הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, כנסת 20, פרוטוקול מספר 14, 2017-06-20 14:10

נורית קורן: ברוכים הבאים לישיבת הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן.

נורית קורן: היום, ה-20 ביוני 2017, כ"ו בסיון התשע"ז, והשעה 14:10.

נורית קורן: אנחנו מתחילים היום דיון מיוחד והדיון המיוחד מתקיים במסגרת ציון יום פרשת ילדי תימן, מזרח ובלקן.

נורית קורן: אני יזמתי את היום הזה והתאריך נקבע לפי תאריך פטירתו של הרב עוזי משולם זכרונו לברכה אשר נאבק לחשוף את הפרשה ובזכותו קמה ועדת החקירה כהן-קדמי שעליה יש לנו את כל הניירת ועליה אנחנו פחות או יותר מסתמכים.

נורית קורן: אנחנו נפתח בקטע מוזיקלי ואחר כך נתחיל בישיבה עצמה.

נורית קורן: (קטע מוזיקלי).

נורית קורן: כמה שאני שומעת, זה תמיד קשה לי.

נורית קורן: אנחנו מבינים את המלים של השיר, כמה קיים הגעגוע לילד שנעלם.

נורית קורן: פרשת היעלמותם של ילדים עולים מארצות תימן, המזרח והבלקן בשנות ה-50 היא פרשה עגומה, פצע מדמם בלב החברה הישראלית אשר לא טופל כראוי עד היום.

נורית קורן: לסיפורים אודות חטיפת ילדים בשנים הראשונות להקמת המדינה נחשפתי עוד בהיותי בבית הורי.

נורית קורן: לימים הבנתי שלא מדובר במקרים בודדים אלא בתופעה רחבת היקף.

נורית קורן: שלושת ועדות החקירה שבדקו בעבר את הפרשה בדקו 1,053 מקרים של היעלמות תינוקות מתוכם 69 ילדים שלא ידוע מה עלה בגורלם והמדינה שתקה והתקשורת נדמה.

נורית קורן: אולם לאור החזרת הנושא לסדר היום הציבורי, פונות משפחות רבות בבקשה להעיד והפרשה גדולה הרבה יותר ממה שחשבנו.

נורית קורן: מיום היבחרי לכנסת החלטתי להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי ולהיאבק לגלות את האמת, לאן נעלמו אותן מאות רבות של פעוטות.

נורית קורן: במסגרת יום ציון הפרשה במליאה, בכנסת ובוועדות מתקיימים הבוקר בכנסת שני דיונים חשובים.

נורית קורן: דיון ראשון בנושא הקמת מאגר גנטי בוועדת המדע והטכנולוגיה בראשות חבר הכנסת אורי מקלב והדיון השני בנושא שילוב פרשת ילדי תימן, מזרח והבלקן הנעדרים בתכנית הלימודים בוועדת החינוך והתרבות בראשותי.

נורית קורן: אני מודה לחבר הכנסת מרגי וגם לחבר הכנסת מקלב שהם יושבי ראש הוועדות שאפשרו את הדיונים הללו שהם דיונםי חשובים ביותר.

נורית קורן: אני גם מודה לכל חברי הכנסת שהגיעו במשך היום לדיונים בוועדות.

נורית קורן: קצת רקע היסטורי.

נורית קורן: היו שלוש ועדות ציבוריות שהוקמו בעבר על מנת לחקור את הפרשה.

נורית קורן: הראשונה בהן היא ועדת בהלול-מיניקובסקי, ועדה בין משרדית בראשה עמד שוטר.

נורית קורן: ועדת שלגי, ועדת בירור בראשות שופט בית המשפט המחוזי דוקטור שלגי.

נורית קורן: ועדת החקירה הממלכתית, ועדת החקירה המשמעותית ביותר, כהן-קדמי, שהחלה לפעול ב-1995 והגישה מסקנות ב-2001.

נורית קורן: במסגרת החקירות שמעו חברי ועדת כהן-קדמי עדויות מבני משפחות הנעלמים והם בעצם ריכזו מסמכים רלוונטיים וכאן המקום לציין שכל המסמכים שאספו הוועדות, שתי הראשונות, מינקובסקי וגם שלגי, כולם הגיעו לוועדת כהן-קדמי ועל זה היא ישבה.

נורית קורן: באופן תמוה ותקדימי למדי על חומרי החקירה הוטל חיסיון בהוראת הממשלה למשך שבעים שנים, עד 2071.

נורית קורן: כאן אני צריכה לציין שניגשתי לראש הממשלה וביקשתי ממנו לפתוח את הפרוטוקולים ואני כאן מודה לראש הממשלה על עצם התמיכה שלו וההזדהות שלו עם הפרשה כאשר מינה את השר צחי הנגבי לקרוא את הפרוטוקולים ולאשר את פתיחתם.

נורית קורן: אני מברכת גם את השר צחי הנגבי וגם את ראש הממשלה על ההחלטה האמיצה לפתוח את הפרוטוקולים ואת כל חומרי החקירה שעמדו בפני ועדת כהן-קדמי.

נורית קורן: אכן, ב-28 לדצמבר 2016 הפרוטוקולים פתוחים לעיני הציבור באתר ארכיון המדינה.

נורית קורן: זה בעצם חידוש גדול ביותר כאשר עד עכשיו הכול היה חסוי אבל עכשיו אנשים בטלפון הפרטי שלהם יכולים להיכנס לארכיון המדינה ולראות מה נעשה.

נורית קורן: בד בבד עם חשיפת הפרוטוקולים נאבקתי להקים את הוועדה בכנסת כי הבנתי שיש צורך לתת מענה ותשובות למשפחות.

נורית קורן: בתחילת חודש פברואר הוקמה הוועדה בראשותי והיא החלה לעבוד בסוף פברואר.

נורית קורן: המנדט של הוועדה הוא לפקחו על פעילות הממשלה ולהגיע לחקר האמת בפרשה, לבדוק את חומרי החקירה של כל הוועדות, לרכז תלונות של המשפחות, לדון בהקמת מאגר DNA, לאתר קברים בהתאם לפרוטוקולים שמצויים בוועדת החקירה וכן לפי הצורך לעסוק בחקיקה כאשר אנחנו רואים מה עולה תוך כדי הדיונים.

נורית קורן: אני שמחה לאשר שאתמול התקבלה החלטה להאריך את משך עבודת הוועדה והכנסת אכן האריכה את התקופה עד לסוף מושב החורף, עד סוף מרץ.

נורית קורן: אני אומרת לכם שאם נצטרך עוד זמן, אנחנו נקבל הארכה.

נורית קורן: הוועדה המיוחדת פועלת ושוקדת על קריאתם של אלפי עמודים מתוך הפרוטוקולים של ועדת החקירה הממלכתית ומהמסמכים והצילומים שהופיעו בסרטה של רינה מצליח אנו נדהמים כל פעם לגלות כי מידע רב היה מצוי ברשות הוועדות אולם הוא לא זכה לטיפול הולם, יסודי ומקצועי.

נורית קורן: החוקרים אימצו מסמכים מבלי לאמתם, לא חקרו דברים לעומקם, התגלו סתירות ואי דיוקים בנתונים ובמסמכים עליהם הסתמכו בוועדות החקירה לשם קביעת המסקנות, לרבות לגבי השמות של הילדים הנעלמים.

נורית קורן: בלא מעט מקרים יש מסמכים שהמשפחה לא נחשפה אליהם מלכתחילה כמו תעודות הפטירה שנמצאות בתוך החומרים והמשפחה לא ידעה על קיומם אלא מרגע שנפתחו הפרוטוקולים.

נורית קורן: פעמים רבות לא ברור איך הגיעו למסקנות וככל שמעמיקים בחקירת הפרשה, עולה תמונה עגומה לפיה ועדת החקירה הממלכתית כהן-קדמי כשלה בתפקידה ונראה שאין מנוס מלקרוא לביטול מסקנות ועדת חקירה זו ומתן אפשרות למשפחות לפתוח מחדש דיון על בן משפחתם.

נורית קורן: אציין שמאז הקמת הוועדה משפחות מכל העדות החלו להבין שהטרגדיה המשפחתית והאישית שלהם דומה מאוד למקרים של החטיפות והם פונים לוועדה בבקשה להעיד ולגלות מה עלה בגורל יקיריהם.

נורית קורן: מדובר במשפחות שלא העידו בעבר בוועדות החקירה.

נורית קורן: בידי חלק מהמשפחות האלה אין כל מסמך.

נורית קורן: כך או אחרת, משפחות רבות נותרות עם סימני שאלה רבים בקשר לגורל ילדיהם והוועדה שבראשותי שמה לה למטרה לנסות ולספק להן תשובות.

נורית קורן: מאז תחילת הדיונים בוועדה אנחנו עסקנו בכמה נושאים.

נורית קורן: הדיון הראשון היה איתור מידע ומסמכים כאשר מלאכת גילוי המסמכים והחומרים הנוספים שהיו בוועדות הקודמות, גם אז היה קשה והיום עוד יותר קשה לגלות מסמכים מהעבר.

נורית קורן: אני אתן כדוגמה מקרה שהיה.

נורית קורן: אני צריכה להודות לכל השרים הרלוונטיים שאמרו ונתנו בפירוש הוראות לכל העובדים שלהם הרלוונטיים לשתף פעולה עם הוועדה ולנסות לאתר מסמכים למרות שיש קושי רב לאתר מסמכים.

נורית קורן: אבל אני רוצה לציין שרוב המשרדים מנסים ופועלים ועושים זאת.

נורית קורן: יש מקרה כמו ארגון ויצ"ו.

נורית קורן: להזכירכם, ארגון ויצ"ו, רוב הילדים היו בחזקתו במעונות ובבתי הילדים שהארגון פתח.

נורית קורן: בוויצ"ו יש סירוב לשתף פעולה בטענה שהוועדות הקודמות בדקו אותם ולא מצאו קשר בין הארגון לבין מסירת ילדים לאימוץ.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שברור שלארגון ויצ"ו היה מקום מרכזי בטיפול בילדים הנעלמים בשנותיה הראשונות של המדינה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שלהתחבא מאחורי מסקנות הוועדה, זאת לא הדרך.

נורית קורן: יש לנו מסמכים שמראים לנו בפירוש שוויצ"ו הייתה הצינור לאימוץ ילדים.

נורית קורן: הילדים היו בחזקתם, כך שוויצ"ו לא יכולה להתנער מכך.

נורית קורן: בעניין הזה ברור שאנחנו שוקלים כיצד לפעול ולחייב את ויצ"ו לבוא ולתת לנו מסמכים ולתת את הדין ולומר איך נעלמי הילדים שהיו אצלם בשמירתם.

