעה 7 שקלים, אז איך נוכל להדביק את הפער הזה ואת ההישגיות שקיימת במערכת שלנו?

<טלאל אלקרינאוי: לכן דרוש תקציב דיפרנציאלי וצדק חלוקתי, צדק חברתי בעניין הזה.

יעקב מרגי: אנחנו איתך בקטע הזה.

<טלאל אלקרינאוי: אני מקווה שהשר דרעי יחד איתנו בעניין הזה באמת יוביל את הדבר הזה כדי להביא לצדק חלוקתי.

יעקב מרגי: אם היית יודע איזה מלחמות היו רק על קרן הארנונה הזו, כשהוא יצא, מלחמת עולם.

יוסף ג'בארין: בסוף כמה סגרו?

יעקב מרגי: 400.

<טלאל אלקרינאוי: 400,000 ובינתיים יש הבעיה של הקיצוץ.

יעקב מרגי: הלוואי שכל משרדי הממשלה היו מתקצבים דיפרנציאלית כמו חינוך.

<טלאל אלקרינאוי: הכוונה, כשאנחנו מצפים לתקצוב דיפרנציאלי, הדרישה ממשרד החינוך, מגנאדי ותמיר בן משה, רבותיי, קיבלנו פה גם פרוגרמות וגם הכרה בצרכים, ראיתם את התמונה, אין לנו ספק שאתם עושים את המיטב ואת המרב, אבל יש כאן פערים גדולים, יש כאן אקלים בית ספרי.

<טלאל אלקרינאוי: לא דיברתי על אלימות, לא דיברתי על אווירה אחרת שקיימת במערכת החינוך, הגיע הזמן לתת משאבים רק לבינוי.

<טלאל אלקרינאוי: תאמינו לי, הבינוי הוא צו השעה שמחייב אותנו היום כדי לבנות מערכת חינוך טובה.

יעקב מרגי: אל"ף, תודה רבה.

יעקב מרגי: שלא יישמע, איך אומרים?

יעקב מרגי: יש מושג שמכלל ההן אתה שומע מה הלאו, מהכן אתה שומע מה הלא ומהלא אתה שומע מה כן.

יעקב מרגי: הפנתה את תשומת לבי גם עמירה, יש הבדל כשאתם רואים ראש מועצה שמחובר לנתונים, מתערב, מדבר, אכפת לנו וראינו הבוקר גם, בלי שמות, באוויר - - -

<קריאה: תתקדם.

יעקב מרגי: מה אני בא ואומר?

יעקב מרגי: הבעיות והאתגרים ידועים לגבי המגזר הבדואי, אין ספק שצריך וזה אינטרס במעלה הראשונה, ואני אומר את זה גם בדיונים, אינטרס במעלה הראשונה לצמצם את הפערים, חייבים לעשות הכול לצמצם.

יעקב מרגי: נכון, לא תמיד הכול בידיים של המדינה, אתה יכול לתת מה שאתה רוצה, לזרוק גם גשם, אבל אם אין ידיים שיקבלו את זה, ידיים נכונות, ידיים ראויות שיקבלו את השפע הזה אז הכול הולך לטמיון.

יעקב מרגי: יש פה, אין ספק, עיר, רהט בכלל זה אתגר אחד גדול לכל סוגיית ההתיישבות של הבדואים בנגב ודו הקיום בנגב בכלל ואין ספק שזה סיפור הצלחה.

יעקב מרגי: כמה שיש אתגרים ויש עוד הרבה מה לעשות, ויש מה לעשות בהרבה תחומים, זה סיפור הצלחה.

יעקב מרגי: לראיה, זה לא נעצר.

יעקב מרגי: אין ספק שהעיר צעירה, נגעת בנקודות הכי הכי הכי, עיר צעירה דורשת התייחסות אחרת.

יעקב מרגי: יש בה מצד אחד אתגר ויש גם סיכון בקטע הזה וצריך לתת את הדעת.

יעקב מרגי: אקלים בית ספרי.

