ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 415, 2017-05-29 12:30

דוד אמסלם: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא: שביתת הרעב של האסירים בבתי הכלא, של חברי הכנסת עיסאווי פריג', שלא נמצא פה, ושל אוסמה סעדי.

דוד אמסלם: אוסמה, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביקשנו את הדיון המהיר הזה מאז פרוץ שביתת האסירים שהייתה ב-17 באפריל ואנחנו מגיעים היום לדיון אחרי שהבנו ופורסם ששביתת האסירים הסתיימה.

אוסאמה סעדי: לפי המידע שקיבלנו, היא בינתיים הופסקה/הושעתה.

אוסאמה סעדי: בכל זאת חשוב לקיים את הדיון החשוב הזה.

אוסאמה סעדי: אני מזכיר גם לאדוני היושב-ראש, גם לחברי וגם לנציגי שב"ס שאנחנו מעלים את הנקודות האלה, אדוני היושב-ראש, לא בפעם הראשונה.

אוסאמה סעדי: העלינו את זה בעבר כמה פעמים ואני אישית העליתי את זה גם בפני הגורמים המקצועיים בשב"ס, אבל גם בוועדה אצלך וגם בוועדה לביקורת המדינה.

אוסאמה סעדי: אני מפנה לפרוטוקול ועדת הפנים מיום 9 בנובמבר 2016, בהשתתפות נציגי שב"ס וגם נציבת שב"ס.

אוסאמה סעדי: הופענו בישיבה הזאת אני, חברי טלב אבו עראר וגם מסעוד גנאים ואחרים.

אוסאמה סעדי: העלינו את הנקודות שהיו בבסיס שביתת האסירים האחרונה.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, וגם לנציגי השב"ס, שאני העליתי את הנקודה של לימודים, העליתי את הנקודה של הפוסטה ושל העברות אסירים.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת לימודים?

אוסאמה סעדי: לימודים באוניברסיטה הפתוחה הישראלית.

אוסאמה סעדי: האסיר לומד בתוך הכלא.

אוסאמה סעדי: זה מה שהיה.

דוד אמסלם: זה מה שהיה.

אוסאמה סעדי: היה, היה.

דוד אמסלם: אבל מה לדעתך, צריך להיות כזה דבר?

אוסאמה סעדי: תכף אני אגיע לזה.

אוסאמה סעדי: גם הנושא של ערוצי טלוויזיה, גם הנושא של ביקורים מדרגה שנייה, גם הנושא של השוואת תנאים מול אסירים יהודים.

אוסאמה סעדי: לא יכול להיות, אדוני היושב-ראש, שאסירים ערבים ישראלים שעברו עבירות לפני הסכמי אוסלו יושבים כבר 34-33 שנים – כרים יונס, מאהר יונס, וואליד דקה, ג'בארין.

אוסאמה סעדי: כמעט עברו 40 שנה.

אוסאמה סעדי: אסירים יהודים אחרים - - -

דוד אמסלם: אוסמה, אני רוצה להבין, אתה לא עושה הבחנה בין אסירים ביטחוניים לאסירים פליליים?

דוד אמסלם: אתה חושב שזה אותו דבר?

אוסאמה סעדי: יש גם אסירים ביטחוניים יהודים או כאלה שרצחו ערבי.

אוסאמה סעדי: יש מישהו שרצח ראש ממשלה.

אוסאמה סעדי: יש עמי פופר, שרצח שבעה פועלים פלסטינים.

דוד אמסלם: אני מניח שמי שרצח ראש ממשלה נמצא כמעט בצינוק כל חייו.

אוסאמה סעדי: והוא מקבל התייחדות ומביא ילדים.

דוד אמסלם: אני לא מודע לזה.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר לך.

אוסאמה סעדי: יגאל עמיר התחתן בכלא, התירו לו להתייחד עם אשתו והוא הביא ילדים, כאשר וואליד דקה, אדוני היושב-ראש, נמצא בכלא 34 שנים.

אמיר אוחנה: אם אני זוכר נכון, הוא הבריח החוצה ולא קיבל התייחדות.

אוסאמה סעדי: מי?

אוסאמה סעדי: יגאל עמיר?

אוסאמה סעדי: הכניסו אותה, צילמו אותה כשהיא נכנסת, הראו את המיטה.

אוסאמה סעדי: מה אתה אומר לי שהוא הבריח?

אמיר אוחנה: לא, זה היה.

דוד אמסלם: בוא נתקדם.

דוד אמסלם: ההשגה שלך היא למה ליגאל עמיר יש התייחסות.

אוסאמה סעדי: אני אומר שיש זכויות לאסירים.

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים אותן זכויות גם לערבים וגם ליהודים.

אוסאמה סעדי: אותן זכויות, אדוני היושב-ראש, שעכשיו ביקשו האסירים בשביתה הזאת, אותו מסמך של 13 נקודות, אני הבאתי אותו לגורמים המוסמכים.

אוסאמה סעדי: אחרים הביאו את זה חודשים לפני פרוץ השביתה.

אוסאמה סעדי: חודשים.

אוסאמה סעדי: זה לא שקמו יום אחד ואמרו: היום אנחנו מתחילים בשביתה.

אוסאמה סעדי: ניהלו משא ומתן מאז אוגוסט 2016, שלחו את המסמך עם הדרישות.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך שכל הדרישות האלה, חוץ מהטלפון הציבורי, היו בעבר לאסירים, שנים על גבי שנים.

אוסאמה סעדי: שללו את זה ב-2006.

<יוכי גנסין: זה לא נכון.

<יוכי גנסין: מעולם לא היה לאסירים ביטחוניים.

אוסאמה סעדי: חוץ מהטלפון.

אוסאמה סעדי: אמרתי.

אוסאמה סעדי: לא למדו באוניברסיטה?

אוסאמה סעדי: לא עשו תאוג'יה?

אוסאמה סעדי: לא היו להם ערוצי טלוויזיה?

אוסאמה סעדי: לא בישלו במטבח הם בעצמם?

אוסאמה סעדי: ביקורים?

אמיר אוחנה: אם זה אכן היה ככה, עצוב מאוד.

אוסאמה סעדי: אני מצטט מפסיקה של בית משפט עליון וחברתי יוכי גנסין אוהבת את זה תמיד: "חומות הכלא אינן מפרידות בין העצור לבין כבוד האדם.

אוסאמה סעדי: משטר החיים בבית הסוהר מחייב, מעצם טיבו, פגיעה בחרויות רבות מהן נהנה האדם החופשי, אך אין משטר החיים בבית הסוהר מחייב שלילת זכותו של העצור לשלמות גופו ולהגנה מפני פגיעה בכבודו כאדם".

דוד אמסלם: מה לא בסדר עד עכשיו?

אוסאמה סעדי: מי שפגע בזכויות כאלה.

דוד אמסלם: ערוצי טלוויזיה?

אוסאמה סעדי: זה חלק מזה.

דוד אמסלם: אני שואל, ערוצי טלוויזיה פוגעים בכבודו של האדם?

דוד אמסלם: יש אזרחים במדינת ישראל שהם לא מחבלים ואין להם לשלם לערוצי הטלוויזיה.

דוד אמסלם: מה, הם רוצים את ערוצי הספורט?

אוסאמה סעדי: ביקשו חבילה בסיסית.

אוסאמה סעדי: אמרו שאולי הם רוצים ערוצים חדשותיים שבהם יש הסתה וכו', אז אסרו את זה.

אוסאמה סעדי: אבל יש, למשל, סדרות של MBC.

אוסאמה סעדי: אין חדשות.

אוסאמה סעדי: אין שום חדשות.

דוד אמסלם: תגיד לי, נראה לך?

דוד אמסלם: אתה שומע מה אתה אומר לי?

דוד אמסלם: יצאו אסירים לשביתה בגלל כמה ערוצי טלוויזיה?

דוד אמסלם: נופש הם לא רוצים?

דוד אמסלם: לצאת לאילת לא?

אוסאמה סעדי: זאת אחת הדרישות ואתם תמיד מתלבשים על ערוצי טלוויזיה.

דוד אמסלם: אתה אמרת ערוצי טלוויזיה, לא אני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, יש 13 דרישות.

אוסאמה סעדי: הדרישה הראשונה הייתה טלפון ציבורי מפוקח.

אוסאמה סעדי: במקום שכל הזמן שב"ס נלחם בהברחת טלפונים.

אוסאמה סעדי: אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, והם יודעים.

אוסאמה סעדי: רוב ההברחות נעשות – הם יודעים מאיפה ומה המקור של ההברחות.

דוד אמסלם: בוודאי, בגלל זה הוא לא יושב פה בכנסת.

אוסאמה סעדי: לא בגלל זה.

אוסאמה סעדי: אנשי שב"ס מבריחים.

אוסאמה סעדי: חלקם נשפטו.

אוסאמה סעדי: באו אסירים ואמרו: אנחנו רוצים טלפון ציבורי כמו שכולם מדברים.

אוסאמה סעדי: קו טלפון קבוע אחד בתוך הבית, לא פתוח, שיפקחו ויצותתו.

אוסאמה סעדי: והם עושים את זה.

אוסאמה סעדי: באו ואמרו: ביקורים מדרגה שנייה.

אוסאמה סעדי: אני מקריא לך, אדוני היושב-ראש, מכתב שקיבלתי דרך העורך דין, אחיו של כרים יונס.

אוסאמה סעדי: כרים יונס, אדוני היושב-ראש, יושב בכלא 35 שנה.

דוד אמסלם: על מה?

דוד אמסלם: תפרט לנו גם על מה הוא יושב.

דוד אמסלם: חוץ מלספר לנו כמה שנים הוא יושב, תספר לנו גם על מה.

אוסאמה סעדי: הם השתתפו ברצח חייל לפני 35 שנה.

<יוכי גנסין: משה תמם המנוח.

אוסאמה סעדי: נכון.

אוסאמה סעדי: מאז היו הסכמי אוסלו.

אמיר אוחנה: פרץ השלום.

אוסאמה סעדי: הוא שינה את הדעות שלו, הוא כותב בעד השלום, הוא בעד פתרון שתי מדינות.

אוסאמה סעדי: ישב 35 שנה.

דוד אמסלם: אבל הוא רצח חייל.

אוסאמה סעדי: רצח חייל.

אוסאמה סעדי: עמי פופר לא רצח שבעה פלסטינים?

אוסאמה סעדי: הוא מקבל חופשות, הולך לסופי שבוע.

אוסאמה סעדי: זה בסדר?

אוסאמה סעדי: תגיד לי, זה בסדר?

אוסאמה סעדי: עמי פופר שרצח שבעה פלסטינים בבת אחת, באותו יום.

אוסאמה סעדי: בא לשבעה פועלים וירה בהם.

דוד אמסלם: אני אענה לך.

דוד אמסלם: במדינת ישראל לרוב אזרחים ישראלים לא רוצחים ערבים.

אוסאמה סעדי: לא רוצחים?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אתה נתת דוגמה אחת של עמי פופר, ובגלל זה הוא יושב שם.

דוד אמסלם: ואם יש לך בעיה עם החופשות שלו, תדבר אתי ונקיים דיון.

אוסאמה סעדי: אתה רוצה עוד דוגמאות?

דוד אמסלם: כן.

אוסאמה סעדי: המחתרת היהודית רצחה ראשי עיריות בגדה המערבית.

אוסאמה סעדי: הם השתחררו.

אוסאמה סעדי: כמה הם קיבלו, אמיר?

אוסאמה סעדי: כמה הם ישבו והשתחררו?

דוד אמסלם: אבל יש אלפי רוצחים פלסטינים שיושבים בבתי סוהר, חלקם גם השתחררו, על רצח אנשים, אזרחים רגילים.

דוד אמסלם: אתה משווה בכלל?

דוד אמסלם: איך אתה משווה בכלל?

אוסאמה סעדי: רצח הוא רצח.

דוד אמסלם: אני משווה בכמות.

דוד אמסלם: קודם כל, מדינת ישראל מקיאה את הרוצחים האלה.

דוד אמסלם: עמי פופר לא מקבל משכורת מהמדינה, לא קוראים איזו כיכר על שמו.

אוסאמה סעדי: המשפחה שלו מקבלת ביטוח לאומי.

דוד אמסלם: אין על כף יד אחת את מספר היהודים שרצחו ערבים, אבל בתי הכלא קורסים מרוצחים ערבים שרוצחים יהודים רק בגלל שהם יהודים.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, יש מספיק מקום מתחת לאדמה.

אורן אסף חזן: אין בעיה, אפשר לסדר להם.

אמיר אוחנה: מה הוא אמר?

אורן אסף חזן: אני אמרתי שאין מקום בכלא אבל יש מספיק מקום מתחת לאדמה, אפשר לסדר להם.

אורן אסף חזן: אני עומד מאחורי זה.

דוד אמסלם: עזוב אותך, נו, עזוב.

אורן אסף חזן: אגב, הם כמעט הגיעו לשם לבד, הם פשוט לא היו אמיצים מספיק.

<קריאה: הוא מסית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מייצג דמוקרטיה?

אוסאמה סעדי: איזה דמוקרטיה?

אוסאמה סעדי: הוא מבין בדמוקרטיה?

אורן אסף חזן: לא, אתה מבין בדמוקרטיה.

אורן אסף חזן: יש לך הסכם רוטציה ואתה מסרב לכבד אותו.

אוסאמה סעדי: בסלפי הוא מבין.

<קריאה: מה הקשר?

אורן אסף חזן: אתה לא מכבד דמוקרטיה.

דוד אמסלם: אני רוצה לעשות סדר.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אורן חזן, פה לא מדברים ככה.

אורן אסף חזן: לא, אני מהלב.

אורן אסף חזן: זאת בעיה אצלי.

דוד אמסלם: גם בלב הבאתי לך מים לידך.

אורן אסף חזן: גם המים לא.

אורן אסף חזן: אני בלי טורטית לא מסתדר לי.

אורן אסף חזן: חשבתי מחלקים פה טורטיות.

דוד אמסלם: עכשיו אני מבקש שתיתן לנו לנהל את הדיון.

דוד אמסלם: ברשותך, יש לי שאלה אליך.

דוד אמסלם: אתה אומר שהם ביקשו 13 נקודות.

דוד אמסלם: תגיד לנו מה הם ביקשו.

דוד אמסלם: יש לך רשימה?

דוד אמסלם: תקרא לי את 13 הנקודות.

אוסאמה סעדי: הם ביקשו ביקורים ממניעה ביטחונית.

אוסאמה סעדי: ביקורים מדרגה שנייה – לא נותנים לנכדים, למשל, לראות את הסבא.

אוסאמה סעדי: מה אתה צוחק?

אוסאמה סעדי: נכד בן שלוש, למה אסור לו לבקר את הסבא שלו?

אורן אסף חזן: עוד מחבל בפוטנציה.

אוסאמה סעדי: אתה מחבל, אתה מחבל.

אוסאמה סעדי: אתה מדבר ככה, אתה מחבל.

אוסאמה סעדי: אתה קורא להכניס אנשים מתחת לאדמה.

אורן אסף חזן: לא אנשים.

אורן אסף חזן: אולי תביא להם טורטית שיירגעו.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, אם באת לכאן לעשות לי בלגאן, אני אוציא אותך.

אורן אסף חזן: באתי להגיד את אשר על לבי.

<קריאה: הוא אומר על ילד בן שלוש מחבל.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, אתה לא תתפרץ איך שאתה רוצה פה כל הזמן.

אורן אסף חזן: אני רק משיב כשתוקפים.

דוד אמסלם: אל תשיב.

דוד אמסלם: אני מבקש מחבר הכנסת אוסמה, אתה קראת לחבר הכנסת חזן מחבל, אני מקש ממך שתחזור בך.

אוסאמה סעדי: אם הוא אומר על אסירים שצריך להכניס אותם מתחת לאדמה, אז הוא קורא לרצוח אותם.

אוסאמה סעדי: אם הוא קורא לילד בן שלוש מחבל בפוטנציה.

דוד אמסלם: אני מבקש ממך.

אוסאמה סעדי: אני חוזר בי.

אורן אסף חזן: הוא לא חזר.

דוד אמסלם: חזר בו.

אורן אסף חזן: לא שמענו.

דוד אמסלם: אני שמעתי, לא אתה.

דוד אמסלם: אני ביקשתי ואני שמעתי.

אורן אסף חזן: אם שמעת שהוא חזר, בסדר.

אוסאמה סעדי: ביקשו לימודים, לעשות בחינות תאוג'יה.

אוסאמה סעדי: ביקשו לימודים באוניברסיטה הפתוחה הישראלית, כמו שהיה קודם.

ענת ברקו: אבל אתה יודע שזה מעודד טרור?

ענת ברקו: יש כאלה שהגיעו לכלא בגלל הבחינות האלה כי הם רוצים לעשות אותן בכלא.

דוד אמסלם: רק רגע, שנייה, חברת הכנסת ענת ברקו.

אוסאמה סעדי: את רוצה להגיד שהוא פוגע על מנת לעשות תאוג'יה בכלא?

ענת ברקו: יש גם כאלה.

ענת ברקו: אני יכולה להראות לך.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: כן, אדוני יושב-הראש.

דוד אמסלם: אני מבקש לא להפריע אחד לשני.

דוד אמסלם: תקבלי את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: בבקשה.

אוסאמה סעדי: אני קורא לך את מה שכתב כרים יונס.

אוסאמה סעדי: הוא אומר שלא ייתכן שאסיר שנכנס לפני עשר או 15 שנים - -

<יוכי גנסין: איך הוא כתב לך?

אוסאמה סעדי: אמרתי, שלח דרך העורך דין שביקר אותו.

<יוכי גנסין: זה שירות מקצועי של עורך דין?

אוסאמה סעדי: למה לא? כשיש דיון בשביתת האסירים, שיעלה את זה.

אוסאמה סעדי: אני ממשיך: לא ייתכן שאסיר שנכנס לפני 10 או 15 שנים לא יראה את ילדיו ואת משפחותיהם, שהם הקימו בזמן שהוא בכלא ולא הכיר אותם.

אוסאמה סעדי: לא ייתכן מצב שבו 2,080 אסירים לא זוכים לביקורים.

אוסאמה סעדי: 2,080 אסירים.

דוד אמסלם: מה הנקודות, אוסמה?

דוד אמסלם: אנחנו מבינים.

דוד אמסלם: אמרת: ביקורים, לימודים, טלוויזיה.

אוסאמה סעדי: הכנסת ספרים, עיתונים.

דוד אמסלם: כמה עיתונים?

דוד אמסלם: לא משנה להם?

דוד אמסלם: ביקשו גם מספר עיתונים?

אורן אסף חזן: איזה עיתון?

אורן אסף חזן: מעריב לנוער?

דוד אמסלם: מספיק.

אוסאמה סעדי: הפסקת מדיניות הבידוד, הפסקת המעצרים המנהליים.