נורית קורן: הבנו שבדיון הראשון כבר היה קושי לאתר את המסמכים וגם להנגיש אותם למשפחות.

נורית קורן: היה קושי רב כי צריך לגשת לכמה משרדים, יש גם מערכת בירוקרטית קשה ובעיקר למשפחות שלא העידו, ועל כן הקמנו צוות בין משרדי.

נורית קורן: בשבוע שעבר התקיים דיון בנושא וקבענו כיצד הוא יעבוד.

נורית קורן: אנחנו רוצים להקים בעתיד פלטפורמה ממוחשבת ואני מקווה שזה יקרה די מהר למרות שזה יהיה קשה.

נורית קורן: מערכת ממוחשבת כדי שהמשפחות יוכלו לפנות ישר למערכת הזאת וכל המשרדים יקבלו את הפנייה ושם תהיה התשובה.

נורית קורן: כך ייאספו נתונים על בן משפחה שנעלם.

נורית קורן: מתקיימים דיונים שאנחנו מייחדים רק לשמיעת עדויות.

נורית קורן: הוועדה קיימה עד כה שלושה דיונים כאשר מטרת הדיונים היא לגבות עדות מבני משפחות הנעלמים.

נורית קורן: שמענו עדויות מזעזעות על תינוקות חסרי ישע שנגזלו מהוריהם בדרכים ערמומיות ולעתים ממש הפעילו כוח כדי לקחת את הילדים.

נורית קורן: אני רוצה לתאר כאן ממש במשפט אחד.

נורית קורן: אבא שהביא את הילד שלו לבית החולים ואחרי כחצי שעה אמרו לו שהילד נפטר.

נורית קורן: הוא ביקש ועמד על כך שהוא רוצה לקבל את הילד, נתנו לו בשקית חבילת סמרטוטים מגואלים בדם.

נורית קורן: זה מקרה אחד.

נורית קורן: מקרה אחר שהיה, משפחה קיבלה ארון כבד לקבורה של ילדה גדולה במקום פעוטה בת חודשיים.

נורית קורן: במקרה אחר של ילד שנחטף עת היה תינוק והוחבא בבית החולים ורק אחרי צעקות האם, הוא הוחזר למשפחה.

נורית קורן: כלומר, כל פעם זה פשוט מזעזע לשמוע את הדברים האלה.

נורית קורן: כל העדויות שקיבלנו, עדויות שבעצם מעולם המשפחות לא מסרו אותם, ריכזנו אותן ובשבוע שעבר נתנו אותן לצוות הבין משרדי.

נורית קורן: אני מקווה שתוך חודש המשפחות תוכלנה לקבל חלק מהמידע.

נורית קורן: מתוך הפרוטוקולים יש גילויים חדשים שאנחנו יושבים ושוקדים עליהם.

נורית קורן: אני אומרת שוב ואני חוזרת ומציינת שכל המידע שעומד לרשותי עמד לרשות הוועדות אולם הוא לא זכה לטיפול הולם, יסודי ומקצועי.

נורית קורן: חשפנו למשל שילדים הועברו לחוץ לארץ, ככל הנראה לצפון אמריקה, באמצעות אניות של חברת צים.

נורית קורן: קיימנו דיון בנושא הזה.

נורית קורן: חברת צים, צריך לברך אותה על שבאה ופתחה בפנינו את ארכיון החברה.

נורית קורן: הגענו לארכיון החברה ב-4 ליוני ובימים אלה יש לנו נציגים של הוועדה שעוברים על החומרים ומדובר בארגזים על גבי ארגזים.

נורית קורן: יש שם חומר רב ואנחנו רוצים למצוא שם תשובות.

נורית קורן: כמו כן עלינו על כך שיש תיק של אחות הילדים רות מרלינג שלפי העדויות שהונחו בפני ועדת החקירה הממלכתית ליוותה הפלגות.

נורית קורן: לבקשת הוועדה ביקשתי לחשוף את התיק שלה כי הוועדה הגיעה לצים, לקחה את התיק ואני ביקשתי לחשוף אותו והוא אושר לפרסום ונמצא בארכיון המדינה כך שאפשר לגשת אליו.

נורית קורן: בדיון שהתקיים בשבוע שעבר, הדיון המזעזע ביותר, על ניסויים רפואיים וניתוחי גופות, מצאנו כי חברי ועדת החקירה נחשפו לעדויות מזעזעות על ניסויים שנעשו בגופות הילדים הרכים והן בילדים חיים.

נורית קורן: למרבה הצער והתדהמה, ועדת כהן-קדמי לא התייחסה לעדויות אלה בכובד ראש ולא דיברה עליהן במסקנות.

נורית קורן: בדיון שקיימנו בנושא פסולת ביולוגית, מחקרים רפואיים בילדי תימן, מזרח והבלקן, ב-14 ליוני, הסתבר כי על אף קיומו של חוק מתירני יחסית באותה תקופה לגבי ביצוע ניתוחים פתולוגיים בגופות, הרי שניתוחים רבים במיוחד בוצעו בילדי האוכלוסיות החלשות בהן ילדי תימן, המזרח והבלקן ולאו דווקא לפי העילות הקבועות בחוק ולמצער ובאופן תמוה ביותר, על מנת לחקור את סיבת המוות.

נורית קורן: הניתוחים בוצעו, כפי שהעיד הפתולוג החוקר, דוקטור אלי ליפשטיין, שחקר את תולדות הפתולוגיה בישראל, נעשו בתנאים לא נאותים, ללא כל הסכמה של המשפחות ולעתים מבלי להביא את הגופות לקבר ישראל.

נורית קורן: עוד התגלה כי הקוד האוניברסלי לביצוע ניסויים רפואיים בבני אדם, לאחר מלחמת העולם השנייה, הלא הוא קוד נירנברג אשר קיבע את מושג ההסכמה מדעת, לא קוים מעולם עבור ילדים אלה שאיש לא שאל לא אותם ולא קיבל את הסכמת המשפחות.

נורית קורן: רבים מהילדים שנותחו נקברו בקבר משותף ואף ללא חציצה בין האברים כפי שקובעת ההלכה.

נורית קורן: קבורת הילדים, מקריאת הפרוטוקולים, פעמים רבות ועדות החקירה קבעו שהילדים נפטרו ואף הצביעו למשפחות על נקודת ציון קבר.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שלפעמים לא ברור איך הם הגיעו למסקנה הזאת.

נורית קורן: אני רוצה להניח בפניכם את המקרה של סעדה קרני שהייתה ילדה בת שנתיים, הייתה ילדה בריאה לחלוטין שנלקחה מבית הילדים ואחרי שהוועדה קיבלה את התלונה עליה, הוועדה ניסתה לחפש ולאתר אותה.

נורית קורן: כאן מונח לפני ספר הפטירות.

נורית קורן: זה בעצם פנקס הפטירות של משרד הבריאות בנתניה.

נורית קורן: נמצא כי הילדה נפטרה אחרי שבמשך שנתיים היא הייתה חולה במחלת ניוון שרירים, במלריה.

נורית קורן: לטענת ההורים הילדה הייתה בת שנתיים וכאן הם מציינים שהיא בת חמש.

נורית קורן: אני מראה לכם שוב שיש כאן תעודת קבורה ובתעודת הקבורה רשום סעדיה אברהם ואני אומרת לכם שזאת תעודת קבורה מ-7 באוקטובר 1949.

נורית קורן: לא יכול להיות שתעודת הקבורה היא מ-1949 ומה שקרה זה שבשנת 1995 ועדת כהן-קדמי הוציאה בסיטונות תעודות פטירה על סמך מסקנות שהיא ראתה לנכון שהן נכונות.

נורית קורן: הם בדקו בשורה והשורה פחות או יותר התאימה, לא משנה שהשמות לא היו נכונים, הוציאו תעודת פטירה.

נורית קורן: תעודת פטירה על שם סעדה.

נורית קורן: אין שם משפחה, אין מספר תעודת זהות, ואני מציעה בפניכם ונראה לכם, זאת תעודת הפטירה.

נורית קורן: אין שם פרטי, אין שם משפחה, יש רק שם פרטי ואין מספר תעודת זהות.

נורית קורן: כך הוציאו את התעודות.

נורית קורן: אתם מבינים שהמקרים האלה מראים לנו על חוסר תשומת לב ועל חוסר כבוד למשפחות למסור להן את האמת.

נורית קורן: יש כרגע שתי משפחות שמתמודדות בבית משפט.

נורית קורן: הן רוצות לאמת מי קבור במקום הקבורה.

נורית קורן: הוועדה קבעה לשתי המשפחות הללו שיש להן קבר אבל על הקבר אין שם אלא כתוב אלמוני.

נורית קורן: שתי המשפחות האלה מתמודדות בבית המשפט על מנת לפתוח את הקברים.

נורית קורן: הן רוצות לדעת מי קבור בקברים שהמדינה מציגה.

נורית קורן: כרגע עמדת המדינה היא שיש את כבוד המת והיא מסרבת לפתוח את הקבר.

נורית קורן: אני מקווה שאנחנו נפעל - ואכן כך אני פועלת ואני מקווה שזה יקרה - לשינוי במגמה.

נורית קורן: כל המשפחות לא קיבלו לידיהן גופה והן לא נכחו בהלוויה.

נורית קורן: גם אם טוענים שלגבי חלק מהילדים כבר קיימו את ההלוויה, לא נתנו להורים הודעה על המוות, ואם נתנו להם, נתנו להם הרבה יותר מאוחר ויש סתירות על ציון קבר שנמסר למשפחה.

נורית קורן: במקרה של סעדה קרני יש לנו ציון של קבר אבל אין קבר כזה.

נורית קורן: אין.

נורית קורן: הגענו לבית הקברות בנתניה – אין קבר.

נורית קורן: אתמול הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק שמדברת על כך שיהיה ניתן לפתוח קברים לבקשת המשפחות.

נורית קורן: זה חוק שלי שאני הנחתי אותו יחד עם משרד המשפטים.

נורית קורן: כאן אני רוצה להודות למשרד המשפטים שעבד אתנו יד ביד ואני מקווה שהחוק הזה גם ישפיע על המשפחות שנמצאות כרגע בבית המשפט.

נורית קורן: אנחנו נשלח לבית המשפט הודעה על כך שהחוק הזה מונח על שולחן הכנסת ואנחנו נזרז אותו כדי שהוא ישפיע גם על בית המשפט.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: לא צריך למחוא כפיים.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: בכוונתנו בנושא של הקברים לסייר בבתי העלמין סגולה ובירושלים על מנת לראות את הדברים בשטח.

נורית קורן: בנושא של האימוץ.