יעקב מרגי: גנאדי, אנחנו גם נוציא את זה בסיכום, גם במחוז, כל מי שקשור בבינוי, שבו ביחד, שלבו ידיים עם מהנדס המועצה, עם ראש המועצה, לראות איך דוחפים, ולא רק, באמת.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אל תגלו לאף אחד, הנה אני אמרתי, פחות כיתה או שתיים, תנו להם אולם ספורט, תדאגו.

יעקב מרגי: אני יודע שזה לא אתם, תנו להם מגרש, תדאגו שזה יהיה, תובילו שילוב ידיים בין משרדי.

יעקב מרגי: תשלבו ידיים.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה צריכים לדעת לדבר אחד עם השני, יוצאים לפרויקט כזה גדול, תחבר את משרדי הממשלה, כי מגרש משחקים לא פחות חשוב מכיתה.

יעקב מרגי: ותשתיות, תשתיות סביב בית הספר.

יעקב מרגי: רבותיי, זה רשויות מקומיות.

יעקב מרגי: ראינו את זה, זה חוזר על עצמו, במיוחד בחורף זה בעיה.

יעקב מרגי: חניות, צריך לעשות הכול, מה שאפשר.

יעקב מרגי: אני מכיר את מצוקת הקרקע, מכיר את התהליכים, איך עיר נבנית, זה לא סתם בונים שכונה חדשה.

יעקב מרגי: לי אין ספק שעכשיו בשכונות החדשות החניה כבר תהיה קודם לפני הבנייה, אבל צריך לראות איך נותנים מענה.

יעקב מרגי: אז לא יהיה חנה רכבך מתחת לכיתתך, זה יהיה במרחק של 100 מטר, אין מה לעשות, אבל שתהיה חניה לפחות, שהמורה יהיה רגוע שהמכונית שלו נמצאת במקום - - - וגם הבטיחות של הילדים וההגעה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אני אומר, רבותיי, יושבת איתנו פה עמירה ואנחנו עוקבים, אני שמח לשמוע שמבחינת מה שקשור לפדגוגיה יש רצון עז ונותנים ושפע, ולא מספיק, מה שאפשר לעשות עוד לעשות.

יעקב מרגי: בסיכום שאנחנו נוציא אנחנו נוציא סיכום משותף ואני אראה לכם את זה, גם לגבי לקייה, גם לגביכם, נוציא בכל מה שקשור, כל מה שראינו.

יעקב מרגי: אין ספק שמדינת ישראל בשנת 2016-17 לא צריכה לראות קרוונים, לא צריכים לראות מבנים יבילים בבתי הספר, במיוחד באזור הזה, בשעת חירום, הורה צריך לדעת, ילד צריך לדעת, מורה, שיש לה 30 ילד, צריכה לדעת בזמן חירום מה היא עושה איתם.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לעשות הכול.

יעקב מרגי: אני שמח שגם באבן סינא, גנאדי אמר לי שהפרוגרמה תהיה מוכנה עד סוף השבוע.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי הפיתוח.

יעקב מרגי: אנחנו נוציא סיכום ונדרוש גם דיווחים לגבי ההסכם.

יעקב מרגי: אני לוקח את הבקשה שלך לגבי תכנית הגבולות עם שר הפנים, אני אעביר את זה אליו.

יוסף ג'בארין: לגבי הכיתות התקניות, יעקב, לגבי הכיתות הלא תקניות, זה יותר מ-200 כיתות.

<גנאדי קמנצקי: אני אתייחס.

<גנאדי קמנצקי: קודם כל מבחינה תקציבית אנחנו ניקח לתשומת לבנו את מה שעשית ואנחנו מקווים שבשנה הבאה, כשיש לנו תקציב מוגדל, דווקא למגזר הבדואי, במחוז הדרום, אנחנו נפתור הרבה בעיות.

<גנאדי קמנצקי: אבל אני רוצה לומר משהו שתלוי בעיר.

<גנאדי קמנצקי: אני חושב ואני מצפה שתהיה מצוקה גדולה של מגרשים זמינים.