אמיר אוחנה: שחרור.

אוסאמה סעדי: לא ביקשו שחרור.

אוסאמה סעדי: לכן אמרנו שזו שביתה הומניטרית על תנאים ועל זכויות.

אוסאמה סעדי: אנחנו הבנו שהיה הסכם שבת - - -

ג'מעה אזברגה: אורן חזן מסית, צריך לאשפז אותו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, הוא אמר שצריך לאשפז אותי.

אורן אסף חזן: יש גבול למה שאתה מרשה פה בוועדה, עם כל הכבוד.

ג'מעה אזברגה: אתה מסית בכוונה.

אורן אסף חזן: שב בשקט בפינה שלך.

ג'מעה אזברגה: אתה שב בשקט.

ג'מעה אזברגה: מה אתה אומר שב בשקט?

ג'מעה אזברגה: מה קרה לך?

אורן אסף חזן: בוא, קח, אולי זה ירגיע אותך.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, שנייה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: הוא מדבר ככה, סליחה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: הוא לא יכול לדבר ככה, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: תקרא לי גם חמישים פעם, הוא לא יכול לדבר ככה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת ג'מעה, אצלי בוועדה לא מדברים.

דוד אמסלם: אתה פעם שנייה פה אצלי בוועדה ואני מכבד אותך.

ג'מעה אזברגה: אני גם מכבד אותך, אבל הוא צריך לכבד - - - קודם כל צריך לכבד - - - הבן אדם מסית ואתה גם לא מעיר לו.

ג'מעה אזברגה: אז אני מבקש שתעיר לו, הוא מסית.

דוד אמסלם: ג'מעה, ג'מעה, אני פה לא גננת והרמה הזאת לא יפה.

דוד אמסלם: אני מבקש ממך לא להעליב חברי כנסת וגם אם אתה לא אוהב אותו/כן אוהב אותו, זה לא מענייננו.

<קריאה: זה לא עניין של אהבה.

דוד אמסלם: אתה תקבל את זכות הדיבור, תגיד מה שאתה אומר בצורה מנומסת, אין בעיה.

דוד אמסלם: בבקשה.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר, ואמרנו את זה מהיום הראשון, שהשביתה הזאת לא הייתה צריכה להגיע ליום ה-41 על מנת שתסתיים, תושעה או תותלה ואז להיכנס למשא ומתן.

אוסאמה סעדי: הבנתי שהשר לביטחון פנים אמר:

אוסאמה סעדי: אנחנו לא מנהלים משא ומתן עם שובתים, אבל הדרישות האלה והמשא ומתן היו הרבה לפני כן.

אוסאמה סעדי: זה לא שאמרתי שיום בהיר אחד קמו ואמרו: אנחנו שובתים.

אוסאמה סעדי: נתנו הזדמנות, היו דרישות, משא ומתן לפני פרוץ השביתה ב-17 באפריל.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר שהזכויות האלה הן זכויות בסיסיות.

אוסאמה סעדי: ביקורים מדרגה שנייה, נכדים.

דוד אמסלם: הבנתי.

אוסאמה סעדי: חוץ מזה אני אומר לך שישראל מפרה את המשפט הבין-לאומי, במה?

אוסאמה סעדי: שהיא עושה את בתי הכלא האלה בתוך שטחה.

<מאיר אינדור: החוק הבין-לאומי לא מגן על טרוריסטים, אדוני.

<מאיר אינדור: עם כל הכבוד, אני מתמצא בחוק.

דוד אמסלם: רק שנייה, מי אתה?

<מאיר אינדור: אני יושב-ראש ארגון נפגעי הטרור.

דוד אמסלם: כשאני אתן לך את זכות הדיבור, תדבר.

<מאיר אינדור: רק תגובה קצרה.

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

אוסאמה סעדי: המשפט הבין-לאומי מחייב את המדינה הכובשת להקים את בתי הכלא בתוך השטחים הכבושים עצמם, ואז לא צריך לא היתרים ולא ביקורים ולא כניסה לישראל.

אוסאמה סעדי: אלפים יש להם מניעה ביטחונית.

ענת ברקו: מה זה מניעה ביטחונית?

אוסאמה סעדי: אם מישהו מהמשפחה המורחבת עשה איזה פיגוע, אומרים לו: אתה מנוע ביטחונית.

ענת ברקו: אותו אדם שעשה משהו.

אוסאמה סעדי: לא, כל המשפחה מנועה.

אוסאמה סעדי: כל המשפחה מנועה.

אורן אסף חזן: תשלטו אחד על השני.

אוסאמה סעדי: הבנתי שהיה משא ומתן ממושך בשישי-שבת והגיעו למה שהגיעו.

אוסאמה סעדי: עוד נשמע.

אוסאמה סעדי: אבל הבנתי היום שמרואן ברגותי שהוביל למעשה את כל השביתה הזאת, עד היום הוא בשביתה בגלל שסוכם שכל הסנקציות וכל העונשים שהיו בתקופת ה-41 יום יבוטלו, שכל האסירים יוחזרו לאן שהיו אבל הוא עדיין שובת עד שימולאו התנאים.

אוסאמה סעדי: האם זה נכון או לא?

דוד אמסלם: אתה מדבר אתי על ברגותי עצמו?

אוסאמה סעדי: כן.

דוד אמסלם: אף אחד לא הכריח אותו לשבות.

אוסאמה סעדי: שאלתי, שאלתי.

אוסאמה סעדי: אני יודע שאף אחד לא הכריח אותו.

אוסאמה סעדי: שאלתי האם עובדתית זה נכון או לא נכון.

דוד אמסלם: עוד מעט נשאל את השב"ס מה הם קיבלו במשא ומתן, כלומר במה הם הלכו לקראת המחבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה להוסיף כמה נקודות על מה שאמר חברי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל מדינה דמוקרטית בית המשפט הוא זה שקובע את העונש, ואין סמכות לגוף אחר לקבוע עונשים נוספים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על מה שעשו או לא עשו ועל כל מה שהיה, יש בתי משפט, בין אם הם אזרחיים ובין אם אלה בתי משפט צבאיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם קבעו את העונשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, לבוא בשב"ס ולקבוע עונשים נוספים, זה לא מקובל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל שאלה, האם המשפחה של אותו אסיר צריכה לקבל גם עונש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת משפחה עם אנשים מבוגרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הם צריכים לעבור את כל אורך הארץ כדי להגיע לנגד, אם הם מאזור הצפון, מג'נין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם צריכים להיות כלואים בנגב כך שיהיה קשה למשפחה להגיע ולבקר אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הבעיה אם יש בתי סוהר ביטחוניים שאפשר לכלוא את האדם בבית סוהר קרוב, לא בשבילו אלא בשביל המשפחה שצריכה לבוא לבקר אותו.

דוד אמסלם: חאג' יחיא, אתה יודע מה אני לא מבין בעניין הזה?

דוד אמסלם: אני אגיד לך מה מפריע לי בסיפור וזה חוזר חדשות לבקרים.

דוד אמסלם: אני אומר את זה כל הזמן.

דוד אמסלם: מדובר במחבלים שרצחו אזרחים ישראלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם קיבלו את העונש בבית המשפט, הם לא צריכים לקבל עונש אחר.

דוד אמסלם: מחבלים שפלים שרצחו אזרחים ישראלים.

דוד אמסלם: דרך אגב, חלקם רצחו גם אזרחים ערבים.

דוד אמסלם: אני לא עושה הבחנה.

דוד אמסלם: אם היית מקיים דיון על זכויות האסיר במדינת ישראל, ניחא.

דוד אמסלם: אבל אתה בא, רצת לכאן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא שמעתי אותי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברתי עם המשפחות שלהם.

דוד אמסלם: אתה בא עכשיו ופתאום מתחיל לתקוף את המדינה מדוע ולמה היא לא נותנת לאותם מחבלים מספיק ערוצי טלוויזיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, תענה לי על מה שאמרתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה להעניש את האימא בת השישים?

דוד אמסלם: אני אגיד לך למה, בגלל שני דברים.

דוד אמסלם: א', אנחנו מענישים את המחבל ואנחנו לא באים להגיד לו: תרשום לנו איפה אתה מעדיף להיות, באיזה כלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אמרתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מכיר את מקום המגורים שלו ואת המשפחה שלו.

דוד אמסלם: השיבוץ הוא בהתאם לעמדת השב"ס לפי הנושאים המקצועיים.

דוד אמסלם: כל אסיר במדינת ישראל, לא מחבל, גם אסיר רגיל לא אומר: חברים, לא מתאים לי להיות בצפון ואני רוצה להיות בדרום כי המשפחה שלי שם.

דוד אמסלם: זה הקטע המקצועי וזאת הפררוגטיבה שלהם.

דוד אמסלם: אנחנו לא נכנסים לזה.

<מאיר אינדור: רק הערת אגב.

דוד אמסלם: לא, לא, אחרת לא נתקדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תסגור את הישיבה וזהו.

דוד אמסלם: אני אגיד לך, חאג' יחיא, זה דומה לסיפור של הישיבה.

דוד אמסלם: לא חייבים לשבות, לא חייבים לשבת בישיבה.

דוד אמסלם: אם נראה לך מיותר, אתה יכול ללכת.

דוד אמסלם: אני כיבדתי אותו.

דוד אמסלם: הוא ביקש את הדיון ואני עשיתי.

דוד אמסלם: אני כיושב-ראש רוצה להבין את הרציונל.

דוד אמסלם: אמרתי שהרבה פעמים אני לא מצליח להבין את הסיפור.

דוד אמסלם: אם אני אעשה דיון מהיר על עמי פופר, לא תראה חברי כנסת יהודים שבאים להגן על עמי פופר, אבל אצלכם, כמעט כולם באים.

דוד אמסלם: עוד מעט יבואו גם אחרים.

דוד אמסלם: על מחבלים שרצחו אנשים חפים מפשע, ילדים, מבוגרים.

דוד אמסלם: כל חטאם שהם חשבו שהם יהודים.

דוד אמסלם: אתה חבר כנסת, אתה לא חבר ברשות הפלסטינית, אתה לא חבר פרלמנט.

דוד אמסלם: אתה חבר כנסת ישראלי.

דוד אמסלם: האינטרס של מדינת ישראל, אתה צריך לייצג אותו.

דוד אמסלם: אתה בא ומייצג את האינטרס של המחבלים?

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: אני לא קובע, אני לא מבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא שמעתי אותי כדי להבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא שומע אותי.

דוד אמסלם: בבקשה, אני שומע אותך.

דוד אמסלם: אני רק שואל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שמדינה דמוקרטית צריכה ללכת לבתי משפט ובתי המשפט קבעו.

דוד אמסלם: מה הם קבעו?

דוד אמסלם: שהוא צריך לקבל עשרים ערוצים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, השיטה הזאת לא מקובלת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא קבע את העונש שלו והוא נכנס לבית סוהר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה גמרנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שירצה לדבר מתוך הבטן שלו, ממקום של נקמה, זה לא במדינה דמוקרטית אלא במקומות אחרים.

אורן אסף חזן: זה מה שאתם עושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא מבין מה אתה עושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה לא מבין, יש לך בעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לך תלמד.

אורן אסף חזן: אתה מוכן להגיד שמדובר בטרור?

דוד אמסלם: רק שנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שנקבע העונש הייתה הרעה בתנאים של האסירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראינו אסיר אחד ששבת ליום אחד – אם אני טועה תתקני אותי – בגלל שקבעו שהעונש שלו הוא X או Y. לא על זה הייתה השביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השביתה היא על הרעת התנאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרעת התנאים היא אחרי שיש את העונש.

דוד אמסלם: איפה כתוב בחוק איזה זכויות יש לאסיר?

דוד אמסלם: בוא תספר לי.

דוד אמסלם: אתה הקראת שלא פוגעים בכבודו, לא פוגעים בגופו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בבידוד ולא מקבל טיפול.

דוד אמסלם: שיילך לבג"ץ.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: אני מניח שבחלק מהמדינות בארצות הברית ובמדינות דמוקרטיות אחרות בעולם, רוצח לא רק שאין לו ביקורים, בחלק מהמדינות גם מוציאים אותו להורג.

ענת ברקו: הוא בבידוד.

דוד אמסלם: במדינת ישראל אין חוק עונש מוות למחבלים ואני תומך בזה שלא יהיה.

אורן אסף חזן: אני בעד שיהיה.

דוד אמסלם: אתה בא עכשיו ומלין על זה שפוגעים בזכותו?

דוד אמסלם: איזה?

דוד אמסלם: אם פוגעים בזכותו הבסיסית, לדעתו, כבן אדם, שיפנה לבג"ץ ויגיד: רבותי, לא נותנים לי מקלחת וכולי.

דוד אמסלם: אבל על מה הם עושים שביתה?

דוד אמסלם: אני שמעתי.

דוד אמסלם: אני ער למה שקורה ועוד מעט נשמע מהשב"ס מה הם ביקשו בדיוק וגם למה.

אוסאמה סעדי: מה הם ביקשו?

אוסאמה סעדי: אתה אומר שאתה יודע, תגיד לנו מה הם ביקשו.

אוסאמה סעדי: ביקשו ביקורים?

אוסאמה סעדי: ביקשו ביקורים מדרגה שנייה?

אוסאמה סעדי: ביקשו לימודים?

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: תקשיב טוב.

אורן אסף חזן: את כולם צריך להרוג.

דוד אמסלם: אתה אומר הרעת תנאים, אבל טלפונים לא היו קודם.

אוסאמה סעדי: אמרתי שחוץ מהטלפונים.

דוד אמסלם: הוא דיבר על הרעת תנאים, אז בואו נשמע על איזו הרעת תנאים הוא מדבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן לך דוגמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני ביקרתי את אחד האסירים, האסיר אלטורי מכפר קאסם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אימא שלו מנועה.

דוד אמסלם: מה הוא עשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תן לי להשלים.

ענת ברקו: מה הוא עשה, שכולנו נדע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יודע מה הוא עשה.

דוד אמסלם: אתה מבקר אותו בלי לדעת מה הוא עשה?

אורן אסף חזן: חאג', אתה הרי לא שקרן, תגיד את האמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תן לי להמשיך, תן לי להמשיך.

ענת ברקו: רחמים לא ידע.

אורן אסף חזן: חילק פרחים בעיר העתיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אימא שלו באה לבקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בנגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המתינו שעות על גבי שעות בתורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חלק מהם התחילו צעקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אימא שלו בת שבעים, היא יושבת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מונעים ממנה שנתיים להגיע לבקר את הבן שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא חושב שהעונש הזה מוגזם?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: ואיפה האימא של אותו אחד שלא יכולה לראות את הבן שלה אף פעם בגלל שהוא רצח אותו?

דוד אמסלם: על זה לא אכפת לך.

דוד אמסלם: אכפת לך רק מהאימא שלא יכולה לבקר את הבן שלה שנתיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אתה בא וממשיך את הקו שאומר שכל אחד רוצה שהעונש יהיה לפי בקשתו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש בתי משפט שיקבעו את העונש, לא אתה ולא אני.

דוד אמסלם: אתה אמרת נכון, שבית המשפט קובע את העונש.

דוד אמסלם: בניגוד להרבה מקומות, לנו יש בית משפט ובית המשפט הישראלי הוא בית משפט לא תלוי ופועל על פי חוק.

דוד אמסלם: וגם חרד לזכויות האדם.

דוד אמסלם: לטעמי, בחלק מהמקרים לטעמי גם יותר מדי.

דוד אמסלם: אתה בא עכשיו לדבר על נהלי השב"ס, איך הם מנהלים את האסירים, איך הם מעבירים בין בתי הכלא, איזה זכויות יש לאסירים בבתי הכלא.

אוסאמה סעדי: על זכויות אסירים אני מדבר.

ענת ברקו: למה אתה לא מדבר על ההוצאות להורג בעזה?

ענת ברקו: כלום.

ענת ברקו: עריפת ראשים.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ברקו, שנייה.

דוד אמסלם: הוא יודע שאני מקיים דיונים גם על זכויות האסירים.

דוד אמסלם: הוא יודע.

דוד אמסלם: אני עושה הבחנה מאוד ברורה, ואני לא צבוע, בין מחבלים לבין אסירים פליליים.

דוד אמסלם: אלה שני דברים שונים.

דוד אמסלם: וזה מה שאני מצפה שגם אתם תראו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה הוויכוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בית המשפט קבע ואתה רוצה לקבוע מהבטן שלך מה צריך להיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כל ההבדל.

דוד אמסלם: לא, אני אסביר לך.

דוד אמסלם: בית המשפט נותן פסק דין לגבי תקופת המאסר.

דוד אמסלם: בשורה האחרונה, זה מה שהוא מוציא מתחת ידיו.

דוד אמסלם: בוודאי שבית המשפט לא מתייחס למחבל שהרג אנשים כמו למישהו שגנב טייפ מאיזה אוטו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מתבטא בגובה של העונש.

דוד אמסלם: לא רק בגובה העונש.

דוד אמסלם: לכן אני אומר שבית המשפט לא נכנס לשאלה כמה מגבות לתת לו.

דוד אמסלם: זה לא מתפקידו של בית המשפט.

דוד אמסלם: לכן בית המשפט פסק את פסוקו ומאותו רגע הוא עובר למשמורת השב"ס.

דוד אמסלם: השב"ס מחליט איך מתנהלים עם האנשים.

דוד אמסלם: אם מישהו חושש שפוגעים בזכויות יסוד שלו כבן אדם, שיילך לבית המשפט ויגיד: רבותי, מונעים ממני מקלחת למרות שרצחתי אנשים, מונעים ממני עשרים ערוצי טלוויזיה, אני רוצה לאכול ופלים ולא נותנים לי את מה שאני אוהב.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: אנחנו אומרים לו שלא?

דוד אמסלם: דרך אגב, רק במדינת ישראל מאפשרים דברים כאלה.

דוד אמסלם: אבל מה שמפריע לי בדיון זה שאתם באים ודואגים למחבלים כאילו זה מה שמעניין אתכם בחיים פה.

דוד אמסלם: אתם אזרחים של מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: אני עובד על חוק התכנון והבנייה, אני עובד על חוקים אחרים.

אוסאמה סעדי: כשיש שביתת אסירים, אדוני היושב-ראש, חובתי לראות למה הם שובתים, מה הבעיות ולנסות לפתור את זה.

דוד אמסלם: אוסמה, אני אגיד לך מה הבעיה.

דוד אמסלם: מה שמפריע לי זה שאין סימטריה אמיתית.

דוד אמסלם: חוץ מפופוליזם אין פה.

דוד אמסלם: הרי אם הייתי עושה כאן דיון על עמי פופר ודומיו והיו באים חברי כנסת יהודים ואומרים: למה עמי פופר לא מקבל ככה וככה, הייתי מבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מקבל מעל ומעבר.