נורית קורן: אנחנו מניחים שהמצב התברואתי במחנות, הצפיפות והעוני, הובילו לכך שחלק מהילדים אכן נפטרו.

נורית קורן: עם זאת, עדויות שנשמעו, מסמכים שנחשפו לעיון הציבור ומסקנות של החוקרים שחקרו את הפרשה מובילים למסקנה כי רבים מהילדים הנעלמים נמסרו לאימוץ מבלי שההורים נתנו הסכמתם לאימוץ.

נורית קורן: הוועדה קיימה דיון ראשוני בנושא ב-15 למאי 2017, דיון שנקרא תהליכי אימוץ במדינת ישראל בעבר ובהווה והשלכתם על הפרשה.

נורית קורן: המידע שהועבר לוועדה גילה כי בין השנים 1948 ועד 1965 אושרו בישראל – תקשיבו טוב – 2,800 צווי אימוץ שזה מספר גדול מאוד.

נורית קורן: זה מספר מפתיע ביותר בהתחשב בגודלה הזעיר של האוכלוסייה ונוכח העובדה כי לא היה כל חוק או דבר חקיקה אחר לגבי אימוץ הילדים עד לשנת 1960.

נורית קורן: הסוגיה המרכזית לגבי אימוץ ילדים שעומדת כיום בפנינו היא עיון בתיקי האימוץ כי הם חסויים וכרגע רק הילדים המאומצים הם אלה שיכולים לגשת לתיק שלהם ולפתוח אותו או נציג היועץ המשפטי או עובד סוציאלי ראשי.

נורית קורן: גם כאן הנחתי הצעת חוק על שולחן הכנסת על מנת לאפשר באופן חריג לעיין בתיקי האימוץ כאשר אני בעצם מחריגה את כל תיקי האימוץ, אם יש כאלה, משנת 1935 כי אנחנו יודעים שהאימוצים החלו קודם לכן, עד 1965.

נורית קורן: כאן יינתן לבן או בת משפחה מדרגה ראשונה של הילד או האפוטרופוס או הורה, בן זוג של הורה, סב, אח או ילד לפתוח את התיק.

נורית קורן: במקביל פניתי למשנה ליועץ המשפטי לממשלה אבי ליכט בבקשה לבדוק כיצד ניתן לאפשר לבני המשפחה לעיין בתיקי האימוץ גם ללא שינוי החוק.

נורית קורן: למרבה השמחה נרתם משרד המשפטים לסייע בנושא והודיע לוועדה כי במקרים שקשורים לפרשה, תינקט גישה מרחיבה מאוד בגילוי המידע לגבי המשפחה שתפנה ישירות לשירות למען הילד ואם יימצא תיק אימוץ, הם יטפלו בזה.

נורית קורן: רק במקרה שהילד המאומץ יתנגד, הם לא יוכלו למסור מידע אודותיו אבל הם יאמרו שהילד חי.

נורית קורן: זאת לפחות נחמה כשיודעים שהילד בחיים.

נורית קורן: בנוסף, אם לא תהיה מניעה בגילוי המידע למשפחה, המדינה תפנה ביוזמתה לבית המשפט כדי שהוא יורה על גילוי המידע.

נורית קורן: יש לציין כי על פי צו ועדות החקירה שהוזכר לעיל, פועל כבר משרד הרווחה להצליב מידע בין שמות הילדים שעלו במסגרת עבודת ועדת החקירה הממלכתית לבין תיקי האימוץ משנים אלה כי זאת הייתה הבקשה שלנו, שהם יצליבו מידע.

נורית קורן: אני מתנצלת על שאני מאריכה אבל אני רוצה להראות לכם מה עשתה הוועדה.

נורית קורן: במקביל פנינו למנכ"ל משרד הרווחה ואתמול קיימתי אתו פגישה והוא העלה כמה נקודות חשובות שנפעל לפיהן.

נורית קורן: תוך כדי דיון בוועדה הבנו שלפרשת ילדי תימן, מזרח ובלקן יש השלכה על קיום צווי ירושה וזה דבר חשוב מאוד כי זה משפיע על בני הדור השני.

נורית קורן: במסגרת הדיון שקיימנו ביום 9 במאי 2017 התברר לנו כי המדינה לא מכירה כיום בתעודות הפטירה שהנפיקה ועדת החקירה כהן-קדמי כמסמך ציבורי רשמי ולפי תעודות אלה שהנפיקה ועדת החקירה, הן אינן נחשבות כראיה על פטירת הנעלם כשרוצים לממש צו ירושה.

נורית קורן: אני צריכה להוסיף ולומר שגם משרד הפנים לא משתמש בתעודות הפטירה האלה על מנת לגרוע את האנשים מהרשימה ולכן האנשים עדיין נמצאים ברשימה.

נורית קורן: מה שקרה זה שבני המשפחה, אין להם תעודת פטירה, הם ניגשים לרשם הירושות ומבקשים לרשום את הירושה שלהם, לחלק אותה אחרי שההורים נפטרו, אבל הם לא יכולים לבצע את זה כי הילדים עדיין רשומים בתעודות הזהות של ההורים.

נורית קורן: המשפחה נדרשת להוכיח שאין אח כי הוא נפטר.

נורית קורן: התעודה שנמצאת בפרוטוקולים היא לא תעודה ציבורית ואי אפשר להשתמש בה.

נורית קורן: אם הם לא מצליחים להוכיח שהאח נפטר, יש כאן בעיה.

נורית קורן: החוק אומר שאם יש ילד מאומץ, יש לו חלק בירושה של ההורים הביולוגיים.

נורית קורן: מה שעושה הרשם לענייני ירושה, הוא מנסה לאתר את הילד המאומץ ואם הוא לא מאתר אותו, הוא לוקח את החלק היחסי של הילד המאומץ ומעביר אותו לאפוטרופוס הכללי לשמירה.

נורית קורן: החלק היחסי נשמר 25 עד שלושים שנים אצל האפוטרופוס הכללי ואם לא מגיע הילד המאומץ לקחת את חלקו, זה עובר לעיזבונות המדינה.

נורית קורן: אני קוראת לזה חטפת וגם ירשת.

נורית קורן: פשוט מזעזע.

נורית קורן: אנחנו הבנו שיש כאן בעיה קשה.

נורית קורן: פניתי לנציגי היועץ המשפטי לממשלה, גם לרשם לענייני ירושה וגם לאפוטרופוס הכללי בנושא הזה.

נורית קורן: אנחנו רוצים לדעת כמה משפחות תקועות ולא יכולות לממש את הירושה שלהן.

נורית קורן: אנחנו נמשיך ונדון גם בנושא הזה.

נורית קורן: חוק נוסף שיעלה על שולחן הכנסת יהיה בעניין ההנצחה.

נורית קורן: רבים פונים אלי ואומרים לי שהם רוצים להנציח את הפרשה ואני חושבת שזה המקום הנכון ופועלת לקידום ההכרה בפרשה של היעלמות ילדי תימן, מזרח והבלקן.

נורית קורן: בימים אלו אני מגישה הצעת חוק שתאמר שאנחנו נעשה שני דברים.

נורית קורן: קודם כל, ציון יום, כך שיהיה לנו ציון יום כמו שאני עושה היום בכנסת והוא יהיה קבוע בחוק כך שכל המדינה תיאלץ לציין אותו, גם במוסדות החינוך וגם בכל מסגרת אחרת כמו אוניברסיטאות, גם במליאת הכנסת ובכל מקום שיהיה אפשר לעשות זאת.

נורית קורן: יהיו ימי עיון או מופעי תרבות שיציינו את היום הזה.

נורית קורן: כמו כן אני מתכוונת להניח הצעת חוק שתאמר שחייבים לשלב את הפרשה במסגרת התכנים של החומר הלימודי בבתי הספר ואני מייעדת זאת לחטיבות הביניים ובתי הספר התיכוניים.

נורית קורן: זאת על מנת שלא תחזור הפרשה הזאת על עצמה וגם כדי שידעו שזה קרה עם הקמת המדינה וזה חלק מההכרה ולקיחת האחריות של המדינה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שתוך כדי הדיונים פניתי לגנז וביקשתי תיקים נוספים שלא נפתחו והתיקים האלה הם תיק החקירה של יוסף יוסיפוב שהוא אומר את כל החקירה שלו, את כל חומר החקירה שהוא אסף כי בעצם הוא היה החוקר הראשי של הוועדה.

נורית קורן: ביקשתי שיחשפו את החומר הזה ואכן זה פורסם.

נורית קורן: אנחנו נקיים דיוני המשך בנושא הזה.

נורית קורן: כבר הזכרתי קודם את התיק של האחות רות מרלינג שנלקחה במיוחד ובפרוטוקולים רבו על האחות הזאת.

נורית קורן: כולם רצו אותה, שהיא תישאר בבית החולים הדסה וצים דרשה שהיא תהיה על האניות.

נורית קורן: אני צריכה להזכיר כאן שהיה מבצע שכונה כתונת פסים ובו הועברו ילדים לארצות הברית.

נורית קורן: אנחנו נמשיך ונקיים דיונים בנושא הזה.

נורית קורן: עד כאן סקרתי את כל הפרשה.

נורית קורן: אני רוצה לאפשר מתן עדות חיה של הגברת איילה עמרן שיושבת כאן אתנו ובאה לכאן במיוחד לתת עדות.

נורית קורן: ספרי לנו מתי עלית לארץ ועם מי.

<איילה עמרן: עליתי לארץ ב-1949.

נורית קורן: באתם מתימן.

<איילה עמרן: כן.

נורית קורן: כמה נפשות?

<איילה עמרן: שש נפשות.

<איילה עמרן: עם הילדה, שבע נפשות.

נורית קורן: ספרי לנו קודם עליך ואחר כך תספרי על אחותך.

<איילה עמרן: יום אחד שיחקנו בחוץ.

נורית קורן: ספרי קודם עליך ואחר כך על אחותך.

<איילה עמרן: יום אחד שיחקנו בחוץ אני ובת דוד שלי.

<איילה עמרן: פתאום באו שני אנשים כאלה גבוהים, תפסו לנו את הידיים ולקחו אותנו.

<איילה עמרן: הגענו למחנה א', שם היה בניין ארוך.

נורית קורן: איפה זה היה?

<איילה עמרן: בראש העין.

<איילה עמרן: לקחו אותנו לשם, לבניין הזה ואמרו לנו לשבת על הכיסאות.

<איילה עמרן: ישבנו.

<איילה עמרן: לקחו חומר בצבע בז', מרחו לנו על הראש ותלשו לנו את כל השערות.

נורית קורן: אוי ואבוי.

<איילה עמרן: אחר כך התעלפנו.

<איילה עמרן: לא ידענו מה הם עושים לנו בהמשך.