<גנאדי קמנצקי: עכשיו, כשאתם קיבלתם מגרשים, קיבלתם קרקע נוספת לעיר, לדעתי חשוב לעשות תכנית מתאר אב למוסדות ציבור.

<גנאדי קמנצקי: חובה.

<גנאדי קמנצקי: ועל ידי זה זה יעזור לפתור, כי חלק זה לא רק נושא תקציבי ועכשיו הזמן.

<טלאל אלקרינאוי: יש לנו, בדרום רהט זה קיים.

<גנאדי קמנצקי: לדעתי זה צריך להיות רשום, לחייב לעשות תכנית אב למוסדות ציבור.

<גנאדי קמנצקי: כי אם יהיו מגרשים אני מאמין שתוך תקופה מוגדרת נוכל לעשות.

<טלאל אלקרינאוי: אתה שותף בתכנית המתאר של 2040.

<גנאדי קמנצקי: כן, אני שותף ואני אמרתי שם אותו דבר, אבל אתה ראית מה שהם עשו.

<גנאדי קמנצקי: בעצם הם לא עשו פרק חברתי בכלל, לדעתי.

יעקב מרגי: אם לא יהיה תכנון מוקדם ניתקל בעוד 20 שנה באותן בעיות.

<טלאל אלקרינאוי: לא, אנחנו עושים תכנית עכשיו.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם בנקודה אחת.

יוסף ג'בארין: יש עוד כמה נקודות.

<גנאדי קמנצקי: לא, אני סיימתי.

יעקב מרגי: רבותיי, אין ספק שצריך לעשות הכול ביחד, המחוז, יחד עם הרשות המקומית, יחד עם מחלקת החינוך פה, לראות איך מעלים את אחוז הזכאות בעיר ומצמצמים את הפערים בחינוך.

יעקב מרגי: צריך לעשות הכול לצמצם, אפשר לשבת, להתמקד בתכנית חמש שנתית.

יעקב מרגי: בשוטף אנחנו נראה שינויים מינוריים, צריך לעשות תכנית התערבות מיוחדת.

יעקב מרגי: יש לך את המשאבים, עמירה, צריך לשבת ולחשוב איך מרימים את המגזר בכלל ואת רהט בפרט ברמת הזכאות ואני חושב שזה מתבקש ואינטרס של המדינה וזה אינטרס של היושבים פה.

יעקב מרגי: אני רוצה להודות גם למנהלת הוועדה שלי, להודות לכל מי שהשתתף איתנו כיום היום וליווה אותנו.

יעקב מרגי: אני מסיים ואתן לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: רק לא להחזיק אתכם יותר מדי.

יוסף ג'בארין: התחושה שלי, לגבי כיתות חסרות ותקניות, זה אולי באמת ניתן להתגבר על זה, אני שומע את הכוונות הטובות, אבל נראה לי שבסך הכול כלל התשתיות ואחוז של בגרות איכותית של 22, שאני מכיר עוד לפני שהגעתי לכאן, לדעתי הנקודה המרכזית זה תכנית נקודתית לרהט, כי היא משרתת את כלל האזור.

יוסף ג'בארין: ראינו, 10,000 תלמידים יש לכם מחוץ ליישוב.

יוסף ג'בארין: לכן אני חושב שתשקלו במשרד את האופציה - - -

יעקב מרגי: כדי לצאת מהתנודות הקבועות, חייבים תכנית ייחודית, אין ספק.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שאת יודעת שרהט היום היא העיר השנייה בגודלה באוכלוסייה הערבית מבחינת נפשות ועכשיו היא תהיה הכי גדולה מבחינת שטח.

<טלאל אלקרינאוי: אני רק רוצה להעלות נקודה מאוד חשובה בפני חברי הכנסת ומנהלת המחוז, החינוך האקדמי, שאני לא התייחסתי אליו.

<טלאל אלקרינאוי: אחת הבעיות שאנחנו נתקלים בהן והתופעה המאוד חיובית היא זו שהבנות והצעירים הולכים לאקדמיה.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו לא עוד יותר מבינים שהכול פרוטקציה וכיתה י"ב עוזר, כדי לעקוף את זה, כי יש פה פסיכוטכני ויש פה שכר לימוד גבוה, הרבה מאוד סטודנטים לומדים ברשות הפלסטינאית.