דוד אמסלם: אני חושב שגם הוא רוצח נתעב.

דוד אמסלם: אבל זאת שאלה אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: - - - כמה אנשים הוא הרג.

אורן אסף חזן: כמה אנשים החברים שלך רצחו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לי חברים שרצחו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לי חברים שרצחו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא החברים שלי רצחו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החברים שלך רוצחים.

אורן אסף חזן: הוא אומר שהחברים שלי רוצחים.

דוד אמסלם: אורן, שנייה.

אורן אסף חזן: הוא מדבר על חיילי צה"ל.

אורן אסף חזן: תתבייש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע על מי אני מדבר ואתה לא תסלף את דבריי כי אתה שקרן.

דוד אמסלם: חאג' יחיא, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא שומע אותו?

דוד אמסלם: שמעתי.

דוד אמסלם: גם לו קראתי לסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החזרתי לו באותן מילים שהוא אמר.

דוד אמסלם: אל תחזיר לו.

דוד אמסלם: אני לא שמעתי מה הוא אמר.

דוד אמסלם: אני רק שומע את הצעקות.

דוד אמסלם: מה שמפריע לי זה שאני לא רואה סימטריה.

דוד אמסלם: אם הייתי רואה סימטריה, ניחא.

דוד אמסלם: הייתי אומר: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: היהודים מגינים על הרוצחים היהודים והערבים מגינים על הרוצחים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, הרוצחים היהודים רובם קיבלו חנינות.

דוד אמסלם: הרי אין מחבלים יהודים.

אוסאמה סעדי: אתה לא יודע?

אוסאמה סעדי: תבדוק את העובדות לפני שאתה מדבר.

אוסאמה סעדי: תגיד לי רוצח יהודי שרצח ערבי, כמה זמן הוא נשאר בכלא?

אוסאמה סעדי: כמה?

אוסאמה סעדי: כמה?

אוסאמה סעדי: תן לי יותר מחמש-עשר שנים.

אוסאמה סעדי: אני מאתגר אותך.

אוסאמה סעדי: לך תבדוק לפני שאתה מדבר.

דוד אמסלם: אוסמה, אני לא רוצה להוציא אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אשלח לך רשימה של הרוצחים היהודים, כמה יהודים רצחו.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: מה שמפריע לי זה חוסר הסימטריה וכל פעם שיש פה משהו שאפשר לנגח בו את מדינת ישראל, אני רואה אתכם פה.

דוד אמסלם: כאילו אתם עכשיו צדיקי היושר והאמת והדמוקרטים הגדולים.

דוד אמסלם: כאילו אנחנו בכלל מענישים אנשים תמימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אשלח לך את הרשימה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה את העמדה שלך, לפרסם אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן לך טבלה, רשימת שמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה הם רצחו וכמה הם ישבו ואיך הם יצאו.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו, חאג' יחיא, אני דודי אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים, אני מתעב, מתעב כל יהודי שרוצח ערבי בגלל שהוא ערבי.

דוד אמסלם: ואני חושב שהוא צריך להינמק בכלא ולא לצאת ולא לקבל ביקורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה לא קורה.

דוד אמסלם: תגיד לי אתה מה עמדתך לגבי מחבלים שרוצחים יהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני נגד רצח.

דוד אמסלם: לא "נגד" אלא מה דעתך.

דוד אמסלם: האם הוא מתועב?

דוד אמסלם: האם הוא צריך לשבת?

דוד אמסלם: האם הוא טרוריסט?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אגיד מה שאני רוצה לומר.

דוד אמסלם: אני שואל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא פחדן.

דוד אמסלם: בוודאי שאתה נגד.

דוד אמסלם: אתה עוטף את זה במילים.

דוד אמסלם: אני אומר על השולחן ואתה לא אומר את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שחיי אדם קדושים ואסור לפגוע באנשים.

דוד אמסלם: ותגיד לי מה דעתך על המחבלים האלה, שאתה בא עכשיו להגן עליהם.

ענת ברקו: תגיד מחבל, תגיד טרוריסט.

דוד אמסלם: לא, על אימא שלו.

דוד אמסלם: אימא שלו זקנה, יושבת בחוץ.

דוד אמסלם: ואיפה האימא של אותו חייל שנרצח, שלא תראה את הילד שלה אף פעם.

דוד אמסלם: אתה משווה?

דוד אמסלם: מדובר פה באלפים.

דוד אמסלם: דרך אגב, חלקם השתחררו בעסקאות כאלה ואחרות.

דוד אמסלם: רוצחים מטונפים.

דוד אמסלם: במאות.

דוד אמסלם: אתה מדבר אתי עכשיו על שניים-שלושה מקרים של יהודים שהם מתועבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת הבעיה, שאתה מסיט את הדיון.

דוד אמסלם: זאת הבעיה שלכם.

דוד אמסלם: מה אתם עושים?

דוד אמסלם: אתם באים לעשות פוליטיקה קטנה.

אורן אסף חזן: הוא אומר לך את האמת כאן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מדברים על מה שעשו וקיבלו את העונש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על התנאים שלהם.

דוד אמסלם: אתה מבין למה אתם צבועים?

דוד אמסלם: אתה מבין למה אתה צבוע?

דוד אמסלם: אתה מבין למה הטיעונים צבועים?

דוד אמסלם: הסברתי.

דוד אמסלם: אתה אזרח ישראלי ואתה מצדיק את הרוצח?

אוסאמה סעדי: 800 ילדים בעזה רצחתם.

אוסאמה סעדי: 800 ילדים, 800 ילדים.

דוד אמסלם: רק שנייה, רק שנייה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אוסמה.

אוסאמה סעדי: ילדים, אני לא מדבר על - --

אורן אסף חזן: תתבייש לך, תתבייש.

אוסאמה סעדי: 800 ילדים.

אורן אסף חזן: מי אתה בכלל?

אוסאמה סעדי: למה מי אתה?

דוד אמסלם: במדינת ישראל יש לנו את צה"ל כמו כל מדינה בעולם שיש לה צבא.

דוד אמסלם: אנחנו לא פלנגות ולא אזרחים שרוצחים אזרחים.

דוד אמסלם: הצבא הישראלי זה הצבא הכי מוסרי שאני מכיר בעולם.

דוד אמסלם: ואתה יודע את זה.

אוסאמה סעדי: איך אתה אומר את זה?

אורן אסף חזן: זאת המציאות.

אוסאמה סעדי: 800 ילדים.

אורן אסף חזן: אתה חצוף.

אוסאמה סעדי: אתה חצוף, אתה חצוף.

<קריאה: - - -

<קריאה: - - -

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, אני קורא לך פעם שנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדיון על תנאי הכליאה לא על מה שעשו או לא עשו.

דוד אמסלם: מספיק, אני רוצה לעבור לדיון.

זוהיר בהלול: אין לנו כישורים - - - קריאות ביניים.

דוד אמסלם: אתה צודק, אבל אתה רואה את הדו-שיח כאן.

דוד אמסלם: רציתי להביא את זה לרמה העקרונית.

דוד אמסלם: עניין אותי פעם אחת ולתמיד הנושא העקרוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא העקרוני הוא תנאי הכליאה של האסירים הפוליטיים.

אורן אסף חזן: אסירים פוליטיים?

אורן אסף חזן: אסירים פוליטיים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, חלקם כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שאתה לא יכול להביא אותו לבית משפט הוא אסיר פוליטי.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, עוד מילה אני מוציא אותך.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חאג' יחיא, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעצר מנהלי זה מעצר פוליטי.

ענת ברקו: אה, זה מעצר מנהלי?

ענת ברקו: הרוצחים האלה, אתה מגבה אותם.

ענת ברקו: כל הכבוד לך.

ענת ברקו: אזרח ישראלי, חבר כנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעצר מנהלי הוא מעצר פוליטי.

ענת ברקו: יפה מאוד.

דוד אמסלם: אל תפריע לי בדיון.

דוד אמסלם: אל תפריע לי בדיון.

דוד אמסלם: אין לך זכות דיבור.

דוד אמסלם: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מתפלא מאוד על התנהלות העניין כאן בוועדה.

טלב אבו עראר: לראשונה אני רואה את יושב-ראש הוועדה, דודי אמסלם, נגרר בצורה הזאת.

טלב אבו עראר: חצי שעה אני מקשיב, מסתכל ורק הוא מדבר.

טלב אבו עראר: מתווכח פה ושם.

טלב אבו עראר: זה לא עניין אישי.

טלב אבו עראר: הוגש דיון מהיר על דבר מסוים.

טלב אבו עראר: על מה הם אסירים?

טלב אבו עראר: זה נדון בבית המשפט, לא כאן.

טלב אבו עראר: מדובר כאן באנשים שפוטים והדיון המהיר היה על תנאי הכליאה, על זכויות בסיסיות שהכירו בהן כל המדינות הבין-לאומיות, כל החוקים הבין-לאומיים.

טלב אבו עראר: אני כמוסלמי, אתה יכול להקשיב לי?

דוד אמסלם: אני שומע.

טלב אבו עראר: או לאחרים.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: שומע אותך.

טלב אבו עראר: ביום שישי אני מכין את תפילת יום השישי וקורא איך האסלאם היה מתנהג לאסיר, לא משנה מי – יהודי, ערבי, כופר, מאמין.

ענת ברקו: רואים איך האסלאם מתנהג לאסיר.

ענת ברקו: איזו בדיחה.

ענת ברקו: ראינו בעזה איך האסלאם מתנהג לאסיר, איך הוא התנהג לגלעד שליט.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: איך הוא התנהג לטייס הירדני, ששרפו אותו חי.

ענת ברקו: איך הוא מתנהג לאסיר.

אורן אסף חזן: תגיד, התפילה ביום שישי - - -

טלב אבו עראר: אתה יכול לסתום את הפה.

אוסאמה סעדי: תפסיק לרדת לרמה הזאת.

אוסאמה סעדי: מה זה קשור?

טלב אבו עראר: שתוק, סתום את הפה, אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: אל תפריע לי.

טלב אבו עראר: סתום את הפה.

טלב אבו עראר: ילד קטן אתה.

ענת ברקו: זה בדיחה.

ענת ברקו: משעשע.

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ברקו, עוד הערה אחת – אני לא רוצה להוציא אותך.

דוד אמסלם: אצלי בוועדה לא מתנהלים דיונים ככה.

ענת ברקו: כן, אבל אפשר להגיב.

דוד אמסלם: לא, לא, לא, לא.

דוד אמסלם: אי אפשר להגיב.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: הוא תקף אותי אישית.

דוד אמסלם: לא, לא, לא, לא.

אוסאמה סעדי: אתה תקפת אותו אישית.

דוד אמסלם: אל תתערב, מספיק.

דוד אמסלם: דברו מכובד, אנשים רואים אותנו.

דוד אמסלם: מה זה?

טלב אבו עראר: לכן אני קורא לפי האסלאם, לא משנה מי האסיר.

טלב אבו עראר: ככה כתוב בקוראן (מדבר בערבית).

אמיר אוחנה: תגיד לי, גלעד שליט קיבל ביקורים?

טלב אבו עראר: אל תקטע אותי.

טלב אבו עראר: אדוני, הישיבה הזו לא נראית טוב.

טלב אבו עראר: באמת.

טלב אבו עראר: אם אתה מקומם אותם בכוונה, אני לא יודע.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אמיר, אני מבקש לא להפריע לטלב.

דוד אמסלם: בבקשה.

טלב אבו עראר: אני יודע שזו תקופת בחירות, תקופת פריימריז.

טלב אבו עראר: זה בסדר.

דוד אמסלם: עוד לא, עוד לא תקופת בחירות.

טלב אבו עראר: כל אחד קיצוני.

דוד אמסלם: טלב, יש לנו עוד זמן לבחירות, אבל בוא נתקדם.

טלב אבו עראר: חובתו של כל מוסלמי לדאוג לאסיר, אפילו מהאוכל שלו להאכיל אותו, לשמור עליו, לתת לו את הכבוד שלו.

טלב אבו עראר: מה שאני באמת רואה, כמדינת ישראל, לא מדובר על יהודי או ערבי.

טלב אבו עראר: אני מדבר על כולם.

טלב אבו עראר: לא נתווכח ולא נריב.

טלב אבו עראר: זה מחבל, זה רוצח.

<מאיר אינדור: אבל אתה לא בא לדיונים על אסירים רגילים.

<מאיר אינדור: אתה מופיע רק על המחבלים.

טלב אבו עראר: חבר הכנסת, מותר לו לדבר?

טלב אבו עראר: הוא חייב לצאת.

טלב אבו עראר: הוא לא חבר כנסת ואסור לו לפנות לחבר כנסת.

דוד אמסלם: באמת, אני אוציא אותך.

דוד אמסלם: אדוני, אתה תקבל את זכות הדיבור ואני מבקש לא להפריע.

<מאיר אינדור: בבקשה, רופא צריך לראות אותי, יש לי שטף דם בעין.

<מאיר אינדור: אם אפשר בגמר הדברים לדבר.

<מאיר אינדור: תודה.

דוד אמסלם: אני אתן לך את רשות הדיבור עוד מעט.

דוד אמסלם: מאיר, נכון?

דוד אמסלם: יגיע תורך, יש פה סדר.

דוד אמסלם: טלב, בבקשה.

טלב אבו עראר: עם כל הכבוד, ממשלת ישראל יודעת שהאסירים האלה או העצירים במעצר מנהלי – בואו ניקח רק את העצירים במעצר מנהלי ולא משנה אם הם בדואים, ערבים או יהודים.

טלב אבו עראר: מה זה משנה?

טלב אבו עראר: אדם שמבקש להישפט, אדם מבקש להביא אותו לבית המשפט, למה לא מביאים אותו?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: אתה יכול להגיד לי למה?

טלב אבו עראר: תענה לי, במקום להתווכח.

טלב אבו עראר: בואו נדבר תכל'ס, תכל'ס.

טלב אבו עראר: אדוני יושב-ראש הוועדה, למה לא לוקחים אותו לבית המשפט?

דוד אמסלם: אני אתן לך תשובה ובזה נגמור.

דוד אמסלם: מעצר מנהלי זה בכלל מהתקופה הבריטית.

אוסאמה סעדי: עכשיו הכנסתם את זה לחוק הישראלי.

טלב אבו עראר: זה בחוק הישראלי.

דוד אמסלם: אני מסביר שזה קיים גם בעולם, גם בארצות הברית וכולי.

דוד אמסלם: מדינות שמתמודדות עם טרור זקוקות לכלי הזה למרות שהוא כלי בעייתי.

דוד אמסלם: בוא תתקדם.

דוד אמסלם: דרך אגב, במדינות ערב בכלל אין מעצרים מנהליים.

דוד אמסלם: יש היעלמויות מנהליות.

טלב אבו עראר: אבל לשבוע ימים, שבועיים, לא לחודשים.

טלב אבו עראר: יש אנשים שהם שנה, שנתיים.

טלב אבו עראר: כל עריץ, כל אדם, כל מדינה, כל אימפריה שיכולים להגיע לשיא, יורדים על הפנים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: ג'מעה, בבקשה.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על 1,600 אסירים ששובתים כבר ארבעים יום.

ג'מעה אזברגה: זה סיפור שמעניין את כולם ולא משנה אם אנחנו מתעלמים מזה.

ג'מעה אזברגה: העניין קיים לטוב ולרע.

ג'מעה אזברגה: לא יאהב את זה אורן חזן.

ג'מעה אזברגה: אני לא אוהב מה שהוא אומר, הוא לא אוהב מה שאני אומר אבל זאת מציאות.

ג'מעה אזברגה: וצריך להתמודד איתה.

ג'מעה אזברגה: אתה קורא להם מחבלים או קורא להם רוצחים.

דוד אמסלם: אני לא קורא להם רוצחים.

דוד אמסלם: קורא להם מחבלים.

דוד אמסלם: יש להם הגדרה.

ג'מעה אזברגה: אנחנו חלוקים על ההגדרה.

ענת ברקו: מה אתה חושב עליהם?

דוד אמסלם: מה אתה קורא לו?

דוד אמסלם: מה אתה קורא לו?

ג'מעה אזברגה: אסיר.

דוד אמסלם: לא הבנתי, הוא גנב טייפ?

דוד אמסלם: הוא רוצח נתעב, מחבל.

דוד אמסלם: הוא רוצח יהודים בגלל שהם יהודים.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש אתה?

ג'מעה אזברגה: לא.

דוד אמסלם: איך אתה קורא לו.

יוסף ג'בארין: עכשיו אתה הגזמת.

יוסף ג'בארין: לא אמרתי שיש לזה הגדרה.

דוד אמסלם: אמרתי, כן.

דוד אמסלם: תפתח חדשות, מה קורה.

דוד אמסלם: בית המשפט קורא להם מחבלים.

דוד אמסלם: אתה קורא לו אסיר?

אוסאמה סעדי: לא קורא להם מחבלים.

יוסף ג'בארין: אתה מחליט - - - אתה תתבייש בעצמך.

דוד אמסלם: אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה.

יוסף ג'בארין: אתה תכבד אותנו.

דוד אמסלם: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

יוסף ג'בארין: חיילי צה"ל פושעי מלחמה זה מתאים לכם?

דוד אמסלם: חיילי צה"ל בהגדרה לא פושעי מלחמה.

דוד אמסלם: זאת הבעיה שלך.

דוד אמסלם: אני מבקש להוציא אותו.

דוד אמסלם: תצא החוצה, חצוף.

דוד אמסלם: עוכר ישראל אתה.

דוד אמסלם: אתה תומך בטרור.

דוד אמסלם: לא מתבייש.

דוד אמסלם: הוא קורא לחיילי צה"ל פושעי מלחמה.

דוד אמסלם: לא מתבייש.

דוד אמסלם: אתה חי פה בגלל חיילי צה"ל.

דוד אמסלם: לא מתבייש.

דוד אמסלם: אתה קורא לעצמך אזרח ישראלי, אתה?

דוד אמסלם: חוצפן.

דוד אמסלם: עז מצח.

דוד אמסלם: אוסמה, אני לא רוצה להוציא אותך.

אוסאמה סעדי: את יוסף ג'בארין על שני משפטים הוצאת.

אוסאמה סעדי: מה זה?

דוד אמסלם: אוסמה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

דוד אמסלם: גם אותך לא הוצאתי.

דוד אמסלם: תלוי מה אומרים ואיך.

ג'מעה אזברגה: אתה יודע מה?

ג'מעה אזברגה: הכי קל לא להוציא.

ג'מעה אזברגה: אנחנו יכולים לצאת.

דוד אמסלם: זה כמו האסירים.

ג'מעה אזברגה: אל תגיד לי ככה.

ג'מעה אזברגה: אתה ככה.