<איילה עמרן: אני לא יודעת מתי התעוררנו.

נורית קורן: בת כמה היית?

<איילה עמרן: אולי ארבע ומשהו.

נורית קורן: בת כמה הייתה הבת דודה שלך?

<איילה עמרן: יותר קטנה ממני בחצי שנה.

נורית קורן: יש לך עוד צלקות או רק זאת?

<איילה עמרן: יש לי את הצלקת הזאת בשוקיים.

<איילה עמרן: גם לה הייתה צלקת כזאת.

נורית קורן: ואת היית בריאה לחלוטין.

<איילה עמרן: כן.

<איילה עמרן: אין לי כלום.

נורית קורן: כלומר, פתאום באו אנשים ולקחו אותך.

<איילה עמרן: כן.

<איילה עמרן: לקחו אותי ישר לתוך הבניין הזה ושמו לי את החומר הזה ותלשו לי את כל השערות.

נורית קורן: מה שיש לך היום, אלה השערות שלך?

<איילה עמרן: לא.

<איילה עמרן: זאת פאה.

<איילה עמרן: אני לא יודעת איך אחר כך הגענו הביתה.

<איילה עמרן: אני לא זוכרת שום דבר.

<איילה עמרן: סבלתי כל השנים מהקאות, רעד בגוף, בחילות וכאבי תופת בראש, שנים על גבי שנים.

<איילה עמרן: כאבים מאוד חזקים.

<איילה עמרן: לא הייתי יכולה לצאת בשמש.

נורית קורן: אחר כך את הלכת לרופא?

נורית קורן: לקחו אותך לטיפול?

נורית קורן: מישהו סייע לך?

<איילה עמרן: לא.

נורית קורן: כלומר, אף אחד אפילו לא הכיר בזה שעשו לך את סוג הטיפול הזה.

<איילה עמרן: לא.

<איילה עמרן: כלום.

<איילה עמרן: שום דבר.

<איילה עמרן: אני לא זוכרת דבר כזה.

<איילה עמרן: כשכבר הייתי גדולה, הלכתי לקופת חולים, כלום לא עשו לי.

נורית קורן: מה קורה עם בת הדודה שלך?

<איילה עמרן: בת הדודה שלי חייתה 12 שנים אחרי המקרה הזה ואחר כך נפטרה.

נורית קורן: צריך להגיד ברוך השם שאת חיה.

נורית קורן: את לא יודעת מה שמו לך על הראש.

<איילה עמרן: אני ראיתי את החומר הזה.

נורית קורן: ראית אותו אבל את לא יודעת מה זה.

<איילה עמרן: לא.

נורית קורן: עכשיו את רוצה לספר על אחותך, בבקשה.

<איילה עמרן: על אחותי.

<איילה עמרן: אחותי הייתה ליד הדלת, בראש העין.

<איילה עמרן: נכנסתי הביתה כדי לתת לה משהו לאכול, לחפש משהו לאכול ולתת לה.

<איילה עמרן: מצאתי משהו לתת לה לאכול, משהו קטן, יצאתי החוצה כדי לתת לה ולא ראיתי אותה.

<איילה עמרן: היא לא הייתה שם.

<איילה עמרן: חיפשנו אותה בסביבה, חיפשנו אותה אצל אנשים, כלום.

<איילה עמרן: לא מצאנו אותה.

<איילה עמרן: אמרתי לאימא שלי שאני לא יודעת איפה היא.

<איילה עמרן: התחילה לחפש אותה בכל ראש העין, גם במחנה א', אבל לא מצאה אותה עד היום.

נורית קורן: אתם התלוננתם בוועדות?

<איילה עמרן: לא.

<איילה עמרן: אני לא יודעת אם אימא שלי התלוננה.

נורית קורן: מה היה שמה?

<איילה עמרן: נעמי.

נורית קורן: מה שם המשפחה?

<איילה עמרן: עמרן.

נורית קורן: העדויות האלה נוראיות.

<איילה עמרן: בתימנית קראו לה נעמה.

<איילה עמרן: לי יש כאבים בראש עד עכשיו, עד היום הזה.

נורית קורן: פשוט לא יאמן.

נורית קורן: תודה לך.

נורית קורן: הרבה בריאות.

<איילה עמרן: תודה גם לך.

<איילה עמרן: בקשר לניתוח, ברגע שעשו לי, אני גם סובלת כאבים.

נורית קורן: את לא יודעת מה בדיוק הם עשו לך.

<איילה עמרן: אני לא יודעת.

<איילה עמרן: אחרי כן התאוששתי אבל אני גם לא יודעת מתי התאוששתי.

<איילה עמרן: ראיתי בבית שיש לי ניתוח בשוק.

<איילה עמרן: גם לבת הדוד שלי היה אותו הדבר.

נורית קורן: את זוכרת את האנשים עצמם?

נורית קורן: אם את תראי תמונות שלהם, תוכלי לזהות?

<איילה עמרן: לא.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יושבים אתי כאן חברי הכנסת ואני אתן לאחד מכם את זכות הדיבור.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל כהן פארן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: קודם כל, קשה לדבר אחרי ששמעתי את העדות המצמררת שלך.

יעל כהן-פארן: אחרי עדות כזאת קשה לחזור ולדבר כרגיל.

יעל כהן-פארן: אני רוצה קודם כל לברך אותך נורית יושבת ראש הוועדה שלקחת את הנושא הזה ואני מסירה את הכובע בפניך בגלל הטיפול שלך ברמה היסודית והמקצועית המדהימה.

יעל כהן-פארן: אני לא יכולה להבין איך את וצוות מצומצם של ועדה ושל עוזרי חברי הכנסת יכולים להתמודד עם כמויות החומר האלה שעכשיו נחשפים אליהם.

נורית קורן: הקושי הוא יותר הסיפורים.

נורית קורן: הקושי הנפשי, להכיל אותם.

יעל כהן-פארן: זה בוודאי.

יעל כהן-פארן: זה ברור.

יעל כהן-פארן: אבל גם ממה שאני מבינה מדובר כאן בארגזי ארגזים של מידע ואני באמת שואלת האם לא צריך איזשהו צוות חקירה.

נורית קורן: אנחנו עובדים על זה.

יעל כהן-פארן: אנשים שיעבדו בזה כי ככל שאנחנו נחשפים יותר לסיפורים ולמידע ולסיפורים האישיים, אנחנו מבינים שנעשה כאן משהו שהוא איום ונורא, שהוא זלזול מוחלט באנשים, בחיי אדם, בילדים, בהורים.

יעל כהן-פארן: מביאים ילד ואומרים להורים שלו שהוא מת ולא מביאים אותו לקבורה עם ההורים שלו?

יעל כהן-פארן: קשה לי לתפוס את זה.

יעל כהן-פארן: קשה לנו היום במציאות של ישראל 2017 להבין בכלל שדברים כאלה יכלו לקרות כאן לפני שישים שנים, לפני חמישים שנים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר שצריך לרדת כאן לחקר האמת ולטהר את הפצע הזה.

יעל כהן-פארן: כאן הטיהור הוא על ידי הכרה והלקאה על חטאי העבר.

יעל כהן-פארן: אין לי ספק שהיום זה צריך להיות היעד שלנו שיצא מהכנסת אליכם לציבור, אליכם לכל הנפגעים, וזה גם צריך לצאת מממשלת ישראל ולא משנה שהייתה כאן ממשלה אחרת.

יעל כהן-פארן: כל ממשלה נוכחית צריכה להכות על חטאי העבר.

יעל כהן-פארן: הייתי הבוקר בדיון.

יעל כהן-פארן: מילה אחרונה לנושא ה-DNA.

יעל כהן-פארן: יש היום טכנולוגיות שיכולות לפתוח את האפשרות לגלות ומעבר לזה שצריך לקדם אותן כמובן, גם שם נחשפתי לכמה חוסר אמון יש לכולכם במערכת וברצינות של הרצון לפתוח ולפתור את הדברים.

יעל כהן-פארן: אני לפחות מאוד מקווה שנוכל להחזיר את האמון.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהוועדה הזאת עושה עבודת קודש.

יעל כהן-פארן: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: הרב רצון ערוסי.

<רצון ערוסי: אני חושב שאני אבטא את ההרגשות של כולם שהם רגשות מעורבים ביום הזה.

<רצון ערוסי: מחד אנחנו מאוד מאוד מזועזעים על כל גילוי וגילוי שמתגלה מדי יום ביומו.

<רצון ערוסי: מאידך, אנחנו בהחלט מתברכים בלבבנו על ההישגים.

<רצון ערוסי: כמי שהיה בוועדות הקודמות, עוד בשנות ה-90, ה-70 וה-80, אז ראיתי בפני חומה בצורה בשעה שנפגשתי עם ראשי הממשלה דאז, נשיא המדינה דאז, כולם זיכרונם לברכה.

<רצון ערוסי: נתקלנו בחומה בצורה לרבות בתחום התקשורת.

<רצון ערוסי: היום ברוך השם זה נפתח ואנחנו ברגשות מעורבים.

<רצון ערוסי: אנחנו מתברכים על ההישגים אבל אסור שנתברך בלבבנו לאמור ברוך השם הגענו למנוחה ולנחלה.

<רצון ערוסי: לא.

<רצון ערוסי: זה ראשיתו של קרחון ויש צורך מכאן ואילך לעמול ללא לאות עם כל הכלים, עם כל האמצעים בצורה מושכלת עד להתרת הספקות.

<רצון ערוסי: יש חכם אחד מפולין, קראו לו הרב שאול נתנזון, מגדולי המשיבים שחי במאה ה-19.

<רצון ערוסי: הוא טבע מטבע לשוני מאוד מאוד מעניין: אין יום שמחה כיום התרת הספקות ואין יום צרה כיום קיום הספקות.

<רצון ערוסי: כלומר, אסור לנו להישאר עם קיום הספקות.

<רצון ערוסי: אנחנו מאוד מאוד מברכים את כל החברים היקרים מסביב שפעלו ופועלים מזה עשרות שנים למען העניין הזה.

<רצון ערוסי: אנחנו מברכים את חברת הכנסת נורית קורן אשר ברוך השם קיבלה את המנדט ועושה חיל אבל אנחנו פונים לראש הממשלה ואומרים לו: כשם שקיבלת החלטה אסטרטגית לפתוח את הפרוטוקולים ונתת מנדט לחברת הכנסת נורית קורן, אתה חייב, ראשית, להאריך את המנדט הזה, שנית, להקצות משאבים כספיים ופרסונליים על מנת לפתוח את הים של המסמכים הללו על מנת להתיר את כל הספקות הללו.

<רצון ערוסי: אין אנו מתכוונים לגרום לכך שהספקות הללו יפוררו את האומה.