<טלאל אלקרינאוי: כל בוקר, אתה מכיר את זה, נוסעים כ-2,000 סטודנטים מהדרום לחברון ולביר זית.

<טלאל אלקרינאוי: תוכנן כאן באזור התעשייה עידן הנגב, משותף לרהט, בני שמעון ולהבים, מכללה אקדמית.

<טלאל אלקרינאוי: סטטוטורית זה מאושר, המל"ג היו במספר ביקורים, עדיין הם לא מאשרים מכללה אקדמית באזור הזה.

<טלאל אלקרינאוי: אי אישור מכללה אקדמית זה ימשיך לדחוף את הצעירים שלנו - - -

יעקב מרגי: זה מל"ג, הם לא פה, תוציא לי פנייה מסודרת.

<טלאל אלקרינאוי: אני אוציא לך פנייה, אני אעדכן אותך גם.

<טלאל אלקרינאוי: אגב, אני אעדכן גם בזה שלא הכירו להם בתואר האקדמי עכשיו, זה עומד ותקוע.

יעקב מרגי: בבקשה, מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: דיברו איתנו כמה מהמורות אפילו.

מסעוד גנאים: בסדר.

מסעוד גנאים: אני רוצה להצטרף לברכות, הביקור הוא חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: אנחנו היינו ברהט לפני כמה חודשים והתרשמנו מכל התכניות האלה ופה אני חושב שאנחנו יוצאים עם תכנית עבודה.

מסעוד גנאים: כולנו נשלב ידיים כדי לעזור לרהט, לאזרחי רהט, לתושבים ברהט.

מסעוד גנאים: כפי שאמרתי, רהט הפכה לסמל, ראש העיר היטיב להציג את הבעיה, את הפערים וכולנו ידענו שהעניין הוא לא רק עניין של חינוך.

מסעוד גנאים: אם זה אקלים של חינוך, אז זה גם משרד הפנים, גם המנהלת, גם כולם, כי בעיית האדמות, בעיית הכבישים, כל הבעיות האלה מצריכים גם משרדים שונים.

מסעוד גנאים: כולנו ביחד נעזור לרהט ונעזור לכל התושבים הערבים - - -

<טלאל אלקרינאוי: מאה אחוז.

<טלאל אלקרינאוי: עמירה, בבקשה.

<עמירה חיים: אני רוצה לומר שאכן יש פערים שמשפיעים מאוד על כל המערכות, אבל בין השאר גם מערכת החינוך.

<עמירה חיים: הפערים האלה הם באמת מאוד רציניים.

<עמירה חיים: אם אנחנו מסתכלים על העשור האחרון אז זה מהפך, אין מילה אחרת למה שקרה במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: פה לא היו אפילו 10% בגרות לפני עשר שנים, מהלומדים, היום יש 66.1%.

<עמירה חיים: כשאתה לוקח מקום עם חסמים ופערים שאין מורים, אין זה, היום כבר יש, ברוך ה', ולקחת את כל המהלך הזה ולקדם את היישוב קדימה זה לוקח זמן.

<עמירה חיים: אם עומד מורה מול ילד ולא יודע ללמד אותו, וזה מה שהיה לפני עשר שנים, הוא לא ידע ללמד אותו, העביר את הזמן, גם היום לא כל המורים עם מוטיבציה מספיק גבוהה, לא כל המורים עם מוסר עבודה מספיק גבוה, אנחנו עדיין מלמדים אותם.

<עמירה חיים: והנה כאן מורים, חלקם מהצפון, שנה-שנתיים, אנחנו מכשירים אותם, הופכים אותם לטובים מאוד ובצפון חוטפים את מי שכבר טוב.

<עמירה חיים: שוב אנחנו מקבלים חדשים ושוב מקבלים צוות הוראה מאוד לא יציב - - -

<טלאל אלקרינאוי: זה נכון, זה את צודקת במאה אחוז.