ג'מעה אזברגה: אל תגיד לי ככה, בסדר?

דוד אמסלם: אורן חזן, עוד תנועה אחת אני מוציא אותך.

ג'מעה אזברגה: כבר אלף תנועות עשה ולא הוצאת אותו.

דוד אמסלם: אני אומר לך שאני מוציא אותו בפעם הבאה.

דוד אמסלם: אל תדאג, סמוך עליי.

ג'מעה אזברגה: אני ציפיתי לשמוע משירות בתי הסוהר, יש לנו 1,600 אסירים ששבתו ארבעים יום.

ענת ברקו: 850 שבתו.

ג'מעה אזברגה: תקשיבי, אולי תשמעי אותי.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ברקו, חברת הכנסת ברקו, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

אוסאמה סעדי: התחילו 1,600, את לא שומעת מה הוא אומר?

אוסאמה סעדי: מה את לא שומעת?

דוד אמסלם: אוסמה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

ענת ברקו: התחילו, התחילו.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ברקו, אני לא רוצה להוציא אותך.

דוד אמסלם: אני כבר קראתי לך לסדר פעם שנייה.

ג'מעה אזברגה: אני מבקש לשמוע דיון הוגן, סביר, לשמוע גם תוצאות.

ג'מעה אזברגה: בכל זאת 1,600 אנשים שהיו ארבעים יום בשביתה זה דבר שצריך לעניין כל אחד, לא חשוב מה המניעים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו צריכים להתמודד עכשיו עם מצב נתון.

ג'מעה אזברגה: המצב הנתון זה 1,600 אנשים ששובתים ארבעים יום.

ג'מעה אזברגה: זה מעניין.

ג'מעה אזברגה: אני ציפיתי גם לשמוע משירות בתי הסוהר.

ג'מעה אזברגה: שמענו מאוסמה, שהוא חקר את הנושא.

ג'מעה אזברגה: כל מה שאומרים זה ללכת לטלוויזיה, הכול מצולם, לעשות סימפוזיון ובחירות, זה בסדר, אבל זה לא צריך להיות בצורה כזו.

ג'מעה אזברגה: לדעתי זה בכלל לא מכובד.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה להביע זעזוע מההשוואה שלך, אדוני.

ג'מעה אזברגה: כבר יותר מפעם אחת שמעתי ממך על איך זה במדינות ערב.

ג'מעה אזברגה: ההשוואה לא נכונה.

ג'מעה אזברגה: אתה תשווה אותי לאזרחי ישראל ואל תשווה אותי למדינות ערב.

ג'מעה אזברגה: אני תושב ישראל, אני נמצא בארץ ואני אזרח ישראלי.

ג'מעה אזברגה: אל תסיט את הדיון למקום אחר.

דוד אמסלם: תן לי, אני אענה לך.

דוד אמסלם: אני מכבד אותך ואני רואה אותך כאזרח ישראלי כמוני, לא יותר ולא פחות.

ג'מעה אזברגה: גם אני מכבד אותך, אבל למה אתה משווה אותי כל פעם למדינות ערב?

ג'מעה אזברגה: זה לא מקובל.

דוד אמסלם: אני אסביר מדוע.

דוד אמסלם: אני חושב שמחבל זה מחבל ויש גם מחבלים יהודים.

דוד אמסלם: יש כמה, בודדים, אבל יש.

דוד אמסלם: אני מתעב אותם ואני חושב שהם צריכים להיות נמקים בבתי הכלא כל חייהם.

דוד אמסלם: יהודי שרצח ערבי רק בגלל שהוא ערבי.

דוד אמסלם: אני רואה בן אדם.

דוד אמסלם: אבל כאן אני רואה משהו אחר.

דוד אמסלם: אתם באים להגן על רוצחים של יהודים וזה הסיפור שלי.

דוד אמסלם: הרי אתם באים בשם הלאומיות הערבית אז אני אומר: בוא נבדוק מה קורה בסביבה שלנו.

ג'מעה אזברגה: הייתה יוזמה של אוסמה והיוזמה הזאת התקבלה.

ג'מעה אזברגה: אתה צריך לשמוע את כל הצדדים.

אוסאמה סעדי: אתה עשית את הדיון הכללי.

אוסאמה סעדי: באנו, השתתפנו ואמרנו מה שאמרנו גם לגבי אסירים ביטחוניים וגם לגבי אסירים כלליים.

אוסאמה סעדי: יש הגדרה של אסירים ביטחוניים ואנחנו אומרים שיש בעיה עם האסירים הביטחוניים והזכויות שלהם ולכן אנחנו מקיימים דיון.

ג'מעה אזברגה: עכשיו להסיט את הדיון למקום אחר?

דוד אמסלם: מבחינתנו, בסופו של עניין, אני רואה הבחנה מאוד ברורה בין מחבל לבין בן אדם שפועל על רקע פלילי.

דוד אמסלם: אלה שני דברים שונים וככה אני רואה את זה.

דוד אמסלם: אני חושב שכל אזרחי מדינת ישראל היהודים רואים את זה.

ג'מעה אזברגה: מותר לך לראות וגם מותר לי לראות אחרת ממך.

ג'מעה אזברגה: לגיטימי.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה לפתוח לך איזה צוהר היות ואתה בא בשם זכויות נעלות שאנחנו במדינת ישראל מקדשים אותן.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך לפעמים: אם אתה כבר בא, בוא תראה מה קורה בסביבה הערבית, לא היהודית.

דוד אמסלם: הערבית.

דוד אמסלם: הרי בסוף מדובר פה על יהודים וערבים.

דוד אמסלם: הרי אני לא עושה את ההבחנה.

דוד אמסלם: אתה עשית את ההבחנה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אמרתי שאני לא רואה חברי כנסת יהודים שיבואו להגן על עמי פופר או יגאל עמיר.

דוד אמסלם: לא רואה.

דוד אמסלם: ואם הם יבואו, אני מניח שאני אדבר אתם ככה.

דוד אמסלם: אבל אצלכם זה שונה.

דוד אמסלם: בוא נמשיך.

דוד אמסלם: עוד מעט נשמע את השב"ס.

ג'מעה אזברגה: בינתיים יש מיעוט ויש רוב.

דוד אמסלם: אתה הבנת אותי.

דוד אמסלם: אני הבנתי אותך.

ג'מעה אזברגה: אבל אני מוכן להתדיין אתך גם על הנושא שאתה פתחת.

ג'מעה אזברגה: זה בכלל נושא אחר לגמרי ואני גם מוכן לדיון.

ג'מעה אזברגה: אני סיימתי את הדברים שלי.

דוד אמסלם: בסדר, תודה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

דוד אמסלם: אחריו אמיר.

זוהיר בהלול: אני רוצה לדבר לרציונל ולא לאמוציות.

זוהיר בהלול: דודי, אני מודה לך על המשפט שהשתמשת בו, שאתה מתעב כל רוצח בגלל מוצאו של הנרצח.

דוד אמסלם: בוודאי.

זוהיר בהלול: אז אני מודה לך כי יצקת בתוך הדיון הזה קצת ערכים וזה מאוד חשוב.

זוהיר בהלול: כמבוא אני רוצה לומר לך שאני באופן אישי – יש לך הרבה שעות איתו.

אורן אסף חזן: אין לנו הרבה שעות.

דוד אמסלם: זה לא דיבור.

דוד אמסלם: לפעמים יש לי פה הפרעות ואני צריך לסדר אותן כדי לשמוע.

אורן אסף חזן: אני המלאך שיושב לו על הכתף.

זוהיר בהלול: אתה עושה לו הפרעות קשב וריכוז.

דוד אמסלם: בבקשה, זוהיר, נשמה.

זוהיר בהלול: כמבוא אני רוצה לומר לך שאני באופן אישי הלכתי לכרמיאל לנחם את משפחת בקל, בזמנו, שהבן שלה שהוא חייל נרצח על לא עוול בכפו.

זוהיר בהלול: אז אני מנסה להתנתק מכל השיח המתלהם הזה, שמתנהל כאן בחדר הזה.

זוהיר בהלול: אגב, גם חברי, העיתונאי הידוע בישראל נחום ברנע, ששכל את בנו בזמנו, הלכתי אל ביתו בדחילו ורחימו, ברגליים רועדות כדי לנחם אותו.

זוהיר בהלול: הוא חיבק אותי.

זוהיר בהלול: אני זוכר.

זוהיר בהלול: אלה רגעים שצרובים מאוד בתודעה שלי.

זוהיר בהלול: אבל צריך לזכור כמה דברים.

זוהיר בהלול: ראשית, לאסירים ככל שיהיו, הם אסירים שיש להם זכויות ויש גם אמנות בין-לאומיות שמדברות על זכויותיו של אסיר בלי כל קשר למעשיו.

זוהיר בהלול: זה דבר אחד.

זוהיר בהלול: דבר שני, בהקשר הזה, חלק מאסירי העבר הפכו להיות מנהיגים ברשות הפלסטינית.

זוהיר בהלול: חלק מהאסירים דהיום שקרויים מחבלים, הם מנהיגי המחר שמדינת ישראל תצטרך להתמודד אתם ולהידבר איתם.

אמיר אוחנה: זוהיר, אמרת "קרויים".

אמיר אוחנה: הם לא?

זוהיר בהלול: כבר אמרתי, הייתה פרשה אתי שלושה שבועות בעמודים הראשונים ואמרתי את דעתי בעניין הזה.

אורן אסף חזן: זוהיר לא חושב שהם מחבלים.

זוהיר בהלול: מי שהורג, מי שמחסל – אתה רוצה - - -

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם בדיון.

דוד אמסלם: עוד לא שמעתי את השב"ס ובשביל זה באנו.

זוהיר בהלול: אני לא אגזול את זמנם.

זוהיר בהלול: אנחנו הרי חותרים בכל הדיונים האלה בכנסת ומחוץ לכנסת, במדינה בכלל אנחנו חותרים למשהו אחר.

זוהיר בהלול: מותר לשלטון המקומי מה שאסור לאחרים.

דוד אמסלם: בבקשה, זוהיר.

זוהיר בהלול: אם אנחנו חותרים להשיג איזשהו פתרון כדי שהילדים והנכדים שלך ושלי, של אוסמה ושל ג'מעה ושל כולם יחיו באווירה אחרת, אנחנו צריכים גם להתמודד עם הסוגיה הזאת.

זוהיר בהלול: כמו שקרה באירלנד בהסכם יום השישי האחרון.

זוהיר בהלול: כמו שהיה באירלנד.

זוהיר בהלול: הפרוטסטנטים והקתולים טבחו אחד בשני 29 שנים ובסופו של דבר, דודי אמסלם, הם נאלצו אחרי ההסכם הזה – לא נאלצו.

זוהיר בהלול: החיים גרמו להם לחיות בשלום.

זוהיר בהלול: לא שמדובר במאסטר-פיס.

זוהיר בהלול: לא שמדובר בהסכם חסר תקדים, אבל הם הניחו את החרבות ואת הנשקים ואחד, שאני לא זוכר את השם שלו, זה שטבח וזה שחיבל הפך להיות אחד מאבירי השלום שם באזור.

זוהיר בהלול: אז אנא, כשאנחנו מדברים על העניינים האלה אל תתלהמו.

זוהיר בהלול: תחשבו שגם אותו איש שטבח באחר והרג אותו גם על לא עוול בכפו יש אימא, יש בנים ויש ילדים.

זוהיר בהלול: צריך לחשוב על הדברים האלה וגם לפזול לקראת מחר ולהבין שעם חלק מאלה אנחנו נצטרך לבנות את המחר שלי ושלך.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אמיר אוחנה, בבקשה.

דוד אמסלם: אחריו אורן חזן.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני, אנחנו עוסקים פה בזכויות, במירכאות, של אנשים שעשו את הגרוע מכול.

אמיר אוחנה: ואני לא שם אותם על אותו מישור עם רוצחים אחרים.

אמיר אוחנה: אני רוצה להסביר למה.

אמיר אוחנה: אם מדברים על הרס בתים או מדברים על תנאים של אסירים ביטחוניים, הכי קל שאם אתה לא מקיים את אותה ענישה או אותם תנאים כלפי עמי פופר, ג'ק טייטל וכולי – זאת גזענות.

אמיר אוחנה: זאת לא גזענות.

ג'מעה אזברגה: זה סופר-גזענות.

אמיר אוחנה: זה לא גזענות ואני אסביר גם למה.

אמיר אוחנה: מכיוון שאנחנו מטפלים פה בנושא שהוא מכת מדינה.

אמיר אוחנה: כשאני מדבר על רוצחים יהודים שרצחו ערבים כי הם ערבים, כמה אני צריך?

אמיר אוחנה: כף יד אחת?

אמיר אוחנה: אולי שתיים.

אמיר אוחנה: זאת לא מכת מדינה, זאת לא תופעה.

ג'מאל זחאלקה: מה עם הטייסים שהפציצו בעזה?

ג'מאל זחאלקה: 2,200 - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, זחאלקה.

אמיר אוחנה: תעמוד דום ותצדיע כשאתה מדבר על הטייסים.

אמיר אוחנה: בזכותם אתה פה.

דוד אמסלם: זחאלקה, אל תפריע לנו בדיון הזה עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: שמעתי שהדיון משעמם אז באתי.

דוד אמסלם: כל פעם שאתה בא, אתה בא להפריע?

אורן אסף חזן: קח, שיהיה לך במה להתעסק בזמן שאתה פה.

אורן אסף חזן: הוא חושב שזה משחק.

אוסאמה סעדי: כמה פעמים כבר אפשר?

אוסאמה סעדי: זה כבר ריטואל.

אוסאמה סעדי: עזוב את זה.

אוסאמה סעדי: אנחנו גם בצום, תכבד את זה.

דוד אמסלם: אוסמה, אוסמה.

אוסאמה סעדי: שיפסיק עם הטורטית כל הזמן.

אמיר אוחנה: כשאנחנו מנסים לספור כמה ערבים רצחו יהודים כי הם יהודים, כמה כפות ידיים נצטרך?

אמיר אוחנה: אצטדיון מלא בכפות ידיים נצטרך.

אמיר אוחנה: זו מכת מדינה, זו תופעה שצריך לטפל בה גם באמצעים לא קונבנציונליים.

אמיר אוחנה: דיברנו על הריסת בתים, אבל זה לא רלוונטי בדיון הזה.

אמיר אוחנה: מבחינת תנאי אסירים – המינימום שהחוק הבין-לאומי מחייב את ישראל.

אמיר אוחנה: המינימום.

אמיר אוחנה: זה מה שהם צריכים לקבל ולא מילימטר אחד יותר.

אמיר אוחנה: כך צריך להיות לגבי אסירים ביטחוניים ולא צריך להיות כלפי אסירים אחרים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני אהיה הכי פשוט בעולם, אם היינו עושים את הדבר הנכון לעשות, שכל מחבל היה מסיים עם כדור בראש, לא היינו צריכים לשבת בדיון הזה.

אורן אסף חזן: יש מצוקה בבתי הכלא ואמרתי כבר קודם שיש מספיק מקום מתחת לאדמה.

אורן אסף חזן: אני אומר לכם בפנים, כל אחד ואחד מכם - - -

אוסאמה סעדי: את זה אפשר להגיד בוועדה שלך, אדוני היושב-ראש?

אוסאמה סעדי: את זה אפשר להגיד בוועדה שלך?

אוסאמה סעדי: הוצאת את יוסף ג'בארין אמר על פושע מלחמה, אבל זה כבר חזר על זה פעם אחת, פעם שנייה.

אוסאמה סעדי: הוא מסית לרצח, מסית לרצח.

אורן אסף חזן: לא מסית לרצח.

אורן אסף חזן: הוצאה להורג מוסדרת.

אוסאמה סעדי: הוצאה להורג מוסדרת זה בסדר?

אוסאמה סעדי: זה חוקי?

אורן אסף חזן: נכון, נכון.

אוסאמה סעדי: יש בית משפט, אמרתם שיש בית משפט.

דוד אמסלם: אוסמה, רק שנייה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, אני מבקש שתבהיר את הדברים שלך כדי שיירגעו.

דוד אמסלם: אני מבין ממך שהכוונה שלך היא שאם יש חוק כזה.

אורן אסף חזן: ודאי, ודאי.

אוסאמה סעדי: ודאי?

אוסאמה סעדי: חזרת בך?

אוסאמה סעדי: תהיה אמיץ.

אוסאמה סעדי: ישר תגיד.

אורן אסף חזן: אני אומר לך שלו זה היה תלוי בי, מחר בבוקר היו מוציאים להורג כל אחד ואחת מהמחבלים שיושבים בבתי הסוהר.

אורן אסף חזן: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה והכי פשוטה.

דוד אמסלם: על פי חוק.

אורן אסף חזן: בוודאי על פי חוק.

אורן אסף חזן: אגב, כבר היום יש חוק הוצאה להורג.

אורן אסף חזן: הפרקליטות לא מבקשת, השופטים לא מחליטים.

אוסאמה סעדי: ואורן חזן מחליט.

דוד אמסלם: זאת עמדתו.

אוסאמה סעדי: הפרקליטות לא, בית משפט לא, אורן חזן כן.

אורן אסף חזן: אני מבין שזה כואב לך, אני מבין שזה משבש לך - - -

אוסאמה סעדי: אלה דברים מסוכנים, חמורים ביותר.

דוד אמסלם: אוסמה, אני חושב שזה לגיטימי כשחבר כנסת בא ואומר שהוא בעד עונש מוות למחבלים, לרוצחים.

אוסאמה סעדי: זה לא מה שהוא אמר.

דוד אמסלם: לדעתי זה מה שהוא אומר.

דוד אמסלם: זה מה שאני מבין ממנו.

דוד אמסלם: אבל לא חשוב, תתקדם.

דוד אמסלם: אני אמרתי שאני מתנגד לזה.

אורן אסף חזן: אוסמה, אם היית מכבד את הדמוקרטיה, היית מכבד את הסכם הרוטציה שיש לך וכבר לא היית פה.

דוד אמסלם: למה זה קשור?

דוד אמסלם: למה זה קשור?

אורן אסף חזן: כדי לחשוף את הפרצוף האמיתי שלו.

דוד אמסלם: מה זה קשור?

דוד אמסלם: אתה רוצה לדבר לעניין?

דוד אמסלם: בבקשה.

אורן אסף חזן: כן.

אורן אסף חזן: עם כל הכבוד שיש לי לחלק מחברי הכנסת, לאחרים אין לי אפילו טיפת כבוד, צריך להגיד את זה בצורה הכי ברורה.

אורן אסף חזן: בבית הסוהר לא יושבים אנשים שהלכו וחילקו ורדים בעיר העתיקה, אנשים שהלכו והושיטו יד לזקנה לחצות את הכביש.