<רצון ערוסי: זה יהיה גם חוסן לאומה.

<רצון ערוסי: אם לאחר שבעזרת השם יותרו כל הספקות ויתוקנו עוולות שניתן לתקן, ובמאמר מוסגר חברת הכנסת נורית קורן, יש לנו שני פסקי הלכה של שני גדולי עולם, הרב קפאח זכר צדיק לברכה והרב עובדיה יוסף זכר צדיק לברכה, אשר הורו שמותר לפתוח את המאורות כדי לגלות מה יש בפנים.

<רצון ערוסי: אלה שני מאורות, אל תיראו ואל תחתו, יש לגשת למלאכה ומהר ככל האפשר.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: לכת הגשתי את הצעת החוק כי ידעתי שמבחינת הרבנים יש את האור הירוק והיא ברוח הזאת.

<רצון ערוסי: נכון.

<רצון ערוסי: יתרה מזאת, כבר מזמן אני הוא זה שדיברתי לפני כל אותם נשיאים, הן בגלל בעיות של אימוצים, של נישואים, של גילוי עריות והן דיני ירושה שהן בעיות קשות למדי.

<רצון ערוסי: את הזכרת את חוק המדינה.

<רצון ערוסי: בתורת ישראל זה לא יכול לקרות כי לעולם לא יעבור עיזבון למדינה אלא לקרוב הקרוב קודם.

<רצון ערוסי: לכן אין צל של ספק שיהיה צורך לדבר על הדברים האלה ולברר אותם היטב היטב.

<רצון ערוסי: כבר היום יש הסתבכויות גדולות כי אם יתגלה יורש, כבר נעשו בעיזבונות הרבה דברים שהם בלתי הפיכים.

<רצון ערוסי: זאת בעיה קשה למדי ואני מדבר כמשפטן או כרב ואומר שהדברים אינם פשוטים כלל ועיקר.

<רצון ערוסי: מוריי ורבותיי, עלינו לדעת שנכון, היו דברים שנעשו מתוך עוולה והיו דברים שנעשו בגלל שהמדינה הייתה מדינה בדרך וכולי.

<רצון ערוסי: כרב בישראל, לפני עשרות בשנים ניגש אלי בחור צעיר להירשם לנישואין.

<רצון ערוסי: בתפקידי, בסמכותי לרשות נישואין רק יהודי והוא פנוי.

<רצון ערוסי: אם הוא לא פנוי, אני מואשם כשותף לביגמיה, ואם הוא לא יהודי, זה לא בסמכותי.

<רצון ערוסי: אני שואל אותו על אבא שלו ועל אימא שלו והוא מתחמק.

<רצון ערוסי: אני עושה זאת במאור פנים, בשום שכל והוא מתחמק.

<רצון ערוסי: בסוף הוא אומר לי: תראה, הרב, אתה שכחת שלא אבי מתחתן אלא אני מתחתן.

<רצון ערוסי: אמרתי לו שזה נכון אבל כדי לקבוע יהדות, אני זקוק קצת ליוחסין שלו.

<רצון ערוסי: הוא אמר: הרב מוכן שרב פלוני יטפל בי?

<רצון ערוסי: אמרתי לו, למה לא, אבל שיטפל בתיק מהחל ועד כלה.

<רצון ערוסי: הלך לאותו רב שאמר שכל עוד הרב ערוסי לא יטפל בתיק, הוא לא יטפל בו כלל ועיקר.

<רצון ערוסי: בא אביו של החתן הזה ואמר לי: בן קיבוץ הייתי, ערקתי שלוש פעמים מן הצבא, יש לי שלוש תעודות זהות, כי כך היה אז עם קום המדינה כאשר התעודה ניתנה על ידי שליח.

<רצון ערוסי: כך יכולים להיות בעיות קשות.

<רצון ערוסי: ביררתי וברוך השם הצלחתי לברר את היהדות ויצאנו לדרך.

נורית קורן: אדוני הרב, קצת לא ברור מה שאמרת.

נורית קורן: בשיחות אתך אנחנו הצגנו בפניך שעלה כאן בדיונים הנושא של הרישום המאוחר וכדי להסביר כאן לכולם, בזמנו משרד הפנים אפשר לקיבוצים לבוא ולרשום את הילדים שלהם גם אחרי שנה.

נורית קורן: אני מזכירה שבעצם מה שקרה זה שוויצ"ו וגם בתי החולים שלחו את הילדים לקיבוצים.

נורית קורן: מישהו שרצה לקחת ילד ולרשום אותו כילד שלו, יכול היה לעשות זאת.

נורית קורן: מה שאדוני כבוד הרב אומר, וזה הסיפור שסיפרת לי, שבעצם אתה כרשם נישואין, הגיע אליך בחור שאבא שלו אמר שהיו לו שלוש תעודות זהות.

נורית קורן: אתם מבינים מה הולך כאן?

נורית קורן: בעצם הקיבוצים הם אלה שהיו אחראיים על הרישום והם אלה שרשמו.

נורית קורן: הם הנפיקו שלוש תעודות זהות שונות לאדם אחד.

נורית קורן: אתם מבינים שגם היה אפשר לרשום את הילדים.

נורית קורן: מישהו רצה לקחת איזשהו ילד, יכול היה לקחת אותו ולרשום אותו כילד שלו.

נורית קורן: לכן אין לא תיק אימוץ ולא שום דבר.

נורית קורן: רק בדיקת DNA היא זאת שתעזור לבדוק אם הילד הזה אכן שייך לאבא.

נורית קורן: לכן זאת בעיה גדולה.

<רצון ערוסי: לכן אסיים מוריי ורבותיי.

<רצון ערוסי: אני קורא לכל הציבור בישראל, לאו דווקא בני תימן היקרים, הפצועים והנפגעים.

<רצון ערוסי: כשם שאני רואה כאן חברי כנסת מגוונים שונים וגם ממסגרות פוליטיות שונות.

<רצון ערוסי: חייבת החברה הישראלית ללא הבדל עדה להשמיע את קולה.

<רצון ערוסי: כל אלו בעלי הדעה, אני רוצה לשמוע את קולם.

<רצון ערוסי: אי אפשר שעוול כזה יישאר ללא קול קורא וללא תיקון.

<רצון ערוסי: ושוב, אין אני מבין אלה אשר רוצה מאבקים לצורך פירור החברה.

<רצון ערוסי: לא.

<רצון ערוסי: חס ושלום.

<רצון ערוסי: אלא אני רוצה הבראתה של החברה.

<רצון ערוסי: לכן, לאחר התרת הספקות בעזרת השם יתברך אנחנו רוצים הכרה של ממשלת ישראל.

נורית קורן: הכרה כבר יש.

נורית קורן: צריך לקחת אחריות.

<רצון ערוסי: אחריות ופיוס לאומי.

<רצון ערוסי: הקמת מרכז למען מורשת יהודי תימן מבחינה רוחנית, לפחות על כל העוולות הללו שנעשו.

נורית קורן: את הדברים האלו אנחנו נבחן, איך נפתור אותם.

נורית קורן: תודה רבה על הדברים האמיצים, הרב רצון ערוסי.

נורית קורן: כאן צריך לציין שאתה גם דוקטור למשפטים כך שההשכלה שלך רחבה.

נורית קורן: אני אתן עכשיו את רשות הדיבור לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה לך גברתי יושבת הראש והערכה על כל העבודה והפעילות שלך בנושא הזה ובוועדה הזאת.

דב חנין: ברוכים הבאים לכולכם מכובדיי, גברים ונשים, שאתם באים לדיון בנושא הכואב והקשה אבל המאוד מאוד חשוב הזה.

דב חנין: אני אינני חבר הוועדה הזאת אבל בכל רגע שיש לי פנוי בכנסת, אני מגיע לוועדה הזאת כדי לשמוע כי אני חושב שזו חובתי, חובתי כחבר כנסת לבוא ולשמוע את העדויות הקשות ואת הדברים הקשים והכואבים שנשמעים כאן.

דב חנין: אני חייב לומר לכם שגם חלק גדול מהדברים, אני לא ידעתי לפני תחילת עבודת הוועדה.

דב חנין: בכל דיון אני יוצא בתחושה מאוד מאוד קשה אבל גם בתחושה שאני למדתי ואני מכיר דברים שלא היה לי באמת שום מושג שהתרחשו אצלנו.

דב חנין: היום אנחנו מציינים יום מיוחד בכנסת ואני חושב שיום כזה צריך להיות בכל שנה.

דב חנין: זה לא צריך להיות אירוע חד פעמי.

נורית קורן: נכון.

דב חנין: זה צריך להיות יום קבוע בכנסת וזה צריך להיות יום שאנחנו מציינים אותו ואנחנו צריכים לציין אותו באמת כמו שעשינו היום גם בוועדות הכנסת, גם בדיון וגם במליאה.

דב חנין: זה חלק מאוד משמעותי בדרך להכרה מלאה של המדינה במה שקרה ובאחריות של המדינה על מה שקרה, כי ההכרה היא התנאי הראשון לתיקון.

דב חנין: קודם כל להכיר מה שקרה, להכיר באחריות ומכאן אפשר להתחיל בפעולות של תיקון.

דב חנין: אני רוצה לומר את מה שאמרתי היום בבוקר בוועדת החינוך.

דב חנין: הרי שורש הבעיה בדברים קשים מאוד שקרו בעצם בתקופת הקמת המדינה.

דב חנין: אנחנו שומעים את הקולות ואני רוצה לומר את זה גם כאן.

דב חנין: אנחנו שומעים את הקולות שבאים ואומרים לנו שהרי היו כל מיני דברים, אלה היו שנים אחרות, זמנים אחרים, קרו דברים קשים בזמן הקמת המדינה, אלה דברים של העבר, הפרק הזה עבר ולא לפתוח את העבר.

דב חנין: עבר ומאחורינו.

דב חנין: אני מתווכח עם הגישה הזאת.

דב חנין: אני מתווכח עם הגישה הזאת קודם כל מכיוון שפצע שנמצא בעבר לא מתרפא אם אתה מטייח אותו.

דב חנין: פלסתר על פצע, עדיין לא פתר שום בעיה.

דב חנין: ריפוי קשור לאיזשהו סוג של טיפול.

דב חנין: כשיש בעיה קשה, אמר פעם שופט אמריקאי בשם ברנדס, אור השמש הוא המחטא ואין מחטא אחר.

דב חנין: לכן צריך לפתוח את הדברים ולדון בהם בצורה אמיתית ובצורה כנה כחברה.