<עמירה חיים: אני לא מצטדקת, לא מעניין אותי כלום - - -

יעקב מרגי: אבל חשוב לדעת את התנאים האובייקטיביים.

<עמירה חיים: כן, בדיוק.

<עמירה חיים: אני מסתערת קדימה, אבל שתדעו לכם, אנחנו כן עם תכניות מאוד מסודרות, תכניות חומש, שנתיות, חודשיות, מאוד מסודרות, ברור לנו גם לאן אנחנו רוצים להגיע.

<עמירה חיים: עכשיו, אני לא רוצה בשנה הבאה לעלות ב-20%, אני רוצה שכל שנה נעלה ב-5% וזה מה שאנחנו עושים, ואז אנחנו גם לא הורדנו את טוהר הבחינות, שיהיה ברמה טובה, אז זה מה שרציתי לומר.

<עמירה חיים: החלטת הממשלה 3708, שאנחנו ארבע שנים כבר פועלים לפיה, ארבע וחצי שנים עוד מעט, היא כינסה את כל משרדי הממשלה בשולחן עגול, אנחנו בשולחן עגול.

<עמירה חיים: מי שהקים את השולחן הזה זה דורון אלמוג ממשרד ראש הממשלה וזה היה יוצא מן הכלל ויצאנו לדרך נכונה.

<עמירה חיים: עכשיו משרד החקלאות ממשיך את המתווה.

<עמירה חיים: התכנית מאוד מסודרת, מאוד מובנית, 125 מיליון לחמש שנים.

<עמירה חיים: אני אישית הגעתי לכל רשות מקומית, מול כל מנהיגי החינוך כאן, שהם מנהלים, מורים, עובדים סוציאליים ופסיכולוגים ופרסנו תכנית משותפת שנבנתה ביחד כדי לראות איפה אנחנו ולאן אנחנו הולכים.

<עמירה חיים: ממש מדויקת, בכל התחומים, הפורמלי, הבלתי פורמלי, נשירה, חינוך מבוגרים.

<עמירה חיים: את מרב הכסף קיבלה העיר רהט וצריך לומר שאנחנו מתקדמים, לא מספיק, אנחנו ממשיכים.

<עמירה חיים: אנחנו עכשיו מסיימים לכתוב את התכנית של החלטת הממשלה החדשה, תכנית האתגרים לחמש השנים הבאות שגם תיתן את - - -

<טלאל אלקרינאוי: נכון, 922.

<עמירה חיים: האתגרים גדולים.

<עמירה חיים: הרשות המקומית, עם ההורים, צריך קצת יותר להכניס ולערב את ההורים, אף אחד לא דיבר על ההורים.

<עמירה חיים: חבר'ה, המחקרים הכי פשוטים של החינוך אומרים שאבא או אמא מסתכלים ככה על המחברת של הילד, הוא עושה לו ויש על המחברת, כבר עולים לו ההישגים הלימודיים.

<עמירה חיים: הורים לא מגיעים לאספות.

<עמירה חיים: צריך לתת איזה שהיא מעטפת נוספת למערכת החינוך הפורמלית שאנחנו מביאים, ככה קצת מבפנים, וכולנו ביחד נשנס מותניים.

<עמירה חיים: תודה רבה לאנשים של המחוז, אחד אחד כאן, בעוצמה כל כך, יושבת כאן אשרה שלייפר, מפקחת המחוז, ניר שמואלי, סגן מנהלת המחוז, כולם היו כאן כל היום.

<עמירה חיים: עטיה, מפקח של היישוב כאן, יושב כאן אסמעיל, שהוא המפקח של החינוך המיוחד, יושבת כאן נג'וא, המפקחת על הייעוץ הבכיר, בני מלכא שמתכלל את כל עבודת הממשלה, יהודה רשף שאחראי על הבטיחות ונמצא כאן, רמזיה שהייתה כאן כל היום וליוותה אותנו, מוחמד אלהיב שנמצא כאן איתנו, מוחמד אלקרינאוי שנמצא כאן איתנו.

<עמירה חיים: ואני רוצה לומר תודה רבה - - -

יעקב מרגי: קיבלו אותך בלקייה, למרות האלקרינאוי?