אורן אסף חזן: יושבים שם חלאות אדם צמאי דם שאתם, לבושת כולנו מייצגים אותם פה בכנסת.

אורן אסף חזן: כל מה שהם מנסים לעשות זה לסיים את קיומה של המדינה היהודית בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: אתם מדברים על זכויות של אנשי הפח האלה?

אורן אסף חזן: מלאים במוסר כפול?

אורן אסף חזן: בעזה היום, בידי החמאס שאתם מייצגים אותו פה מוחזקים אזרחים ישראלים גם מהעדה שלך.

אורן אסף חזן: מישהו ביקר אותם?

אורן אסף חזן: מישהו יודע מה עלה בגורלו של אוורה מנגיסטו?

אורן אסף חזן: שני חיילים שלנו גיבורים נמצאים בעזה.

אורן אסף חזן: קיבלנו איזושהי בשורה?

אורן אסף חזן: אבל אני אגלה לכם סוד, אני אין לי טענה כלפיכם.

אורן אסף חזן: הכעס שלי כלפיכם ידוע וברור.

אורן אסף חזן: הבושה שאתם מקבלים כסף מהמדינה, תקציב מהמדינה, אוטו מהמדינה.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מקבלים למדינה יותר מאשר אנחנו מקבלים.

ג'מעה אזברגה: שב בשקט.

אוסאמה סעדי: אתה משלם כסף למדינה?

אוסאמה סעדי: אתה שילמת כסף למדינה?

ג'מעה אזברגה: תפסיק לשקר.

אוסאמה סעדי: אתה היית בקזינו - - -

ג'מעה אזברגה: אני שילמתי מסים - - -

אוסאמה סעדי: אתה אומר לי שאני מקבל כסף מהמדינה?

אוסאמה סעדי: אתה עושה לי טובה?

דוד אמסלם: אוסמה, אוסמה.

אמיר אוחנה: - - -

אוסאמה סעדי: תתבייש לך.

ג'מעה אזברגה: - - -

אמיר אוחנה: אני משלם בשביל המדינה הזאת - - -

ג'מעה אזברגה: כל אחד מטיף מוסר פה כאילו הוא הבוס של כל העולם.

דוד אמסלם: רבותי, אני אאפשר לאורן חזן לדבר עוד שתיים-שלוש דקות.

דוד אמסלם: אחרי זה בקצרה ברקו.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את השב"ס.

דוד אמסלם: הרי אנחנו עשינו את הדיון כדי לשמוע את השב"ס.

דוד אמסלם: זה כל הרעיון.

ג'מעה אזברגה: הלוואי שזה היה ככה.

ג'מעה אזברגה: הלוואי.

דוד אמסלם: אבל זה מה שאני רוצה.

דוד אמסלם: בוא נתקדם.

ג'מעה אזברגה: ענייני.

ג'מעה אזברגה: לא דיון עם סיסמאות.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה להגיד עוד פעם שזה שאנחנו מתביישים בהם שהם מקבלים הכול מהמדינה - - -

ג'מעה אזברגה: גם אנחנו מתביישים בך.

אורן אסף חזן: אבל עושים הכול כדי לפגוע בה, זה דבר אחד.

אורן אסף חזן: אבל אני כועס עלינו.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה, אדוני היושב-ראש?

אורן אסף חזן: כי לו הייתה לנו פה מנהיגות אמיצה אז בלי חשש ובלי פחד, ביד חזקה הייתה מתקבלת החלטה גורפת למנוע מהמחבלים שיושבים בבתי הכלא כל זכויות, עד שלא נקבל לפחות את המינימום של מה שאנחנו מבקשים כלפי האזרחים והחיילים הגיבורים שלנו שנמצאים בעזה.

אורן אסף חזן: הם מדברים רבות על כך שהם לוחמי צדק, רק מה הם מסתירים?

אורן אסף חזן: שזאת הפכה להיות תעשייה.

אורן אסף חזן: בן אדם, רגע לפני שהוא יוצא לדקור מישהו, פותח את התעריף של אבו עכבר ומסתכל כמה כסף הוא יקבל אם הוא יהרוג אדם אחד, ירצח שתי נשים, יתפוצץ באוטובוס.

אורן אסף חזן: אמרתם 72 בתולות, גם לפי המספרים שלכם - - - אני לא יודע איך אתם - - -

דוד אמסלם: בוא תסיים.

אורן אסף חזן: אני מסיים ואומר דבר אחד, אדוני היושב-ראש, הם רוצים לשבות?

אורן אסף חזן: הם רוצים להפסיק לאכול?

אורן אסף חזן: אני בעד לעזור להם.

אורן אסף חזן: אני תומך בשביתת הרעב.

אורן אסף חזן: כואב לי כאב של ממש שהיא נפסקה טרם עת.

אורן אסף חזן: ואני אומר לך עוד פעם שאין לנו שום רצון לתת יד – אני מצדיע לך על זה שאתה עושה את הדיון וגם על העמידה האיתנה שלך על הזכויות שלנו, על הכבוד של החיילים שלנו.

אורן אסף חזן: אבל אין לנו שום רצון לתת לא לכם, לא למשפחות שלכם ולא לחברים שלכם ולא לחברים של החברים שלכם – איך הוא אמר?

אורן אסף חזן: קרבה שנייה ושלישית.

אורן אסף חזן: הפסקתי כבר לספור.

אורן אסף חזן: אין לנו שום רצון לעשות לכם את החיים קלים.

אורן אסף חזן: אתם יודעים למה?

אורן אסף חזן: כי רק אם אנחנו נטפל בכם ביד חזקה, בכוח, בענישה ובהחרמה, רק אז אולי תפנימו.

אורן אסף חזן: אגב, כמו השכנים שלי שמחכים להגדרה, הפלסטינים ליד העיר אריאל אומרים לי: אתה מייצג אותנו בכנסת.

אורן אסף חזן: אתם יודעים למה?

אורן אסף חזן: כי הם לא מייצגים אותם.

אורן אסף חזן: גם הם הבינו שיותר נכון וטוב להם להיות תחת מדינת ישראל ולא תחת שלטון חולני כמו השלטון שאתם מייצגים.

אורן אסף חזן: אני קורא מפה לשב"ס – שמחתי לשמוע שהשר ארדן עמד ולא ניהל משא ומתן ולא נענה לשום דרישה.

אורן אסף חזן: אני קורא לכם גם לפקוח את העיניים ולהבין שאין מקום.

אורן אסף חזן: בתי הסוהר בישראל הם לא דיסני-לנד.

אורן אסף חזן: לא צריך טלפונים ולא צריך לימודים וזאת לא מתנה לשבת בכלא כי שפכת דם של יהודי.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: תודה, אדוני יושב-הראש, אני חושבת שלא שמעתי את חבריי מציינים כאן שום דבר על ההוצאות להורג שראינו בעזה.

ענת ברקו: הם כל כך מודאגים לזכויות אדם.

ענת ברקו: ראינו איך הוציאו אנשים להורג, תלו אותם.

ענת ברקו: ראינו עריפות של ראשים וזה לא מטריד אותם בכלל.

ענת ברקו: באשר לאסירים הביטחוניים, יש ילדים שהגיעו לכלא, אוסמה סעדי, בלי "חברי", ומה שנאמר שם היה – אני אעביר לך את כתב האישום – הגעתי לכלא בגלל התאוג'יה.

ענת ברקו: אני נכשלתי בלימודים וחשבתי שבכלא אני אקבל ציונים יותר טובים.

ענת ברקו: יסדרו לי, יעגלו לי את הפינה הזאת.

ענת ברקו: לא מקרה אחד ולא שניים של צעירים שהגיעו לכלא.

ענת ברקו: אתה בוודאי יודע את זה, אבל מה זה משנה?

ענת ברקו: במקום לחשוב איך מונעים מהם להגיע לסיטואציות הללו, איך מונעים מאנשים להשתמש בהם בצורה כל כך צינית כבשר תותחים של הרשות הפלסטינית והחמאס.

ענת ברקו: הגישה היא שבעצם צריך להרתיע את הכלל, לא ברמת הפרט.

ענת ברקו: הרתעת הפרט לא עובדת.

ענת ברקו: יש כאן ציבור שלם שיונק שנאה מהיום הראשון לחייו.

ענת ברקו: חבל שעל זה אתם לא מדברים.

ענת ברקו: חבל שאתם לא מדברים על הקורבנות של החברה הפלסטינית, הילדים הרכים הללו שמרעילים להם את המוחות.

ענת ברקו: ואלה שעושים את זה יושבים בכלא הישראלי.

אמיר אוחנה: עזבי, הם יושבים בכנסת.

אמיר אוחנה: הם יושבים פה.

ענת ברקו: אני לא רוצה להתייחס לחבריי חברי הכנסת בצורה הזאת.

אורן אסף חזן: הם לא חברים שלנו.

ענת ברקו: תרשו לי להגיד את דעתי.

ענת ברקו: אני אומרת את דעתי.

ענת ברקו: אבל יש כאלה ששיגרו צעירים לפיגועים, אדוני יושב-הראש והם הבטיחו להם שבגלל שהם קטינים הם לא יישארו בכלא הרבה זמן.

ענת ברקו: והיום הם יושבים וטוחנים עשרים שנה בכלא יחד עם המבוגרים.

ענת ברקו: עברו מאגף הקטינים לאגף של המבוגרים.

ענת ברקו: ואלה ששובתים רעב הם אלה שדחפו אותם לשם.

ענת ברקו: אלה שהשתמשו בהם.

ענת ברקו: אלה שאת הילדים שלהם הם לא שולחים לעשות פיגועים.

ענת ברקו: הילדים שלהם לומדים באוניברסיטאות בחו"ל והרשות הפלסטינית והחברה הפלסטינית מממנת אותם.

ענת ברקו: על הגב שלהם כל המושחתים האלה.

ענת ברקו: אני רוצה לברך את השר ארדן ואת שירות בתי הסוהר על הגישה המקצועית והרצינית בניהול המשא ומתן, שלא היה, עם אותם אסירים ביטחוניים שבנו על זה שאנחנו נישבר והם יגיעו לעוד כמה הישגים בעוד כמה ערוצי טלוויזיה והטבות מהטבות שונות.

ענת ברקו: אתה יודע, אדוני יושב-הראש, באירופה או בארצות הברית, כשמקריאים את הדרישות של האסירים הביטחוניים, טרוריסטים שיושבים בכלא הישראלי פשוט מתים מצחוק.

ענת ברקו: ואני מדברת על מדינות מערביות.

אמיר אוחנה: גם בעזה מתים מצחוק.

ענת ברקו: אני לא מדברת על עזה, אני מדברת על אירופה.

ענת ברקו: אני מדברת על בריטניה, אני מדברת על צרפת, אני מדברת על האמריקנים, שלא לדבר על הבידודים שיש להם בגואנטנמו.

ענת ברקו: מדברים על ערוצי טלוויזיה, על אוכל, על קלאב האסיר, על זה שאפשר ללכת לשקם.

ענת ברקו: יש להם קנטינות יותר מפותחות מאשר לחיילי צה"ל.

ענת ברקו: הלוואי שלחיילי צה"ל היה כזה מגוון בקנטינות שלהם.

ענת ברקו: טיפולים רפואיים על חשבון משלם המסים הישראלי באלפי שקלים.

אורן אסף חזן: שיסבלו וימותו.

ענת ברקו: כל יום, כל יום וכל היום.

ענת ברקו: אני אומרת ששלילת החופש היא עונש מאוד חמור, אין מה לדבר, אבל דחילקום, חלאס, מה זה הדבר הזה?

ענת ברקו: זה גם ניצול של צעירים, גם לימוד של צעירים בתוך הכלא איך להיות מחבלים מדופלמים וגם להביא את הנושא הזה מכיוון כל כך רע כאזרחי מדינת ישראל.

ענת ברקו: זה לא נכון ואני מבקשת שחבריי, חברי הכנסת מהרשימה המשותפת – לא כולם חבריי אבל חלקם כן – ייקחו את הדברים הללו ברצינות ובאמת לא יצטיירו באופן כה שלילי בקרב הציבור הישראלי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: התפיסה המודרנית של כליאת בני אדם מבוססת על כך שכליאה היא העונש ולא למען ענישה.

ג'מאל זחאלקה: זה punishment not for punishment, כלומר אסיר לא נכנס לכלא כדי שיטילו עליו עונשים מעונשים שונים.

ג'מאל זחאלקה: הכליאה עצמה היא העונש.

ג'מאל זחאלקה: שלילת החופש.

ג'מאל זחאלקה: הדברים שהאסירים ביקשו הם דברים פשוטים.

ג'מאל זחאלקה: כמעט כולם היו להם בעבר, למעט, אולי, טלפונים.

ג'מאל זחאלקה: הבקשות הגיוניות.

ג'מאל זחאלקה: הנציבות הסכימה להן בעבר ועכשיו נשללו מהן בגלל השינויים הפוליטיים בארץ.

ג'מאל זחאלקה: מסיבות פוליטיות ולא מסיבות של דברים שהתרחשו בבתי הכלא עצמם.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא היו אירועים מיוחדים בבתי הכלא שהצריכו את הענישה הזאת ושלילת הזכויות שהיו לאסירים.

ג'מאל זחאלקה: הדבר היחידי שעלה בתחילת שנות האלפיים הוא עניין הפלאפונים בבתי הסוהר.

ג'מאל זחאלקה: בגלל זה הכניסו את העניין של ההפרדה בביקורים וכל מיני דברים כאלה.

ג'מאל זחאלקה: אני הצעתי בזמנו, ואני חושב שזה הגיוני, שיתאפשר להם טלפון מצותת למטרה מסוימת.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה משרת את כל המטרות וימנע את העניין של הכנסת פלאפונים לבתי הסוהר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה טיפשי לא לאפשר זאת כי זה מאפשר לרשויות פיקוח ביטחוני צמוד.

ג'מאל זחאלקה: לעומת זאת, לא לכל הטלפונים הם יכולים להאזין, כפי שאני מבין.

ג'מאל זחאלקה: הרי הפרדוקס של הפלאפונים, ועל זה לא מדברים בשב"ס, שכל פלאפון שתופסים לא תופסים.

ג'מאל זחאלקה: כל טלפון שעולים עליו, מצותתים לו.

ג'מאל זחאלקה: לא הולכים לתפוס אותו כי הם רוצים לדעת מה קורה.

ג'מאל זחאלקה: והבעיה של שירות בתי הסוהר ושל גורמי ביטחון אחרים היא שיש טלפונים שהם לא יודעים עליהם.

ג'מאל זחאלקה: שם הם חוששים שקורים כל מיני דברים ולכן עושים כל מיני דברים נגד אסירים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאת העניין הזה אפשר לסיים.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לדיון הגיוני, לא אמוציונלי, בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהעניין הספציפי הזה הוא לטובת כל הצדדים.

ג'מאל זחאלקה: זה גם ירגיע את הרוחות.

ג'מאל זחאלקה: השקט בבתי הסוהר במשך שנים רבות היה גם בגלל זה שהאסירים קיבלו את הזכויות שלהם בצורה מסודרת.

ג'מאל זחאלקה: זה לא הפריע לביטחון, זה לא הפריע לשום דבר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לקחת בחשבון שאסירים קשורים לעם הפלסטיני, הם בני העם הפלסטיני, הם חלק מהסכסוך.

ג'מאל זחאלקה: ומי שפניו לשלום, פניו להסדר צריך לתת זכויות אנוש לאנשים בבתי הסוהר על פי מה שמקובל היום בעולם.

ג'מאל זחאלקה: החוק הבין-לאומי הוא קצת בעייתי בעניין הזה.

אורן אסף חזן: פה הוא בעייתי.

אמיר אוחנה: החוק הבין-לאומי בעייתי.

ג'מאל זחאלקה: גם בכנסת דיברנו כאן בישיבת ועדת הפנים בכנסות הקודמות על זכויות האסירים, על סל זכויות בסיסיות לאסיר, על מרחב מחייה לאסיר ועל כמה מטר צריך להיות פר אסיר – 2 מטר, 4 מטר, 6 מטר.

ג'מאל זחאלקה: יש סטנדרטים אירופיים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה ששוללים ומענישים, יש כאן יצר של נקמנות ולא משהו שמשרת מטרה כלשהי חוץ מנקם.

ג'מאל זחאלקה: היא לא מטרה ראויה.

ג'מאל זחאלקה: נקם זה לא מטרה ראויה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: מאיר, בבקשה.

<מאיר אינדור: בראשית דבריי אני מבקש לומר לך, אדוני היושב-ראש, שכל דבריך להבין את השורש איך קורה שיש פה אדווקטים לטרוריסטים, נכונים ומדאיגים אותי כזקן החבורה פה.

<מאיר אינדור: בראשית החתימה של הסכמי אוסלו אמרו מומחים ליחסי ערב וישראל שהחשש שלהם הוא שתהיה זליגה של הטרור או של הלאומנות הפלסטינית לתוככי ישראל וזה מתרקם פה בקצה הזה של השולחן.

<מאיר אינדור: מאוד מדאיגה אותי ההקצנה הזאת כבן לגליל, כמי שגדל בין החברה הערבית.

<מאיר אינדור: אני לא אומר שהם לא מייצגים את החברה הערבית.

<מאיר אינדור: מדאיג אותי שהם נבחרים מחדש על המסלול הזה של תמיכה באנשי טרור.

<מאיר אינדור: מאוד מדאיג.

<מאיר אינדור: לכן דבריי אינם מכוונים אליהם.

<מאיר אינדור: אני רואה אותם כחלק משרשרת המזון של הארגונים תומכי הטרור, כשהם נמצאים בקצה והם בנו פה איזושהי חממה לתמיכה במחבלים.

דוד אמסלם: מאיר, ברשותך, אני מבקש ממך להתייחס לגופו של עניין.

<מאיר אינדור: אני מגיע לגופו של עניין.

<מאיר אינדור: אדוני, נאמרו פה דברים על צה"ל.

<מאיר אינדור: כסגן אלוף בצבא וכמי שנפצע בפעולה מול אנשי טרור אני רוצה לומר לצעירים שאני נפצעתי כתוצאה מהוראות פתיחה באש המגבילות.

<מאיר אינדור: נפצעתי מרימון אחרי שקראתי להם לצאת.

<מאיר אינדור: את המחיר ששילמתי אני רוצה להזכיר פה לכל הנוכחים ולאלה שצופים בנו.

<מאיר אינדור: אין כמו צה"ל צבא מוסרי ומי שקורא לטייסים רוצחים וכאלה דברים, בוז לו.

<מאיר אינדור: עכשיו נגיע לעצם העניין.

<מאיר אינדור: אני פונה אל שירות בתי הסוהר ולוועדה, אנחנו לא מסכימים עם הסיום של השביתה.

<מאיר אינדור: קודם כל, לא הצלחנו להגיע לשום שיח וסיג עם שירות בתי הסוהר כנפגעי עבירה למרות שמגיע לנו לדעת על תנאי האסירים שפגעו בנפגעים.