דב חנין: הדבר השני הוא שאנחנו מדברים לא רק על מה שקרה אז בשנות נניח 1948 ומיד לאחר מכן, אלא אנחנו מדברים על התנהלות של המדינה לאורך שנים רבות כאשר היו אנשים שניסו להעלות את הסוגיות האלה והמדינה הייתי אומר די בכוח דחקה את הסוגיות האלה ממש מתחת לשטיח.

דב חנין: גם זה דבר מאוד חמור.

דב חנין: לא רק מה שקרה בעבר אלא גם הניסיונות לא לאפשר דיון אמיתי ולא לאפשר להעלות את הטענות ולדון בהן ולבחון אותן בצורה רצינית.

דב חנין: הסיבה השלישית למה הדבר הזה כל כך חשוב לי ולכולנו היא שאנחנו לא עוסקים רק בעבר.

דב חנין: אני רואה אתכם כאן יושבים מולי ואני חלק מכם, גם שמעתי בדיונים של הוועדות, ואני רואה לנגד עיני אנשים שעד עצם היום הזה סוחבים אתם את הכאב.

דב חנין: אנשים שחיים אתנו.

דב חנין: סוחבים את הכאב של אותו ילד, אותה ילדה שנעלמה, אותה אימא שטענה ואמרה שהיה לך אח, הייתה לך אחות.

דב חנין: אנשים שבמשך שנים אפילו לא ידעו למי לפנות בעניין הזה.

דב חנין: אני אומר שאנחנו כחברה, כחברה ישראלית, אנחנו חייבים לכולכם חוב מאוד גדול ולכן כל כך חשוב לעסוק בנושא הזה.

דב חנין: אני רוצה לסיים ולומר מילה של הערכה לשתי ההתארגנויות, גם לעמותת אחים וקיימים וגם לעמותת עמרם, שבאמת עשו כאן עבודת קודש בתנאים מאוד קשים.

דב חנין: לא בתנאים שהם יכלו לבוא לוועדה של הכנסת ולהישמע בצורה מכובדת אלא בתנאים שבהם לצערי הגדול ולמרבית הכאב החברה שלנו לא הייתה מוכנה לשמוע.

דב חנין: האנשים האלה שהשמיעו אז את הקול, אני אומר להם כל הכבוד.

דב חנין: אנחנו כולנו כחברה חייבים לכם חוב מאוד גדול.

נורית קורן: תודה חבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: אני עוברת עכשיו לדוקטור יגאל בן שלום.

נורית קורן: אני מבקשת חברים, שתי דקות כדי שנוכל לתת לכולם לדבר.

<יגאל בן שלום: ביקשת שתי דקות ותכננתי לדבר שתי דקות.

<יגאל בן שלום: ראשית, הערכה רבה על העבודה המקצועית והיוצאת מן הכלל שבאה לידי ביטוי בסקירה שלך שנותנת לנו תמונה מאוד מדויקת על מה שהיה עד עכשיו.

<יגאל בן שלום: לגבי העבר.

<יגאל בן שלום: אין ספק שזה צריך להיות מבחינתנו מורה דרך למה שיהיה בעתיד.

<יגאל בן שלום: כשיש לנו את העבר, צריך להנציח אותו.

<יגאל בן שלום: יש לנו את ההווה וההווה הוא מטלטל את כל המערכת הציבורית וההישג הגדול שזה הפך להיות מפרשת ילדי תימן של יהודי תימן לפרשה לאומית של עם ישראל.

<יגאל בן שלום: אני רוצה להעיר רק שתי הערות לגבי העתיד.

<יגאל בן שלום: הוקמה כאן הוועדה הבין משרדית שאני זוכר שהמלצתי עליה ואתם מנסים עכשיו לעשות מאגרים דיגיטליים.

<יגאל בן שלום: נורית, מערכת החינוך וההמלצות שלך לגבי הנצחה, ללא הקמת מרכז הנצחה עם היכל של כל האינפורמציה והמידע על הילדים הללו – לא תהיה הנצחה.

<יגאל בן שלום: לכן אני מאוד ממליץ על ההמלצה השלישית שלך לגבי הנצחה.

<יגאל בן שלום: המלצת שתי המלצות, ציון היום ומערכת החינוך ואני ממליץ גם על הקמת היכל הנצחה וכבר עכשיו את כל המידע שאתם אוספים, להפוך אותו לחלק מההיכל העתידי מבחינת הדיגיטציה, מבחינת המחשוב ומבחינת כל המערכת.

נורית קורן: כרגע אנחנו בתחילת הדרך ואני עוד לא עשיתי חוק שיקבע את כל הדברים.

נורית קורן: כל הדברים האלה יילקחו בחשבון.

נורית קורן: ברור שעד שנגיע לאמצע הדרך, אז נדע לאן אנחנו יכולים לפנות על מנת להגיע למסקנות אלו ואחרות.

נורית קורן: אני צריכה גם הסכמה של המדינה אבל אני פועלת בכיוון הזה.

<יגאל בן שלום: אם את יכולה להגיע גם ל החלטות ביניים באישור הכנסת.

נורית קורן: אני יודעת.

נורית קורן: אני לומדת מהר וממך הרבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אמיר אוחנה: תודה לך גברתי היושבת ראש.

אמיר אוחנה: אני מצטרף לכל השבחים שחלקו לך חבריי קודם לכן.

אמיר אוחנה: אכן מגיע לך ולצוות הוועדה שעושה עבודה קשה.

נורית קורן: צוות הוועדה עושה עבודה קשה מאוד.

אמיר אוחנה: עושה עבודה קשה מאוד ואני חושב בלתי אפשרית, לא רק מבחינה פסיכולוגית ומבחינה נפשית אלא גם בלתי אפשרית טכנית כי אני רואה באיזה הרים של חומר מדובר ושצריך לעבור עליהם.

אמיר אוחנה: אכן צריך להמשיך את קיום הועדה וצריך ככל שניתן גם לתגבר אותה בכוח אדם.

נורית קורן: אתמול האריכו את מנדט הוועדה עד לפחות סוף מושב החורף.

נורית קורן: זה נתן עוד קצת אוויר.

אמיר אוחנה: בסדר גמור.

אמיר אוחנה: אני עצמי מנסה לעבור על חומר שאני יכול אבל ברור לי שזה קצה הקרחון.

נורית קורן: תגיד שהדיון האחרון הוא זה שגרם לך לראות כמה חומר יש ולהיכנס אליו.

אמיר אוחנה: אם גברתי זוכרת, אני הגעתי גם לדיונים קודמים.

נורית קורן: אבל הדיון האחרון גרם לך להבין - זה חשוב שתגיד את זה – כמה חומר יש וכמה חומר עליו צריך לעבור.

אמיר אוחנה: נכון.

אמיר אוחנה: אני דווקא רצה להתמקד בחומר שאין ולא בחומר שיש.

אמיר אוחנה: אני נפגשתי עם חברים רבים שמסייעים בידינו כאן ואני מנסה להבין איך יכול להיות שוועדה ממלכתית, ועדת קדמי-כהן, שישבה במשך שנים על המדוכה, על החומר הזה, ואנחנו מבקשים לראות פרוטוקולים של הוועדה ואין.

אמיר אוחנה: זה לא דבר שמתיישב עם ההיגיון הבריא ועם השכל הישר.

אמיר אוחנה: אני מבקש, גברתי, שאנחנו נמקד את המאמצים שלנו לא רק בחומר שיש אלא גם בחומר שאין.

אמיר אוחנה: אם אני צריך לנחש איפה הדברים המעניינים והחשובים יותר, הם בחומר שאין.

אמיר אוחנה: זה לא שהחומרים שיש לא מספיק חשובים ומספיק מזעזעים, אבל חשוב גם החומר שאין.

אמיר אוחנה: אם אפשר, מילה לסיום.

אמיר אוחנה: עדיין לא חשפנו כנראה את קצה הקרחון.

אמיר אוחנה: יש לנו עוד הרבה עבודה אבל דבר אחד אני חושב שכבר אפשר בשלב הזה להגיד.

אמיר אוחנה: מדינת ישראל, ואפילו החברה הישראלית, במשך שנים קראה לי שהתעסק בנושא הזה בשלל כינויים כמו מטורללים, הזויים, קונספירטיביים.

אמיר אוחנה: שמענו את כל זאת לאורך השנים אולי כי לא רצינו להאמין שיכול להיות שיתחוללו דברים כאלה.

<קריאה: גם אמרו מי צריך ילד תימני.

אמיר אוחנה: אולי כי באמת השכל הישר, הלב היהודי לא רוצה להאמין שהתחוללו כאן דברים כאלה.

אמיר אוחנה: אבל אני חושב שהיום, על סמך הדברים שראינו – ועוד לא ראינו את הכול – אפשר שמדינת ישראל, מבלי להיכנס לשאלות המתקדמות יותר של פיצויים וכולי, ואני גם לא נכנס לשאלת איזו ממשלה הייתה, איזה שלטון, ימין, שמאל, אשכנזים, מזרחיים, לא נכנס לזה, אבל אפשר שמדינת ישראל היום תבקש סליחה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: לא צריך מחיאות כפיים.

נורית קורן: דוקטור שובלי, בבקשה.

<רפי שובלי: כמו שאת מבקשת, אני אקצר.

<רפי שובלי: אני קודם כל אעיר כמה הערות כלליות ואז אסכם בכמה משפטים.

<רפי שובלי: הפרשה הזו שאנחנו דנים בה התרחשה לאורך חמישה עשורים.

<רפי שובלי: זה איננו סיפור של קום המדינה והבלגן והעלייה וכל הדברים אלא זה סיפור הרבה יותר גדול.

<רפי שובלי: מכאן שהדיון בו צריך להיות הרבה יותר גדול והרבה יותר עמוק.

<רפי שובלי: זה דבר אחד.

<רפי שובלי: דבר שני.

<רפי שובלי: מדובר בקמפיין מחאה הארוך ביותר בתולדות המדינה.

<רפי שובלי: אין עוד קמפיין מחאה שמתקרב לסדר הגודל של השנים ולו של השנים בלבד.

<רפי שובלי: כל התקוות שאנחנו נתייאש ונלך הביתה נכזבו.

<רפי שובלי: יש כאן שלושה דורות, באחים וקיימים יש שלושה דורות של מאבק וגם כאן באולם.

<רפי שובלי: אנחנו בזמנו הבהרנו לכל הפקידות במשרד המשפטים ובמקומות אחרים שאנחנו גם נכין את הדור הרביעי והחמישי אם יהיה צורך בכך.

<רפי שובלי: אני רק מקווה שלא יהיה צורך בכך והוועדה אולי תסייע בידינו להגיע לסיום קצת יותר טוב.

נורית קורן: בעזרת השם.

<רפי שובלי: בעיני הוועדה כבר היום מצדיקה את קיומה.