<עמירה חיים: אני רוצה לומר תודה רבה לראש העיר, כי אנחנו כאן רואים עיר עם ראש עיר שאכפת לו באמת.

<עמירה חיים: זה משהו אחר לעבוד ברהט, זה משהו אחר, אנחנו יד ביד, אוהבים מאוד מאוד לעבוד איתך.

<עמירה חיים: וצריך גם להגיד תודה רבה ליושב ראש ועדת החינוך של הכנסת.

<עמירה חיים: אני אולי לא אמרתי לך את זה בעבר ככה בפומבי, אבל צריך לומר המון המון תודה כי האכפתיות שלך מהדרום בולטת והאכפתיות שלך האמיתית לצמצום פערים - - -

יעקב מרגי: זה סיור שני במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: - - - היא בעצמות שלך והאהבה שלך לקידום המגזר הבדואי כל כך אמיתית שאנחנו חוברים ביחד בשמחה לכל החלטה ולכל דבר.

<עמירה חיים: ומעבר לזה שאתה אדם חכם ונבון, אבל זה ככה - - -

יעקב מרגי: את מוכנה לתת לי את זה בכתב?

יעקב מרגי: כי המורה שלי בכיתה - - -

<טלאל אלקרינאוי: תן לד"ר אלהיב.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו רוצים אולי לשמוע אותך במשפט.

<מוחמד אלהיב: כבוד ראש העיר, כבוד היושב ראש, עשינו באמת סיור, התרשמתם היום, גם מהישגים, שמעתם את כל המנהלים, אף אחד לא דיבר על משאבים פדגוגיים טהורים, עיקר הבעיה ששמענו אותה מכל המנהלים, מכל ראשי הרשויות ועוד נשמע אותה במקומות אחרים זה הנושא של התשתיות והצד הפיזי, גם דרכי הגישה, כמו שראינו, וגם הצד הפיזי.

<מוחמד אלהיב: עיקר הפוקוס צריך להיות שם.

<מוחמד אלהיב: אם ועדת האתגרים החדשה, לא 922, יש לנו תכנית חדשה עכשיו, 3708, יריב מן, חברנו היקר, נמצא שם ומרכז - - -

<עמירה חיים: מוביל את זה.

<מוחמד אלהיב: - - - מרכז, מקדם את כל התכנית החדשה, היא תונח על שולחן הממשלה, אני מניח בחודש הקרוב, יחד עם שר החקלאות שרק לפני פחות משבוע ישבנו איתו, יש תקציב תוספתי הרבה יותר גדול ממה שהיה עד עכשיו, יהיה תקציב, ההצעה שהובטחה לנו מראש הממשלה לפני פחות משבוע, ראש הממשלה הנחה את מנכ"לו, את מנכ"ל משרד ראש הממשלה, להוסיף עוד תקציב נוסף, כי היה לנו תקציב לבינוי וגנאדי יודע על תקציב מסוים, ירד חלק מהתקציב הזה של הבינוי לטובת פדגוגיה, כי נפגעה הפדגוגיה, לא רצינו לפגוע בשום פנים ואופן בפדגוגיה, אז אנחנו מנסים קצת עכשיו, עוד פעם, להוסיף תקציב של הבינוי וזה הכיוון.

<מוחמד אלהיב: צריך לחזק את המגזר הבדואי, אנחנו לא במקום שווה עם המגזר היהודי, לא במקום שווה עם המגזר הערבי בצפון ולא במקום אחר, צריך לתת העדפה מתקנת למגזר אחרת אנחנו נישאר במינוס אחד גדול.

<מוחמד אלהיב: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני רוצה להודות למנהל בית הספר ולצוות המורים על האירוח ולתלמידים החמודים שהסתכלו מה זה שיעור באזרחות, שיעור בדמוקרטיה, של ועדה בכנסת.

<טלאל אלקרינאוי: תודה רבה, חברים.

יעקב מרגי: מבחינתי אנחנו למדנו היום, לקחנו כלים לעבוד איתם.