<מאיר אינדור: על פניו, אנחנו חושבים שצריך להעמיד לדיון את הסיפור של הליכוד החברתי הזה במסת הטרוריסטים.

<מאיר אינדור: במדינה שנלחמת בטרור לא יעלה על הדעת שיינתן מעמד של סמי שבויי מלחמה.

<מאיר אינדור: במה זה מתבטא, רבותי קציני השב"ס וכל הנוכחים פה?

<מאיר אינדור: בעובדה שהם לא יוצאים לעבודה, למשל, בעובדה שהם קולקטיב, בעובדה שיש להם תנאים שונים מאסירים פליליים.

<מאיר אינדור: זה הדבר שאנחנו מתקוממים עליו.

<מאיר אינדור: אנחנו חושבים שמחבלים חייבים להיות במעמד של קרימינלים לכל דבר.

<מאיר אינדור: אשר על כן, גם הביקורים של חברי הכנסת, שחלקם שימשו בעבר להברחה של אמצעי טרור או תומכי טרור, גם הם לא ראויים בחברה מתוקנת.

<מאיר אינדור: ולכן, הסיום של השביתה בעינינו – אני מביא גם את בקשתה של משפחת גולדין – הסגנון של הכפלת מספר הפגישות כאשר משפחת גולדין אינה מקבלת את הגופה, גם משפחת שאול וגם שני האזרחים הישראלים, מבחינתנו זה הסתיים בפיאסקו.

<מאיר אינדור: אתם יכולים להגיד שטוב שלא נכנענו יותר, אבל צריך לקיים דיון מחודש האם מעמד האסירים-המחבלים יש להם בכלל הגנה של חוקת ז'נבה, והתשובה היא לא, למיטב הייעוץ המשפטי שקיבלנו.

<מאיר אינדור: האם יש להם אפשרות של חסות תחת הצלב האדום?

<מאיר אינדור: התשובה היא לא.

<מאיר אינדור: הדוגמה שצריכה להיות מולנו היא כלא גואנטנמו שיחסית מתקרב במדינה מאוד דמוקרטית לסטנדרט שהיה צריך להיות על המחבלים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לעבור למשרד לביטחון הפנים, לשב"ס.

דוד אמסלם: אשר, ברשותך הייתי רוצה לשמוע שלושה דברים.

דוד אמסלם: האחד, מה היו הדרישות של האסירים והשני, מה היה בעבר בלי קשר.

דוד אמסלם: השלישי, מה המצב היום, כלומר תנו לנו דוח מצב מה קורה עכשיו.

וקנין: קודם כל, באנו לדיון על שביתת הרעב.

דוד אמסלם: בהיבט של שביתת הרעב.

וקנין: אני אצמד רק לשביתת הרעב ואתייחס לנתונים.

דוד אמסלם: התכוונתי לשאול מה הדרישות שלהם כתוצאה מהשביתה.

וקנין: אני מדבר על כל הדיון.

וקנין: אנחנו באנו לדיון על שביתת הרעב.

דוד אמסלם: עזוב, עזוב.

דוד אמסלם: כל זה היה סמי-דיון כדי שאתה תבוא ותגיד לנו: רבותי, אני עד היום לא הבנתי על מה הם שבתו ואין לי גם מושג למה הם רוצים להפסיק.

וקנין: לכן אני אעזור לך להיצמד לנתונים העובדתיים כדי שיהיה ברור.

וקנין: קודם כל, כמה משפטים.

וקנין: ראשית, יש 6,200 אסירים ביטחוניים במדינת ישראל.

וקנין: שביתת הרעב הסתיימה אחרי היום ה-41.

וקנין: בשיא שלה היא כללה 1,350 אסירים ויותר מ-750 אסירים במהלך הדרך הפסיקו מרצונם הם את שביתת הרעב.

וקנין: סיימנו אותה עם 830 אסירים.

וקנין: אלה הנתונים.

דוד אמסלם: בדרך כלל יש פילוח של חמאס, פתח וכו'?

וקנין: אני אסביר כי זה באמת חשוב.

וקנין: שביתת הרעב הובלה באופן ברור על ידי מרואן ברגותי.

וקנין: השביתה הזאת היא של ארגון הפתח.

וקנין: רק כדי לסבר את האוזן, כמעט 14 שנה הפתח לא שבת רעב.

אוסאמה סעדי: הם לא השתתפו בשביתה הגדולה ב-2014?

אוסאמה סעדי: חלקם שבתו.

וקנין: למיטב זכרוני, מי שהוביל אז את השביתה היה החזית העממית.

דוד אמסלם: חברים, בואו נשמע אותו.

אוסאמה סעדי: רק לדייק.

וקנין: יש כ-2,800 אסירים מהפתח וקרוב ל-4,000 אסירים שחיים בתוך האגפים של הפתח.

וקנין: הם נקראים "לא משויכים" או "לא מצהירים על השתייכות ארגונית".

וקנין: בסופו של דבר, בין רבע לשליש מכלל אסירי הפתח, תלוי איך אתה סופר אותם, הצטרפו לשביתה.

וקנין: מה המדיניות ואיך ניגשנו לשביתת הרעב?

אוסאמה סעדי: לפני זה, מה הדרישות?

אוסאמה סעדי: היושב-ראש שאל.

וקנין: תאמין לי, יש לי את הדרישות המדויקות.

אוסאמה סעדי: לפני המדיניות, איך ניגשו, מה הדרישות.

וקנין: אבל אני מדבר.

דוד אמסלם: תן לו, תכבד אותו.

וקנין: אבל בגלל שחשוב לך אני אציג.

דוד אמסלם: לא, אתה תתקדם בקצב שלך.

דוד אמסלם: אמרתי קודם, אתה תגיד לנו גם מה היו הדרישות שלהם.

דוד אמסלם: אני מניח שבהמשך הדרך אתה תגיד.

וקנין: אין שום בעיה.

וקנין: אנחנו ניגשנו לשביתת הרעב כשהמדיניות הייתה מדיניות הכלה של השביתה.

וקנין: במדיניות הזאת נוידו לא מעט אסירים, חסמנו סלולריים.

דוד אמסלם: תסביר לנו.

דוד אמסלם: הציבור בארץ יודע שהייתה שביתה ולא מבין למה.

דוד אמסלם: מה היו הדרישות?

דוד אמסלם: מה קרה?

דוד אמסלם: מרואן ברגותי קם בבוקר והחליט לעשות שביתת רעב.

דוד אמסלם: קודם כל תן לי את תפיסת העולם שלך או את ההערכות שלכם מדוע מרואן ברגותי, הוא עצמו החליט לעשות שביתת רעב.

דוד אמסלם: אחרי זה תגיד לנו מה הסיבות שהוא מכר לציבור.

דוד אמסלם: אלה שני דברים שונים.

וקנין: ההערכה שלנו, והיא לא רק שלנו אלא גם של גופים נוספים, שמדובר במניעים פוליטיים של אדם שהוביל אסירים.

וקנין: רק כדי להגיד לכולם, יש לא מעט אסירים שלא מכירים או לא הכירו את הסיבות לשביתת הרעב.

וקנין: הם אמרו את זה, לא אני אומר את זה.

וקנין: בתוך הדרישות, וחשוב לומר את זה, בגדול לא הייתה הרעה של תנאים.

דוד אמסלם: שום דבר.

וקנין: כלום.

וקנין: לא הייתה הרעה של תנאים.

וקנין: חלק מהתנאים שמדברים עליהם הם מלפני חמש-שש שנים, אבל בגדול לא היה פה איזשהו אקט.

וקנין: יותר מכך ועל מנת לסבר את האוזן, התנאים של אסירי הפתח טובים מהתנאים של אסירי החמאס בעקבות החלטה של הקבינט הביטחוני.

וקנין: זאת אומרת שלא היה פה משהו ספציפי אל מול אסירי הפתח.

וקנין: אגב, יש 18 סעיפים של דרישות.

וקנין: הם ביקשו ביקור שני, ותכף נרחיב על זה בכמה מילים.

וקנין: הם רצו להפסיק החזרה של משפחות במחסומים, טיפול במנועים, טלפונים ציבוריים, הגדלה של כמות ערוצי הטלוויזיה, לימודים אקדמיים, התאוג'יה שמדובר עליה.

אוסאמה סעדי: טיפול רפואי.

וקנין: לא הייתה החלטה להחמיר את הטיפול הרפואי או משהו כזה.

דוד אמסלם: רצו אקסטרה.

וקנין: אני לא יודע מה רצו.

דוד אמסלם: אולי טיפול במסאז'ים.

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: אם מישהו צריך פרוטזה הוא מחכה חודשים על גבי חודשים.

דוד אמסלם: ובארץ לא מחכים חודשים על גבי חודשים, בלי קשר לבית הסוהר?

דוד אמסלם: אבל למה מחבל צריך לחכות?

דוד אמסלם: אזרח ישראלי בחוץ יכול לחכות, אבל מחבל לא.

דוד אמסלם: זה משהו אחר.

וקנין: לא היה פה אקט של החמרה או מעשה בפועל של שינוי.

אוסאמה סעדי: אבל אתה אומר שחלק מהזכויות האלה היו לאסירים האלה לפני חמש-שש שנים.

<יוכי גנסין: אלה פריבילגיות ולא זכויות.

<יוכי גנסין: אתה יודע שאין זכאות ללימודים באוניברסיטה.

אוסאמה סעדי: היה להם, עזבו עכשיו את המינוחים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: המינוחים חשובים.

<יוכי גנסין: בית המשפט העליון קבע שזה לגיטימי.

דוד אמסלם: הרי אתם באתם לכאן וטענתם, גם החברים שלך - - -

אוסאמה סעדי: אשר מאשר, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אשר מאשר משהו אחר.

דוד אמסלם: קודם כל אתם טענתם לפגיעה בזכויות אדם.

דוד אמסלם: אומרת היועצת המשפטית של השב"ס, ואני מתחבר למה שהיא אומרת, שאלה לא זכויות.

דוד אמסלם: נתנו להם אקסטרות.

דוד אמסלם: יש זכויות בסיס לכל אסיר וגם למחבל יש זכויות בסיס.

דוד אמסלם: לימודים באוניברסיטה – אזרח ישראלי מן המניין לא מקבל.

דוד אמסלם: עוד מעט הם יבקשו גם מלגות, אני מניח.

אוסאמה סעדי: זה לא על חשבון השב"ס.

דוד אמסלם: מה הקשר?

דוד אמסלם: נראה לך סביר – באמת, אני מחזיק באינטגריטי שלך – נשמע לך הוגן שרוצח נתעב שהרג אנשים, ניתן לו גם ללמוד?

אוסאמה סעדי: רוצחים אחרים לא מקבלים?

אוסאמה סעדי: אני שואל, רוצחים אחרים לא מקבלים?

אוסאמה סעדי: משפחות פשע לא מקבלות?

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: יש הבחנה בעולם בכלל בין רוצח שרצח על רקע פלילי לבין מישהו שרוצח על רקע לאומני.

דוד אמסלם: אלה שני דברים שונים.

דוד אמסלם: לבין מחבל, אלה שני דברים שונים.

דוד אמסלם: זה מקובל בכל מקום וגם ההיגיון שלי מכתיב את זה.

דוד אמסלם: אוסמה, אני מתפלא על השאלה שלך.

דוד אמסלם: אתה מצפה שמחבל יקבל לימודים בבית הסוהר?

דוד אמסלם: על זה אתה מקיים פה דיון?

דוד אמסלם: אני שואל.

אוסאמה סעדי: אסיר בתוך בית הכלא, שנשפט למאסר עולם, אנחנו לא רוצים לתת לו זכויות?

דוד אמסלם: אלה לא זכויות.

דוד אמסלם: זה לא מגיע לו.

אוסאמה סעדי: אני חושב שאם מישהו רוצה ללמוד ולהשתקם אחרי זה כשהוא ישתחרר - - -

דוד אמסלם: זה משהו אחר.

אוסאמה סעדי: יש תקנות ששב"ס לא התקין עד היום שנוגעות לשיקום האסירים האלה.

אוסאמה סעדי: דיברת על כרים יונס, שרצח מישהו לפני 35 שנה.

<יוכי גנסין: מישהו?

<יוכי גנסין: הוא חטף ורצח חייל.

אוסאמה סעדי: אמרתי שהוא רצח מישהו, רצח חייל לפני 35 שנה.

דוד אמסלם: הוא רצח חייל שהוא לא מכיר ולא יודע רק בגלל שהוא יהודי והוא חייל צבא ההגנה לישראל.

דוד אמסלם: נראה לך שזה דומה למישהו שרצח בגלל שהוא רצה לשדוד את בנק לאומי?

אוסאמה סעדי: אחרי זה הוא שינה את העמדות שלו, תמך בתהליך השלום והיום הוא תומך בשתי מדינות לשני עמים.

דוד אמסלם: אולי ניתן לו להדליק משואה?

אוסאמה סעדי: אם אדם כזה, שרוצה ללמוד כדי שייצא מהכלא – מה אתה רוצה, שהוא ייצא מהכלא - - -

דוד אמסלם: אני לא רוצה שהוא ייצא מהכלא.

אוסאמה סעדי: בסוף הוא ייצא.

דוד אמסלם: לא, אדוני, אני לא חושב שאדם שרוצח על רקע לאומני, מחבל, אם הוא רצח הוא לא צריך לצאת מהכלא.

דוד אמסלם: למות בכלא.

אוסאמה סעדי: למה רוצחי ערבים - - -

דוד אמסלם: גם יהודי.

דוד אמסלם: אמרתי.

דוד אמסלם: אני לא עושה את ההבחנה.

דוד אמסלם: מחבל זה מחבל.

דוד אמסלם: זה מה שמפריע לי לאורך כל הדרך, בסימטריה כאן, וזה לא הדיון הראשון.

אוסאמה סעדי: אבל אין סימטריה.

אוסאמה סעדי: במצב היום אין סימטריה.

דוד אמסלם: עוד מעט אני אשאל אותו כמה רוצחים יהודים, מחבלים יש בכלא שרצחו ערבים בגלל שהם ערבים?

וקנין: להערכתי כעשרה.

<יוכי גנסין: פחות מעשרה.

דוד אמסלם: פחות.

דוד אמסלם: כמה רוצחים-מחבלים ערבים יש?

<יוכי גנסין: קרוב ל-6,200.

דוד אמסלם: אתה מבין?

דוד אמסלם: אתה מבין את הפרופורציות?

אוסאמה סעדי: את היועצת המשפטית?

<יוכי גנסין: כן.

אוסאמה סעדי: 6,200 רוצחים?

אוסאמה סעדי: הוא מדבר על רוצחים.

דוד אמסלם: לא, מחבלים, מחבלים.

<יוכי גנסין: הוא התכוון לכל הקשת.

דוד אמסלם: אני טוען שגם יהודי שמסייע למחבל יהודי להרוג, גם הוא דינו אותו דבר.

דוד אמסלם: אני לא עושה הבחנה.

דוד אמסלם: הבעיה שמפריעה לי אצלכם היא שכל פעם שאני עושה דיון על החוק במדינת ישראל, גם אם זה בבנייה, אתם כולכם באים ומגינים כל היום על הרוצחים ועל מפרי החוק הערבים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

אוסאמה סעדי: כשמביאים חוקים מיוחדים לערבים, מה אתה רוצה שנעשה?

דוד אמסלם: לא, זה לא חוק מיוחד.

דוד אמסלם: אומר אשר שיש מדיניות של השב"ס.

דוד אמסלם: הוא אמר שלא קרה משהו אתמול.

דוד אמסלם: הייתה איזושהי השתלשלות, עולים, יורדים לפי העניין.

אוסאמה סעדי: לא, לא, לא, זאת לא מדיניות.

אוסאמה סעדי: זה בעקבות החטיפה של גלעד שליט.

אוסאמה סעדי: אחרי זה הם ביטלו את זה.

דוד אמסלם: בבקשה, תן לאשר להגיד.

וקנין: אני אתייחס רק לנתונים.

וקנין: בעקבות חטיפת החייל לא הושת דבר על הפתח, הכול על החמאס והחמאס בכלל לא בשביתה.

וקנין: גם, לדוגמה, הבקשה להגדלת כמות ערוצי הטלוויזיה, לא הייתה הפחתת כמות ערוצי טלוויזיה לפתח.

וקנין: אלה העובדות ולא דבר אחר חוץ מאשר עובדה.

וקנין: מילה לגבי הקשרים של דתות וכל היוצא בזה, נבהיר דבר אחד ברור עם סימני קריאה.

דוד אמסלם: לפני זה אני רוצה להבין – הם רוצים חבילות טלוויזיה?

וקנין: כן.

דוד אמסלם: זאת הדרישה של מר ברגותי?

דוד אמסלם: על זה הוא יוצא לשביתה ומשכנע את כולם לא לאכול 40 יום?

וקנין: הוא נתן 18 סעיפים ואחד מהם היה הערוצים.

וקנין: אפרופו הקשרים של דתות עם סימני קריאה – בשירות בתי הסוהר כלל האסירים הפליליים זוכים אחת לאחת לאותן הזכויות, הפקודות, הנהלים – ערבי, יהודי, נוצרי, צ'רקסי או דרוזי באשר הוא.

וקנין: אין שום הבדל מבחינתנו בהקשר הזה ואגב, חיים כ-16,000 אסירים פליליים.

וקנין: ככה זה מתנהל וחשוב לומר את זה.

וקנין: שב"ס הוא הריבון בבתי הסוהר.

וקנין: אנחנו הצהרנו מלכתחילה שלא נקבל שביתה כאמצעי, לא לחץ ולא אחר באשר הוא.

וקנין: אנחנו לא רואים את זה.

וקנין: לכן גם לא ניהלנו משא ומתן ולא ננהל משא ומתן.

וקנין: מה שניתן שם זה הביקור השני.

דוד אמסלם: כלומר, השינוי היחיד שקרה בתקופה האחרונה זה הביקור השני.

דוד אמסלם: עכשיו תספר למה.

וקנין: לפני כמעט שנה החליט הצלב האדום, ממניעיו הוא, לא לממן את הביקור השני.

דוד אמסלם: ועד עכשיו הוא מימן את הביקורים.

דוד אמסלם: שנים.

וקנין: שנים, גם כשבתי הכלא היו בצבא.

וקנין: שנים.

וקנין: הוא החליט ממניעיו הוא, ואני לא אפרש אותו, להוריד את כמות הביקורים משניים לאחד.

וקנין: בגדול זה המימון של האוטובוסים.

וקנין: לנו לא הייתה עמדה בהקשר הזה.

דוד אמסלם: זאת אומרת שאם האישה של המחבל תגיע פעמיים בחודש בכוחות עצמה, אתם לא שיניתם שום דבר.