<רפי שובלי: אנחנו משתתפים בדיונים, משתדלים לעזור וגם נעזרים בוועדה לפחות בנושא של גישה לחומרים.

<רפי שובלי: אני חושב שמצאנו עזרה רבה בוועדה ולפי דעתי הגענו למקומות שאולי בלי עזרת הוועדה, היינו מאוד מתקשים להגיע אליהם.

<רפי שובלי: אני רוצה לציין, כמו שחבר הכנסת אוחנה אמר, שלא כל חומרי החקירה נחשפו למרות מהלך החשיפה שללא ספק היה מקיף ומרשים אבל הוא איננו מלא ועדיין יש דברים שאנחנו מתקשים לקבל.

נורית קורן: הוועדה עובדת על הכול לאט לאט.

<רפי שובלי: יש דברים שאנחנו יודעים שהיו צריכים להיות שם ולא נמצאים שם ולא חשופים כרגע.

<רפי שובלי: אני רוצה להדגיש את זה.

<רפי שובלי: לא מאמינים אלא יודעים.

נורית קורן: תמסור מה עוד חסר לך ואנחנו נבקש.

<רפי שובלי: אמרתי שאנחנו נעזרים בוועדה ומה שאת אומרת הוא מאוד נכון.

<רפי שובלי: הייתי רוצה להצטרף לעמדה שלך ולדרישה שלך לבטל את מסקנות ועדות החקירה כולן ובראשן ועדת החקירה הממלכתית.

<רפי שובלי: מדובר במסקנות ובדוח שהוא מביש, הוא טיוח, הוא מלא בשקרים וזה אפילו לא בעיה להוכיח את זה גם לבן אדם רגיל.

נורית קורן: לא צריך.

נורית קורן: הוכחנו.

<רפי שובלי: רק לקרוא את הדוח, מתוך עצמו.

נורית קורן: נכון.

<רפי שובלי: לא צריך כאן יום לימודים ארוך.

<רפי שובלי: צריך לבטל לאלתר את מסקנות הוועדה ולפעול להכרה ממלכתית מסודרת שתתבטא הן ברמה ההצהרתית והן ברמה של הקמת מוסד הנצחה, וכאן אני מצטרף לאחרים שאמרו, והנושא של מערכת החינוך ואיך הדבר בא לידי ביטוי שם.

<יוסי גמליאל: הייתי רוצה להמשיך את הרעיון של חבר הכנסת אמיר אוחנה.

<יוסי גמליאל: אני חושב, כמי שהתעסק בחצי השנה האחרונה בנושא של הניירת ונבר בה, שאני מופתע ואני רוצה לספר לכולם שעדיין התחושה שלי היום היא שאין לנו את כל החומר.

<יוסי גמליאל: למרות ההבטחה שהחומר ייחשף, החומר לא נחשף.

נורית קורן: אני רוצה לומר עוד דבר.

נורית קורן: שלחתי מכתב לראש הממשלה וביקשתי שאם יש דברים חסויים תחת משרדו, שייתן את כל החומרים.

נורית קורן: אני מקווה שבקרוב תהיה ישיבה עם ראש הממשלה ואני אקבל זאת.

<יוסי גמליאל: כדי לסבר את האוזן אני רוצה לציין מספר דוגמאות.

<יוסי גמליאל: אני חושב שבדוגמאות האלה, אם אנחנו ניחשף אליהן, יהיו לנו תשובות יותר ברורות ואני מעריך שלא רק תשובות אלא הפרשה תיחשף ותתברר.

<יוסי גמליאל: ציינת את האחות, גברת רות מרלינג.

<יוסי גמליאל: אני כבר למעלה מחודש מנסה לקבל את התיק של גברת רות מרלינג.

נורית קורן: הוא ישנו.

נורית קורן: הוא פתוח.

<יוסי גמליאל: תני לי להשלים ואני אסביר לך.

נורית קורן: אנחנו קיבלנו אותו.

<יוסי גמליאל: התיק שקיבלתם הוא התיק ממקום העבודה שלה בשוהם, ב-צים.

אמיר אוחנה: יש שלושה תיקים.

אמיר אוחנה: נכון?

<יוסי גמליאל: יש שלושה תיקים.

<יוסי גמליאל: אני לא מדבר על התיק הזה.

<יוסי גמליאל: אני מדבר על התיק בו היא הייתה אמורה לעמוד בפני הוועדה ולהיחקר.

<יוסי גמליאל: תיק כזה לא קיים.

<יוסי גמליאל: ביקשתי מהארכיב ונאמר לי שאין תיק כזה.

<יוסי גמליאל: זה אומר שאו שהיא לא נחקרה או שהיא נחקרה והתיק חסוי.

<יוסי גמליאל: נושא נוסף שאני יכול להניח כאן.

<יוסי גמליאל: דוקטור דב לויטן, ביקשנו לעיין בתיק שלו וקיבלנו תשובה שהתיק חסוי.

<יוסי גמליאל: תשובה פורמלית כתובה האומרת שהתיק חסוי.

<קריאה: הוא שינה את עמדתו.

<יוסי גמליאל: נושא של צים.

<יוסי גמליאל: החומר של צים.

<יוסי גמליאל: החומר נחשף בפני הוועדה ואנחנו לא מסוגלים היום לקבל אותו ולא מקבלים אותו.

<קריאה: חסוי.

<יוסי גמליאל: יש לי רשימה ארוכה של 14 תיקים.

נורית קורן: תלוי איזה חומר.

נורית קורן: אתה מדבר על החומר שנמצא בתוך הוועדה.

<יוסי גמליאל: בתוך הוועדה.

נורית קורן: התיק של צים בתוך הוועדה.

<יוסי גמליאל: בתוך הוועדה אליה נחשפנו והייתה הבטחה שניחשף לחומר של צים.

<יוסי גמליאל: דבר אחרון שאולי גם קצת יזעזע את האנשים.

<יוסי גמליאל: כותב שם יוסי יוסיפוב שהוא חוקר הוועדה שהוא מצא איזשהו הקשר על פי מסמכים שהוא עיין בהם שחיל הרפואה בצה"ל היה קשור לילדי תימן.

<יוסי גמליאל: ביקשתי לראות את המסמכים.

<יוסי גמליאל: המסמכים עד לרגע זה לא מגיעים אלינו.

<יוסי גמליאל: התשובה שקיבלתי הייתה: תבוא לארכיון ותחפש.

<יוסי גמליאל: אני חושב שאנחנו צריכים קודם כל ליישר קו, לקבל את המסמכים כדי שנדע מה קורה ורק אחרי כן להמשיך הלאה.

<יוסי גמליאל: שיהיה לנו בהצלחה.

נורית קורן: אנחנו כוועדה פועלים לקבל כל חומר וכל דבר אחר.

נורית קורן: זה הדבר החשוב ביותר.

נורית קורן: חברת הכנסת שולי מועלם רפאלי, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: פעם אחרי פעם - למרות שאני משתתפת בכל הישיבות האלה ומשתדלת להיחשף לכמה שיותר מהחומרים ולאנשים - אני מבינה את גודל הזוועה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אין לי מילה יותר קלה.

שולי מועלם-רפאלי: שוב ושוב אני שומעת את הדברים ובעיקר לעמוד מול הדור השני שנושא, כמו שאמר לי אחד האחים, את הידיעה שהוריו נפטרו בלי לקבל מענה לאסון הזה שנפל עליהם.

שולי מועלם-רפאלי: כל זה נמצא בתוך הנס הגדול שכל מי שיושב כאן חווה אותו.

שולי מועלם-רפאלי: נס קיבוץ גלויות, נס הקמת המדינה, נס איחוד ירושלים ושחרור העיר.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו בתוך איזה דבר אדיר שאמור היה לקחת אותנו קדימה וחוסר הבנה בסיסי בתהליכים של פוסט טראומה מושך אתנו כל הזמן אחורה כי יש מי שחושב שאם נסתיר את הדברים, נוכל להתקדם.

שולי מועלם-רפאלי: ברור הוא שאנחנו לא רוצים להתקדם, שאין לנו שום כוונה להמשיך בטיוח, גם אין לנו שום כוונה יותר להמשיך את העוול שנעשה לאנשים במשך שנים רבות כולל בתקופה האחרונה כאשר עולות שוב ושוב הקריאות לתקן את העוול אפילו אחרי מותו - אף על פי שאינו כאן, כבודו כאן – של הרב עוזי משולם שבאמת הוטחו בו מלים כל כך קשות ודחפו אותו לאיזו פינה שגרמה לציבור הישראלי למצוא את עצמו מצד אחד ואותו מהצד השני.

שולי מועלם-רפאלי: ככל שגברתי והוועדה שאת עומדת בראשה עושה עבודה יותר משמעותית, אנחנו מבינים שלא בטוח שאנחנו כאן עומדים משני קצוות אלא שיש מי שרוצה בגילוי האמת מתוך ראייה של טובת מדינת ישראל ועם ישראל, ויש מי שרוצה בהמשך ההסתרה מתוך איזה חשש שבאמת קרה כאן דבר נורא ויש חוסר הבנה טוטלי של המשמעות של תיקון.

שולי מועלם-רפאלי: תיקון יהיה גם בריפוי התודעה, בדיבור על הדבר הזה, בעבודה של הוועדה שאני בידוע חושבת שלא צריך להגביל אותה בכלל אלא לפתוח דרכה בבית החשוב הזה שהוא בעצם הייצוג של החברה הישראלית, לפתוח בבית הזה את כל הדברים שקשורים לזה ובמעשה.

שולי מועלם-רפאלי: המעשה נוגע למערכת החינוך, בהבנה שאם לא נלמד את הדבר הזה, חלילה מישהו עוד אמור לחזור עליו.

שולי מועלם-רפאלי: מישהו עלול לחזור ולעשות מעשים חמורים כאלה ביחס לחלקים אחרים בחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: המעשה הנוסף הוא בהנצחה ראויה.

שולי מועלם-רפאלי: גם אני כמו חברי אמיר אוחנה לא ממש מסכימה - יכול להיות שזה יהיה בעתיד – שלא לדבר על פיצוי ראוי למשפחות.

שולי מועלם-רפאלי: פיצוי ראוי למשפחות זה קודם כל בהעלאת הנושא לתודעה.

שולי מועלם-רפאלי: גם אני וגם סיעת הבית היהודי כולה נמצאים כל הזמן בקשר וחשוב לי מאוד להגיד בסיום דבריי שהניסיון להגיד שזה שייך לחלק אחד וכאילו יש כאן רק אנשים מסוימים שאכפת להם, הוא ניסיון שממשיך עוד מאותו דבר.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אחריות ושייכות של כל החברה הישראלית ולא משנה מהיכן הגענו כי המטרה היא חברה טובה יותר, מדינה צודקת יותר ואת זה אי אפשר יהיה להשיג אם נמשיך לא לדרוש את האמת באירוע הקשה הזה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: דוקטור משה נחום.