<יוכי גנסין: לא, היא לא יכולה להגיע בכוחות עצמה.

דוד אמסלם: הבנתי, רק דרך הצלב האדום.

דוד אמסלם: אבל אם מחר הצלב האדום מביא אותם, אתם לא שיניתם כלום.

וקנין: החליטה הרשות הפלסטינית ממניעיה היא – וגם פה אני לא רוצה לייצג אותה – אני מדבר על עובדות, שהיא מוכנה לממן את ההסעות האלה.

וקנין: הבאנו את זה לידיעת האסירים בלי לנהל משא ומתן והם החליטו מטעמים שלהם שזה מספק אותם.

וקנין: זאת הייתה אחת מ-18 הדרישות.

וקנין: זאת הייתה דרישה שאנחנו לא לקחנו ולכן לא החזרנו.

וקנין: זאת הדינמיקה של הסיפור.

דוד אמסלם: זאת דרישה אחת.

דוד אמסלם: איפה הדברים עומדים היום מבחינת הדרישות?

דוד אמסלם: הם דרשו 18 דרישות.

דוד אמסלם: הם ביקשו גם נופש, לצאת קצת להתאוורר?

וקנין: לא, לא ביקשו.

וקנין: בכל הדרישות האחרות לא התקיים דיון.

וקנין: הם הסתפקו בביקור השני.

דוד אמסלם: מה שאמרתם הוא שהרשות בעצם החליפה את הצלב האדום ומבחינתנו לא משנה לנו מי מממן.

דוד אמסלם: בוודאי מדינת ישראל לא אמורה לממן את ההסעות של משפחות המחבלים והרשות נכנסה לנעליים של הצלב האדום.

דוד אמסלם: בזה נגמר העניין מבחינתנו.

וקנין: אלה העובדות.

דוד אמסלם: ומה קורה בבית הסוהר?

וקנין: האסירים חזרו לבתי הסוהר שלהם וחזרו לאכול.

דוד אמסלם: חזרו לאכול?

וקנין: כן.

וקנין: נכון לאתמול בלילה הוא עוד ספיחים של 23.

דוד אמסלם: שעוד לא שמעו על זה.

וקנין: אני לא יודע, אנחנו מטפלים בזה.

וקנין: בגדול האסירים חזרו לאכול וחזרו לשגרת הפעילות שלהם.

וקנין: אגב, יש להם את הרמדאן והם מתנהלים כפי שהם התנהלו כל השנים, ומקבלים את חופש הדת שלהם בהקשר של הרמדאן.

אוסאמה סעדי: מה עם מרואן ברגותי עצמו?

וקנין: גם הוא אוכל.

דוד אמסלם: הוא אכל כל הזמן, מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: ממה שראיתי הוא אכל לפני כן.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך שכאשר הייתה השביתה בפעם הקודמת, הוא אכל וכתוצאה מזה הופסקה השביתה.

וקנין: ב-2004.

דוד אמסלם: כשהם יצאו לשביתה צייצתי: אל תדאגו, מרואן ברגותי עוד יאכל באמצע ואז היא תתבטל עוד פעם.

דוד אמסלם: אל תיכנסו ללחץ.

דוד אמסלם: זה מה שקרה.

אוסאמה סעדי: זה לא התבטל.

אוסאמה סעדי: זה נמשך 41 יום.

דוד אמסלם: ולזה אתם קוראים מנהיג?

אוסאמה סעדי: אמרת שניידו אותם.

וקנין: הם חזרו לבתי הסוהר שלהם.

וקנין: בפועל.

אוסאמה סעדי: כל אחד חזר לבית הסוהר שלו?

דוד אמסלם: מה זאת אומרת שהם חזרו?

דוד אמסלם: איפה הם היו קודם?

וקנין: במהלך השביתה אני לא משאיר אותם בבית הסוהר שלהם.

וקנין: אני מפריד שובתים מלא שובתים, את חלקם אני מכניס לבידודים ואת חלקם, ממניעים הומניים, קירבנו לאזורי בתי חולים.

וקנין: היה פה מאמץ רפואי יוצא מגדר הרגיל שבו הקמנו בתוך בתי הסוהר מתחמים רפואיים.

וקנין: הבאנו פרמדיקים ממד"א, הבאנו רופאים מהצבא, הבאנו ניידות אט"ן והכנו אותם בפנים.

וקנין: הם החזיקו מעמד כי אנחנו נותנים להם תוספים של ויטמינים ומלחים כדי שלא יהיה להם נזק בלתי הפיך.

וקנין: בגדול, בכל השביתה אושפזו 35-30 אסירים בבתי חולים, כשרוב האסירים לקחנו אותם אחד-אחד למיון.

וקנין: הם עברו סדרת בדיקות מלאות ומי שהיה ניתן, חזר חזרה.

וקנין: אגב, ביום האחרון של השביתה היו 18 אסירים.

וקנין: זאת כמות מזערית ביחס לאיום.

וקנין: שביתה היא פגיעה ישירה בביטחון של בית הסוהר, במשמעת של בית הסוהר וגם בבריאות ובסכנת החיים.

וקנין: יש פה החלטה שיכלה לגבות חיים של אנשים ואני לא יכול להיות אחראי על זה.

דוד אמסלם: לפי תפיסת עולמי, אדם שרוצה לשבות רעב, אני חושב שזאת זכותו המלאה.

דוד אמסלם: שישבות.

דוד אמסלם: הוא איש בוגר.

דוד אמסלם: אני מניח שגם אזרח ישראלי רגיל, שהוא לא בבית הסוהר.

דוד אמסלם: בית הסוהר צריך לספק לכל אחד מזון, בוודאי, אבל אם פלוני-אלמוני מחליט שהוא לא רוצה לאכול, זכותו המלאה.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין למה אתם בלחץ.

וקנין: קודם כל, אנחנו בכלל לא בלחץ.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: אדם שרוצה לשבות רעב ולהמית את עצמו על ידי רעב, בוודאי אם מדובר על מחבל, וכל זה בשביל לקבל ערוצי טלוויזיה, אני לא מצליח להבין מה בכלל הלחץ שלכם.

וקנין: קודם כל, אין לחץ.

וקנין: לא היה לחץ לכל אורך השביתה.

וקנין: שנית, ברגע שאדם שובת רעב הוא לא מקבל כלום – לא טלוויזיה, לא ביקורי משפחות.

וקנין: הוא מקבל ענישה.

וקנין: בוודאי לא אוכל.

וקנין: אני גם לא מבשל לו.

וקנין: הוא יושב בחדר והוא נמצא לבד.

וקנין: אבל זה לא נגמר רק בשביתת רעב.

וקנין: קודם כל יש פה אקט מחאתי שמבחינתנו הוא מפר את נהלי שירות בתי הסוהר ועל כך הוא גם נשפט.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת נשפט?

דוד אמסלם: אתם מתכוונים להעמיד לדין את כל אלה ששבתו?

וקנין: שיפוט משמעתי.

דוד אמסלם: מה הסנקציות שאתם יכולים לנקוט בהן?

וקנין: לשלול ביקורי משפחות, קנסות וכולי.

דוד אמסלם: יוכי, את בעצם אומרת שאנחנו שוללים להם חלק מההטבות כעונש על זה שהם החליטו לעשות בלגאן.

וקנין: רובם ככולם לא עומדים לספירת הביטחון.

דוד אמסלם: מפרים את המשמעת.

וקנין: זה אקט של הפרת משמעת.

וקנין: זה לא שהוא לא אוכל ולא אכפת לי.

וקנין: אנחנו נמצאים בבית סוהר.

דוד אמסלם: לדעתי הם לא יודעים שהם בבית סוהר.

וקנין: זאת לא הייתה שביתה של העצורים המנהליים.

וקנין: יש ניואנסים שצריך להכיר ולהבין.

וקנין: מתוך 1,350 בשיא, היו 30 עצורים מנהליים בשביתה.

וקנין: בעבר היו שביתות של עצורים מנהליים וזאת לא זאת.

אוסאמה סעדי: היו בודדים.

דוד אמסלם: אני עושה הבחנה מאוד משמעותית בין שביתה של עצירים מנהליים לבין השביתה הזאת.

דוד אמסלם: אלה שני דברים שונים לחלוטין.

דוד אמסלם: אני גם רואה אותם בסטטוס אחר.

וקנין: זה המצב ואנחנו מסתכלים על זה בצורה יבשה ומקצועית לחלוטין, עניינית לחלוטין, לא נכנסים לשום ניואנסים.

וקנין: מבחינתנו אנחנו הגוף הריבון וכל מה שצריך להתקיים זה הריבונות שלנו בבתי הסוהר.

דוד אמסלם: תודה, אשר.

דוד אמסלם: יוכי, את רוצה להוסיף משהו?

<יוכי גנסין: אני אוסיף כמה מילים בהתייחס למה שנאמר פה במהלך הדיון ומה שנאמר לאחרונה על ידי חבר הכנסת אוסמה סעדי.

<יוכי גנסין: אנחנו ידענו מה רשימת הדרישות.

<יוכי גנסין: רשימת הדרישות הוכנה כמה חודשים מראש.

<יוכי גנסין: ההערכה, גם של גורמי המודיעין של שב"ס וגם של גורמי מודיעין אחרים, הייתה שהנשק של השביתה היה, היה, בין היתר, נשק פוליטי של האסיר מרואן ברגותי בתור שכזה.

<יוכי גנסין: כך זה גם הוצג.

<יוכי גנסין: השביתה הזאת תוכננה כשביתה קולקטיבית, שאמורה הייתה להקיף מבחינתו על מנת למצב את מעמדו – ואת זה אוסמה יודע לא פחות ממני – כמנהיג.

אוסאמה סעדי: הוא לא צריך את הדרישות האלה כדי למצב את עצמו.

אוסאמה סעדי: תאמיני לי.

<יוכי גנסין: כן, אבל אחרי שהפתח הדיחה אותו והוא זכה במקום השני – לא משנה, אנחנו יודעים על זה.

<יוכי גנסין: זה היה בעיתונות הפלסטינית.

אוסאמה סעדי: למה הדיחו אותו?

אוסאמה סעדי: הוא זכה במקום הראשון.

אוסאמה סעדי: הוא זכה במקום הראשון.

דוד אמסלם: יוכי מדברת על הערכת גורמי המודיעין.

דוד אמסלם: רוב אזרחי מדינת ישראל מסכימים עם זה.

דוד אמסלם: לא משנה, בוא נתקדם.

דוד אמסלם: גם אתה מסכים עם זה.

אוסאמה סעדי: אני לא מסכים עם זה.

אוסאמה סעדי: אני יודע מה המעמד שלו.

<יוכי גנסין: לכן זה מתחבר למה שאמרת.

<יוכי גנסין: זה לא שנוהל משא ומתן אלא שהשביתה הזאת תוכננה חודשים מראש ואנחנו יודעים בדיוק שהיא תוכננה חודשים מראש.

<יוכי גנסין: היא נועדה להקיף את כלל האסירים של הפתח על מנת להשיג את אותן 18 דרישות שהוא כתב.

<יוכי גנסין: חלק מהדרישות שהועלו על הכתב, כמו שאתה יודע וכמו שנאמר פה, כדאי לחזור עליהן בקול רם.

דוד אמסלם: כן, כן.

<יוכי גנסין: קודם כל, ביקור המשפחות השני.

<יוכי גנסין: כמו שנאמר על ידי אשר, אנחנו לא ביטלנו את הביקור השני ולא מימנו אותו.

<יוכי גנסין: מדינת ישראל איננה מממנת את ההסעות ואיננה מממנת את האוטובוסים.

<יוכי גנסין: הצלב האדום, מטעמיו שלו, החליט להפסיק לממן פעמיים ולממן רק ביקור אחד.

<יוכי גנסין: בשלב מסוים הרשות הפלסטינית סירבה לשאת בזה, מדינת ישראל לא צריכה לשאת בזה.

דוד אמסלם: סירבה, סירבה.

דוד אמסלם: הרשות הפלסטינית, הצבועה הזאת – תבין טוב – הם גם סירבו.

אוסאמה סעדי: זה התפקיד של הצלב האדום.

דוד אמסלם: לא, תקשיב קצת ליוכי.

דוד אמסלם: תקשיב.

דוד אמסלם: תראה כמה כל העסק הזה צבוע.

אוסאמה סעדי: זה לא עניין כספי כי הרשות הייתה מוכנה לממן את זה, אבל אמרו שזה התפקיד של הצלב האדום.

אוסאמה סעדי: היה דיון עם הצלב האדום.

<יוכי גנסין: אה, זה עניין עקרוני.

<יוכי גנסין: הבנו.

דוד אמסלם: עקרוני, הכול עקרוני.

<יוכי גנסין: הדרישה השנייה הייתה הפסקת החזרת משפחות במחסומים.

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, הם סירבו בגלל שזה מתחבר להערכה של יוכי.

דוד אמסלם: הם לא רצו לחזק את מרואן ברגותי בגלל שזה היה הליך פוליטי.

דוד אמסלם: בגלל זה הם סירבו.

דוד אמסלם: האסירים לא מעניינים שם אף אחד.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יוכי גנסין: יש פה כמה דרישות שנוגעות למנועי הדרישה לישראל ודובר על זה קודם.

<יוכי גנסין: מנועי כניסה קודם זה תהליך ביטחוני של מניעת כניסה לישראל של מי שיש עליו מידע מודיעיני אודות הסיכון שנובע מכניסתו לישראל.

אוסאמה סעדי: כמה מאות מנועים היו ובהחלטה אחת של השר לביטחון פנים – 400 או 500.

<יוכי גנסין: לא הייתה החלטה של השר לביטחון פנים על מניעה גורפת.

<יוכי גנסין: זה לא נכון.

אוסאמה סעדי: הוא אישר את זה.

אוסאמה סעדי: היו.

<יוכי גנסין: ממש לא.

<יוכי גנסין: אין לדבר הזה שחר.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע מיוכי שהיא תעבור על הרשימה.

דוד אמסלם: הציבור הישראלי לא יודע על מה מדובר.

דוד אמסלם: הוא חושב, לפי מה שהם ייללו, שלא נתנו להם אוכל, למחבלים האלה.

דוד אמסלם: אז בוא נשמע באמת על מה מדובר.

דוד אמסלם: בוא נשמע את הדרישות.

דוד אמסלם: אני מצפה מברגותי שגם אם הוא משקר אותם, שיביא טיעונים הגיוניים ולא ערוצי טלוויזיה.

אוסאמה סעדי: אתם התלבשתם על ערוצי הטלוויזיה.

דוד אמסלם: ספרים, הוא רוצה לקרוא ספרים.

דוד אמסלם: שייתנו לו ספריה.

דוד אמסלם: בבקשה, בוא נשמע.

<יוכי גנסין: הכנסת ביקורי קרובי משפחה מדרגה שנייה.

<יוכי גנסין: אוסמה ידידי הוא עורך דין והוא יודע יפה מאוד שעל הדבר הזה הייתה עתירה לבג"ץ של כרים יונס ושל מאהר יונס ובית המשפט העליון דחה את העתירה.

<יוכי גנסין: בית המשפט העליון בא ואמר שקרובי משפחה מדרגה ראשונה זה המקסימום שצריך לתת בנסיבות העניין כשמדובר באסירים ביטחוניים, ונוכח העובדה שיש סיכון ביטחוני מוגבר מהגדלת מעגל המבקרים, ודאי מהגדלת מבקרים של קרובי משפחה בדרגה שנייה, הוא איננו מאשר את זה.

<יוכי גנסין: והוא קיבל את עמדת המדינה.

<יוכי גנסין: העתירה הזאת לבג"ץ, אתה מכיר אותה.

<יוכי גנסין: אני הופעתי בה, אנחנו זכינו בה ובזה נגמר העניין.

<יוכי גנסין: יש פה ניסיון, אחרי תשע שנים שהדבר הזה אושר על ידי בית המשפט העליון, להעלות את הדרישה הזאת מחדש.

דוד אמסלם: בכוח.

<יוכי גנסין: זה לגבי הדבר הזה, וזאת עתירה של מאהר יונס וכרים יונס.

אוסאמה סעדי: את יודעת שבאנו והצענו הצעות מעשיות שאם יש נכדים וזה אותו ביקור, לא ביקור נוסף.

אוסאמה סעדי: יש דרישות הגיוניות כדי שנכדים יראו את הסבא שלהם אחרי עשרים שנה.

דוד אמסלם: אוסמה, אני רוצה לשמוע את יוכי.

דוד אמסלם: היא דיברה על ביקורים מדרגה שנייה וזה היה בבג"ץ.

דוד אמסלם: אתה מכיר את הנושא.

דוד אמסלם: לא שבג"ץ מחליט לנו במדינה מה לעשות, אבל בעיקרון, באף מדינה בעולם אני לא מתאר לעצמי שמישהו היה מגיש בקשה כזאת למחבלים בארצות הברית.

דוד אמסלם: בכל מקרה, זה הגיע לבג"ץ וגם הוא דחה, אז מה אתה מעלה?

דוד אמסלם: ברגותי מנסה להעלות את זה עוד פעם ולא משנה למה.

אוסאמה סעדי: אסור לו להעלות את זה?

דוד אמסלם: מותר לו הכול.

דוד אמסלם: אני אמרתי לך שאסור לו?

אוסאמה סעדי: אסור לו להעלות עניין הומניטרי כזה?

דוד אמסלם: הכול הומניטרי אצלכם.

דוד אמסלם: בבקשה, בוא נמשיך.

<יוכי גנסין: אחרי זה יש דרישה של הארכת זמן הביקור לשעה וחצי.

דוד אמסלם: למה לא?

<יוכי גנסין: מעולם הביקור לא היה שעה וחצי.

<יוכי גנסין: לא הורדנו את זה ולכן אין סיבה להעלות את זה.

דוד אמסלם: למה לא לעשות את הביקור יומיים רצופים ולהשאיר אותם שם במלונות?

דוד אמסלם: הרי יש להם הורים, ילדים, סבתא רחוקה, צריכה לבוא לישון.

דוד אמסלם: איך היא תחזור חזרה לעזה?

דוד אמסלם: אולי נשים לה מלונית שם שתישן?

דוד אמסלם: בבקשה.

<יוכי גנסין: אחרי זה כתוב "שיפור תנאים בביקורי משפחות".

<יוכי גנסין: למען האמת, אני לא יודעת במה דברים אמורים.

דוד אמסלם: מה זה "תוספת הכנסת ציוד"?

דוד אמסלם: איזה ציוד הם רוצים?

<יוכי גנסין: כל מיני דברים שבאמצעותם לפעמים מבריחים כל מיני דברים.

דוד אמסלם: מה הם רצו בציוד?

דוד אמסלם: מה הם רצו?

<יוכי גנסין: הם לא אמרו.

דוד אמסלם: תנו לנו חופשי, ככה, להכניס ציוד.

וקנין: לפי רשימה.

<יוכי גנסין: אחרי זה יש דרישה להגדלת ערוצי הטלוויזיה.

דוד אמסלם: כמה ערוצים יש להם היום?

<יוכי גנסין: לפתח יש עשרה לחמאס יש פחות.

דוד אמסלם: למה יש להם ערוצי טלוויזיה?

דוד אמסלם: למה לרוצח מחבל יש בכלל טלוויזיה?

<יוכי גנסין: על פי הכללים שנקובים בפקודת בתי הסוהר אנחנו לא חייבים לתת, בין היתר גם קשר אל החוץ.

<יוכי גנסין: כחלק מהיכולת שלנו למנן ולשלוט בבתי הסוהר, אנחנו מאפשרים, בין היתר, גם את זה.

<יוכי גנסין: זאת פריבילגיה שאנחנו נותנים.

דוד אמסלם: למה עשרה ערוצים?

<יוכי גנסין: זאת החלטה של הקבינט ולא החלטה של השב"ס.

דוד אמסלם: הקבינט מחליט גם איזה ערוצים?

<יוכי גנסין: לא.

דוד אמסלם: הם לא ביקשו את חבילת הספורט המשודרגת או את המונדיאל?

דוד אמסלם: עוד מעט יש גמר גביע אירופה לאלופות, אולי הם רוצים לראות גם את זה?

דוד אמסלם: מרואן ברגותי לא עושה להם שביתה על זה?

<יוכי גנסין: אנחנו דואגים שבמסגרת רשימת הערוצים לא יהיו ערוצים שיש בהם סיכון, זאת אומרת לא ערוץ של החיזבאללה וכולי.

אוסאמה סעדי: נכון, ואת זה אין.

אוסאמה סעדי: לא ביקשו את הערוצים האלה.

<יוכי גנסין: יש ערוץ 10, ערוץ 2 וערוץ 1.

אוסאמה סעדי: תספרי גם על הפוסטה.

דוד אמסלם: אני רואה גם הכנסת עיתונים.

<יוכי גנסין: לפני העיתונים יש לימודים אקדמיים.

<יוכי גנסין: גם את זה עורך הדין אוסמה סעדי יודע.

<יוכי גנסין: הייתה החלטה להפסיק את הלימודים האקדמיים באוניברסיטה הפתוחה.

<יוכי גנסין: זאת החלטה של הקבינט להפסיק.

<יוכי גנסין: הוגשה על זה עתירה לבג"ץ ובית המשפט דחה את העתירה.

<יוכי גנסין: הוגשה בקשה לדיון נוסף, שנדונה בהרכב מורחב.

<יוכי גנסין: בית המשפט דחה את הבקשה לדיון נוסף.

<יוכי גנסין: בית המשפט קובע, וזאת הנמקתו, שמכיוון שמדובר באוכלוסיית האסירים הביטחוניים שזה סוג אסירים מיוחד בפני עצמו, שמימון הלימודים הללו הוא מכספי טרור, בין היתר, אין שום הצדקה לחדש את הלימודים האקדמיים באוניברסיטה הפתוחה לאסירים הביטחוניים.

דוד אמסלם: זה הנימוק של בג"ץ?

<יוכי גנסין: בין היתר.

<יוכי גנסין: זה פסק דין.

דוד אמסלם: מחבל, רוצח.

דוד אמסלם: הוא צריך בכלל ללמוד?

דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין מאיפה בא להם לראש שמחבל ילמד?

דוד אמסלם: אתם לא רוצים שישלחו להם סלסלה לחג?

אוסאמה סעדי: למה אתה אומר ככה?

דוד אמסלם: בגלל שזה מפוצץ אותי.

דוד אמסלם: מדובר ברוצח נתעב שצריך לקבל פרוסת לחם יבשה וכוס מים רק בגלל שאני חושב שלא צריך להרוג אותו.

דוד אמסלם: שיישאר שם בשקט ושיסתום את הפה.

אוסאמה סעדי: למה רוצחים אחרים?

דוד אמסלם: עוד פעם תגיד לי את זה?

אוסאמה סעדי: בטח, בטח.

אוסאמה סעדי: למה רוצחים אחרים מקבלים?

אוסאמה סעדי: תשאל אותם למה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע.

דוד אמסלם: הם לא רוצים גם לבחור את המרצים שיבואו להרצות בפניהם?

<יוכי גנסין: לא, זה לימוד בכתב.

<יוכי גנסין: תוספת הכנסת ספרים.

דוד אמסלם: יש להם אפשרות להכניס ספרים?

<יוכי גנסין: אנחנו מאפשרים הכנסה של שני ספרים.

<יוכי גנסין: במשך תקופה בעניין הזה לא הייתה שום החמרה, לא הגדלנו.

<יוכי גנסין: הם רוצים יותר משניים, אינני יודעת כמה.

<יוכי גנסין: מכל מקום, אנחנו לא מאפשרים את זה משום שהדרך של הכנסת ציוד מבחוץ פנימה מייצרת סיכון מוגבר.

דוד אמסלם: ודאי, ודאי.

דוד אמסלם: לא צריך להרחיב.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יוכי גנסין: הכנסת עיתונים ללא הגבלה – אנחנו מגבילים את מספר העיתונים ואנחנו מגבילים את סוג העיתונים.

דוד אמסלם: הם מקבלים עיתונים?

<יוכי גנסין: יש עיתון אחד, אם אני לא טועה, שמודפס בישראל.

<יוכי גנסין: אנחנו לא מאפשרים הכנסת עיתונים מחוץ לישראל.

וקנין: הם לא מקבלים מאתנו עיתונים.

וקנין: הם יכולים לרכוש עיתון אחד שמודפס רק בישראל מכספם שלהם.

דוד אמסלם: הם יכולים לרכוש עיתון.

<יוכי גנסין: תנאים במעברי הכליאה – אני לא יודעת למה הכוונה, אין לי שום מושג.

<יוכי גנסין: אם הכוונה לכך שעושים חיפוש במגנומטר, אני חושבת שזה לגיטימי, אבל לא היה בעניין הזה שום שינוי.

דוד אמסלם: בכל שדה תעופה בעולם אנחנו עוברים מגנומטר, כולל בישראל.

דוד אמסלם: וגם כחבר כנסת אני עובר את זה.

<יוכי גנסין: אני לא יודעת למה הכוונה בדרישה 15 – צמצום ושיפור תנאים בליוויים של נחשון.

דוד אמסלם: הם מתכוונים לאלה שמלווים אותם או להם עצמם?

דוד אמסלם: הם דואגים לסוהרים או לעצמם?

אוסאמה סעדי: יש בעיה עם הפוסטה.

אוסאמה סעדי: בפוסטה לוקחים אותם ואז במשך שעות ארוכות אי אפשר לעשות את הצרכים.

דוד אמסלם: אנחנו מכירים את הפוסטה.

דוד אמסלם: אבל ברגותי - - -

אוסאמה סעדי: זה מה שמבקשים, במיוחד לאסירות, למשל.

אוסאמה סעדי: לאסירות יש בעיה ואתם מודעים לבעיה הזאת.

אוסאמה סעדי: השב"ס מודע לבעיות האלה.

וקנין: אני אעדכן אותך שתדע שזאת הייתה החלטה שלי.

וקנין: אני החלטתי לפני מספר חודשים שהאסירות לא עוברות במעברים, הן עוברות ישירות בליווי.

אוסאמה סעדי: כן, זה בסדר.

וקנין: אז כן מצאנו פתרון.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר שכשרוצים, תאמין לי שיודעים לאתר את הפתרונות ויודעים למצוא פתרונות.

וקנין: רק לסבר את האוזן, 1,600 אסירים כל יום על גלגלים בשב"ס.

דוד אמסלם: אשר, אני יודע.

דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לזה.

דוד אמסלם: מה מעצבן אותי בסיפור הזה?

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על הנושא הזה גם במסגרת הצעת חוק של התוועדות חזותית כדי לפתור את הנושא של הפוסטה.

דוד אמסלם: כאן זה לא משהו מיוחד.

דוד אמסלם: הם רוצים אקסטרה.

אוסאמה סעדי: לא, לא, לא.

אוסאמה סעדי: לא אקסטרה.

דוד אמסלם: ברגותי רוצה לנסוע במונית.

דוד אמסלם: שכל אסיר אחר, לדוגמה אחד שלקח טייפ, ניקח אותו לפוסטה, אבל מחבל שהרג יהודים, אותו נשלח במונית ממוזגת ובדרך ניתן לו חמגשית יפה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יוכי גנסין: אחרי זה יש דרישה לשיפור טיפול רפואי, כולל הכנסת רופאים חיצוניים.

<יוכי גנסין: אני לא יודעת למה הכוונה.

<יוכי גנסין: הטיפול הרפואי שנותן שב"ס לאסירים הוא לפי סטנדרט לא פחות טוב, גם לאסירים הביטחוניים ולאסירים הפליליים.

<יוכי גנסין: זה אותו סטנדרט רפואי.

<יוכי גנסין: שירות בתי הסוהר הקים בשנים האחרונות מרפאת מומחים גם בדרום וגם בצפון והוא עתיד להקים מרפאת מומחים גם באזור המרכז.

<יוכי גנסין: כל מי שיש לו בעיה של רופא מומחה יכול להתייצב אצל רופא מומחה.

<יוכי גנסין: השירות הרפואי הוא מיטבי ולכן אני לא יודעת למה הכוונה.

<יוכי גנסין: אם הכוונה להכניס רופאים מהרשות הפלסטינית, אני מניחה שלכך היינו מתנגדים, אם לכך הכוונה.

וקנין: שב"ס מוציא מכספו כל שנה 20 מיליון שקל רק על רפואה.

<יוכי גנסין: אחרי זה יש דרישה לשיפור התנאים במרכז הרפואי של שב"ס.

<יוכי גנסין: המרכז הרפואי של שב"ס שופץ ולפני כחצי שנה פתחנו אותו, בהשתתפות שני השרים.

<יוכי גנסין: המרכז הרפואי שופץ ולכן אני לא יודעת מה הבעיה בעניין הזה.

<יוכי גנסין: הדרישה האחרונה היא שיפור הגיוון בקנטינה.

<יוכי גנסין: אני לא יודעת מה זה שיפור הגיוון בקנטינה.

<יוכי גנסין: למיטב ידיעתי, יש שם מגוון די גדול של מוצרים.

דוד אמסלם: טורטיות?

דוד אמסלם: כנראה אין שם טורטית.

דוד אמסלם: אולי חסר לו טורטית.

דוד אמסלם: הוא אוהב טורטית.

וקנין: אגב, האמירה שטלפונים ציבוריים משמשים רק לטובת קשר עם הבית, עובדתית לא נכונה.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.

אוסאמה סעדי: אפשר משפט לפני כן?

דוד אמסלם: בבקשה.

וקנין: אני חושב שהשביתה הזאת לא הייתה צריכה להגיע ליום ה-41.

וקנין: השב"ס צריך לשמור על הביטחון בתוך בתי הכלא, זה התפקיד שלהם לשמור על הבריאות של האסירים וגם על רווחתם.

וקנין: בכל זאת אנחנו מדברים על כל האסירים ואני לא מפריד בין אסירים ערבים ליהודים.

וקנין: חלק מהדרישות האלה ומהזכויות האלה, כפי שקראתי, כבר דיברנו עליהם.

וקנין: גם עניין הפוסטה, של הטיפול הרפואי, של ביקורים מדרגה שנייה, של המניעה הביטחונית וכולי.

וקנין: אני חושב שהדרך הכי טובה היא בהידברות ולא צריך להגיע למצבים כאלה של שביתה ארוכה בת 41 ימים.

וקנין: אסירים יכלו לקפח את חייהם או לגרום, חס וחלילה - - - מה שהיה מוביל לכל הרחוב הפלסטיני.

וקנין: טוב שהגענו למצב הזה שבסופו של יום ישבתם וגמרתם את הסיפור.

וקנין: יש עוד זכויות ודרישות וכולי שאנחנו צריכים להמשיך לדבר עליהם.

דוד אמסלם: ברשות

דוד אמסלם: כם, אני רוצה לסכם את הדיון הארוך הזה.

דוד אמסלם: האמת היא שכאשר ראיתי עכשיו את הדרישות שלהם, אני בשוק.

דוד אמסלם: אני בהלם.

דוד אמסלם: אני חושב שגם אם רוצים לייצר איזושהי פרובוקציה – אני מסכים עם כל מה שאמר אשר וזה גם מה שהבנתי מלכתחילה, שכל השביתה הזאת הייתה שביתה פוליטית כדי לחזק את מעמדו של ברגותי בתוך הפתח.

דוד אמסלם: אם הוא כבר הוביל את כולם, את המסכנים הקטנים שלא מבינים למה, הוא לא צריך לאכול.

דוד אמסלם: הוא אוכל בלילה ואין לו טיפת כבוד בקטע הזה.

דוד אמסלם: זה אדם שקיבל חמישה מאסרי עולם במדינת ישראל, רצח יהודים רק בגלל שהם יהודים.

אוסאמה סעדי: הוא לא רצח.

אוסאמה סעדי: אתה רוצה לפתוח את זה פה?

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אני רואה את הרשימה ואני בוש ונכלם בשבילו.

דוד אמסלם: הדרישות שהוא מעלה בשם האסירים – בושה וחרפה.

דוד אמסלם: הרי שום דבר לא קרה.

דוד אמסלם: אלה דרישות סרק, טיפשיות.

אוסאמה סעדי: הן היו להם.

אוסאמה סעדי: אשר מאשר שזה היה.

דוד אמסלם: אני לא הפרעתי לך.

דוד אמסלם: אני לא ראיתי שום אופציה מבחינתנו ואני אומר לך שמדינת ישראל לא תנהל משא ומתן.

דוד אמסלם: אף אחד לא מאיים עליה בשביתות וגם לא ביותר משביתות.

דוד אמסלם: יש חוק במדינת ישראל ואף אחד מהמדינות הדמוקרטיות לא מתמודדת עם טרור כמונו.

דוד אמסלם: אף מדינה בעולם – אני קובע – לא מתנהגת לאסירים ולמחבלים כמו שמדינת ישראל מתנהגת ונותנת להם, לטעמי, תנאים מפליגים.

דוד אמסלם: מבחינתי, מחבל שהרג יהודים רק בגלל שהם יהודים, צריך לשבת בבית הסוהר כל ימי חייו, לא לצאת, לקבל צנים וכוס מים ובזה מסתיים העניין.

דוד אמסלם: לא לימודים ולא אוניברסיטה ובטח לא איזה נופש ולא תעודת בגרות או תואר שלישי.

דוד אמסלם: נשמע לי אפילו חצוף להעלות את זה על הדעת, מבחינתי.

דוד אמסלם: אני לא מצליח לעכל את זה.

דוד אמסלם: אני לא ידעתי שאלה הדרישות שלהם.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה, קודם כל, לחזק את השר לביטחון פנים ואת ממשלת ישראל, בוודאי את השב"ס, שמתמודדים עם זה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר לא ניהלו משא ומתן ומבחינתי, מי שרוצה לשבות רעב – שישבות.

דוד אמסלם: אני חושב שאדם בוגר שמקבל החלטה מה לעשות עם חייו – אהלן וסהלן.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים לספק לו את המזון ואם הוא לא רוצה לאכול, שלא יאכל.

דוד אמסלם: רוצה להזיק לעצמו?

דוד אמסלם: שיזיק.

דוד אמסלם: לכן אני שמח שזה המצב היום בזה שבכלל לא ניהלתם אתם משא ומתן.

דוד אמסלם: לא צריך לנהל אתם משא ומתן ולכן קיימתי את הישיבה הזאת.

דוד אמסלם: קידמתי אותה בגלל שהיה חשוב לי רק לשמוע את זה שמדינת ישראל לא זזה כמלוא הנימה מהקו הראשוני שלה.

דוד אמסלם: בוודאי אף אחד לא מאיים עלינו בשום שביתות ובשום איומים.

דוד אמסלם: הלוואי שהאזרחים שלנו, שני האזרחים שנמצאים בעזה, היו מקבלים 3% ממה שהמחבלים האלה שהרגו מקבלים.

דוד אמסלם: אלה סתם אזרחים תמימים שחצו את הגבול.

דוד אמסלם: הם לא מקבלים, אף אחד לא מבקר אותם.

דוד אמסלם: זה לא שהסבתא שלהם רואה אותם פעם בחודש וקשה לה לחזור.

דוד אמסלם: ההורים שלהם לא יודעים מה קורה אתם ואנחנו מתעסקים שם עם חיות טרף.

דוד אמסלם: דרך אגב, אלה אותם אסירים שבאים משם לפה.

דוד אמסלם: הם שולחים אותם לפה ואתם מגינים עליהם.

דוד אמסלם: מה שמפריע לי בכלל הוא שאתם אזרחי מדינת ישראל, חברי כנסת של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אתם דואגים למחבלים האלה?

דוד אמסלם: דרך אגב, הם גם הורגים ערבים.

דוד אמסלם: כשהוא בא ומתפוצץ באוטובוס הוא הורג גם ערבים.

אוסאמה סעדי: אתה רוצה לפתוח דיון?

דוד אמסלם: אני מסכם, אבל בסיכום גם מותר לי לומר כמה דברים שאני חושב.

דוד אמסלם: אני חושב שזאת חוצפה ועזות מצח.

דוד אמסלם: אני מצפה שחברי הכנסת הערבים במדינת ישראל קודם כל יגבו את האינטרס של אזרחי מדינת ישראל, בוודאי מול טרור.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על זכויות אסירים.

דוד אמסלם: אני אומר לך שאם היו מחבלים יהודים, לא היית בא לכאן כדי לדבר אתי עליהם.

דוד אמסלם: לכן אני לא רואה סימטריה.

דוד אמסלם: אני לא רואה חברי כנסת יהודים שרצים להגן על עמי פופר או על רוצח ראש ממשלת ישראל, יגאל עמיר.

דוד אמסלם: ואיך אמר ממלא מקום מפקדת השב"ס?

דוד אמסלם: יש אולי עשרה, אולי קצת פחות.

דוד אמסלם: אז יש פרופורציות.

דוד אמסלם: ואני אומר לך שהרוב המוחלט של האזרחים במדינת ישראל מתעב אותם, דוחה אותם, בוודאי לא מקבל אותם וקורא כיכרות על שמם או נותן להם מלגות, דמי קיום וכשהם יוצאים עושים להם חינגות ברשות הפלסטינית.

דוד אמסלם: לכן אני באמת מחזק את ידיכם, אשר, ותמסור את זה גם לעפרה ולכל הצוות.

דוד אמסלם: אני באמת מוסר לשר ארדן כל הכבוד על הנחישות וככה צריך להיות.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.