<משה נחום: רציתי להוסיף קצת אינפורמציה לוועדה.

<משה נחום: ילדי תימן, מזרח והבלקן נחטפו כפי שאת אומרת בשנות ה-50 ואני אומר לא.

נורית קורן: לא אמרתי שנות ה-50.

נורית קורן: גם לפני קום המדינה.

<משה נחום: אנחנו עלינו בשנת 1942 וכבר אז הזעקה הייתה קשה מאוד.

<משה נחום: אחותי נחטפה כשעלינו.

<משה נחום: לא רק ילדים לקחו אלא גם בזזו את המשפחות.

<משה נחום: באתי עם משפחה עשירה ולגדול כילד עני, זה דבר איום ונורא.

<משה נחום: הקברים שאתם רוצים לדון בהם, אני רוצה ליידע את עורך דין גמליאל, אני אישית ספרתי 755 מרצפות ללא שמות וזה רק בסגולה.

<משה נחום: בטח הם קיימים גם במקומות אחרים.

<משה נחום: אבל שימו לב, 755 מרצפות שישים על שישים.

<משה נחום: מנסרים אותן, מתי?

<משה נחום: ברגע שהרב משולם התחיל את הזעקה.

<משה נחום: אני הייתי הממונה והמגשר בינו לבין ראש הממשלה המנוח.

<משה נחום: היו עדים רבים.

<משה נחום: אני ישבתי אצלו קרוב לחודשיים, קרוב לשבעה שבועות, לילה לילה.

<משה נחום: אני נכנסתי במשטרה עם כל הראש שלא יפגעו בדבר הזה שנקרא אנשי עוזי משולם כי הם צועקים צעקת אמת.

<משה נחום: ריבונו של עולם, איך יכול להיות שבמדינת ישראל, שופטי בית משפט עליון – ואני באופן אישי עתרתי בשנת 1994 להקמת ועדת חקירה ממלכתית וזה מופיע בספר שלי – חשין המנוח, שטרסברג-כהן וטדי אור וועדת חקירה קמה ומשקרת בעזות מצח ובנחישות.

<משה נחום: שופט שהוא משקר?

<משה נחום: אני מביא את החומר למכללה המשפטית ברמת גן ופרופסור סנג'רו אומר לי שזאת טיפשות שעוד לא הייתה במציאות.

<משה נחום: היכן המשפט?

<משה נחום: איפה הצדק?

<משה נחום: לומר לנו, ליהודי תימן, שאנחנו כאלה טיפשים ולא מבינים מה קרה לנו?

<משה נחום: חובה עלינו לבדוק את זה ולתת דין וחשבון גם לכל המשפחות שהגיעו לפני 1948 ו-1950.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: יגאל יוסף, בבקשה.

<יגאל יוסף: בהמשך לדבריו של הרב רצון ערוסי, אני נכנסתי לתמונה בשנות ה-80 ואני זוכר את התקופה הזאת כתקופה בה נראינו נלעגים.

<יגאל יוסף: מרחו אותנו.

<יגאל יוסף: אני ישבתי בוועדת שלגי כנציג המשפחות ואני רואה איך מטייחים ואני לא אחד שבא מהרחוב.

<יגאל יוסף: אבל זה לא מעניין אף אחד, לא את נציגת משרד המשפטים, לא את המשטרה, לא את נציג משרד הפנים ולא את השופט שלגי וכך קבעו מוות של אנשים.

<יגאל יוסף: אלה היו אותם ימים, כולל הסיפור של הרב עוזי משולם ששילם את המחיר היקר.

<יגאל יוסף: היום, בזכות הפעילות של אחים וקיימים ושלך, שהקמת שדולה בכנסת, בעקבות הקמת הוועדה, הגענו למצב שאם אז 99 אחוזים לא האמינו לנו, היום 99 אחוזים מאמינים.

<יגאל יוסף: היום כולם מבינים שיש כאן סיפור.

<יגאל יוסף: זה לא רק בחתך של המשפחות, של האוכלוסיות בכלל, של אזרחי המדינה, של חברי הכנסת מכל הסיעות.

<יגאל יוסף: מהפכה של שינוי תפיסה.

<יגאל יוסף: תקשורת, רינה מצליח הובילה את זה והרימה את זה לרמות מדהימות של חשיפה.

<יגאל יוסף: הצטרף לזה ישראל היום עם הכתבה המזעזעת שהייתה.

<יגאל יוסף: נוצרה מציאות אחרת.

<קריאה: גם ערוץ 20.

<יגאל יוסף: גם ערוץ 20.

<יגאל יוסף: המציאות השתנתה בזכות הפעילות הזאת שלך ושל אחים קיימים ועוד קבוצות נוספות.

<יגאל יוסף: נוצרה מציאות שכולם מבינים את זה.

<יגאל יוסף: העבודה שיש לך לעשות, היא רבה כמובן אבל צריך כבר שראש הממשלה שעשה צעד משמעותי, יביא הצעת מחליטים לממשלה ושהממשלה תחליט לקחת אחריות ולשים את כל המשאבים.

<יגאל יוסף: יש לי תחושה של בלון שמתנפח מרוב אינפורמציה ואפשרויות אבל בסוף הוא יתפוצץ ואז לא יהיה כלום.

<יגאל יוסף: צריך להגיע להחלטת ממשלה.

נורית קורן: אנחנו לא נותנים לזה להתפוצץ.

נורית קורן: אנחנו רק ממלאים את זה.

נורית קורן: אני פועלת גם במישור הזה ואתמול הייתה לי פגישה עם ראש הממשלה.

נורית קורן: אנחנו פועלים גם בנושא הזה.

<יגאל יוסף: חשוב שתתקבל הצעה של קבלת אחריות על כל המשתמע מכך.

<יגאל יוסף: הרבה הצלחה בהמשך הדרך כי אנחנו במעלה ההר.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: דוקטור הלל שמריהו.

<הלל שמריהו: שתי הערות היות ודיברנו גם בוועדת החינוך.

<הלל שמריהו: הוועדה הממלכתית לא זימנה אפילו אדם אחד שלא רצה להופיע.

<הלל שמריהו: יש אנשים שסירבו להופיע.

<הלל שמריהו: ועדה ממלכתית יכלה להוציא צו לקרוא לאנשים.

<הלל שמריהו: היא התחמקה מזה.

<הלל שמריהו: לכן לעניות דעתי את הוועדה הזאת צריך לגנוז לאלתר ולעשות לה קבורת חמור.

<הלל שמריהו: זה דבר ראשון לגבי אותה ועדת חקירה שנקראת ממלכתית.

<הלל שמריהו: אני הזדעזעתי לשמוע, אם את זוכרת, בישיבה של פקידת האימוץ ממשרד העבודה והרווחה.

<הלל שמריהו: ביקשתי ממנה שתעשה לי טובה, שהיא באה אלי לישיבה כאן לא מוכנה, ביקשתי את מספר הילדים שאומצו משנות ה-50 עד ה-60 ומ-60 עד 70.

<הלל שמריהו: לא היו לה נתונים והיא התחמקה מתשובה.

<הלל שמריהו: מתברר שבמדינה שהיו 800 אלף עד מיליון אנשים, 2,800 אימוצים.

<הלל שמריהו: ואילו משנות ה-60, כשכבר היו שלושה מיליון תושבים, היו פחות.

<הלל שמריהו: הלא זה הזוי.

<הלל שמריהו: יש עוד דבר אחד.

<הלל שמריהו: הוועדה לשלום הילד נקראת לגניבת הילד.

<הלל שמריהו: היא אפילו מסרבת.

<הלל שמריהו: איך אפשר להביא אותה לכאן בכוח, בצו?

<הלל שמריהו: אינני יודע.

נורית קורן: איזה ועדה אתה רוצה להביא?

<הלל שמריהו: המועצה לשלום הילד שסירבה להופיע כאן על אף הזימון שלה.

<הלל שמריהו: אני מאוד שמח שאת עושה מלאכת קודש אבל המועצה מסרבת להגיע.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברים, אני חייבת לסיים.

נורית קורן: יש לי כאן עוד שני אנשים שרוצים לדבר.

<מרדכי מגער: אני באמת שותף לתשבחות.

<מרדכי מגער: לצערי יש לי אח שחטפו אותו.

<מרדכי מגער: רק לסבר את האוזן מהי ועדת קדמי-כהן, איזה שקר.

<מרדכי מגער: אני הוזמנתי לוועדה לבדוק את הפרטים של אחי.

<מרדכי מגער: אז הוא שואל אותי: קח את הדף ותגיד אם אלה הפרטים של אחיך.

<מרדכי מגער: אמרתי לו, כן.

<מרדכי מגער: הסתכלו בתיק.

<מרדכי מגער: הבת שלי פותחת את התיק אחרי כן, ומה כתוב שם?

<מרדכי מגער: אפילו אחיו מודה שהוא מת.

<מרדכי מגער: אני נולדתי שנתיים אחרי המקרה.

<מרדכי מגער: תסתכלו בתיק.

נורית קורן: אני אאפשר לך בדיון אחר לבוא ולספר את כל הסיפור וזה יהיה מצולם.

נורית קורן: אני חייבת לסיים.

<מרדכי מגער: רק שלא יהיו אי הבנות.

<מרדכי מגער: הדור השלישי לא יוותר והוא לא ישתוק.

נורית קורן: אנחנו לא מוותרים עכשיו.

נורית קורן: לא צריך לחכות לדור השלישי.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: עורך דין רמי צוברי, משפט אחד.

<רמי צוברי: לא, לא משפט אחד.

נורית קורן: אני מצטערת, אני חייבת לסיים.

<רמי צוברי: את לא צריכה להצטער.

<רמי צוברי: אני רוצה לומר את דבריי.

<רמי צוברי: זה לא משפט אחד.

<רמי צוברי: משפט וחצי.

נורית קורן: גם אותך אני אזמין.

<רמי צוברי: בינתיים אני מוזמן לכאן.

<רמי צוברי: שני דברים.

<רמי צוברי: ראשית, ציינת את הבעיה של ירושה.

<רמי צוברי: אני רוצה לומר לך שסעיף 68(א) לחוק הירושה מאפשר הוכחת מוות ולא תיתכן סיטואציה כפי שתוארה כאן.

<רמי צוברי: עזבונו של אחד כזה לא אמור להגיע לאפוטרופוס הכללי.

<רמי צוברי: דבר נוסף.

<רמי צוברי: עניין של העדה בכוח.

<רמי צוברי: לא אנשי ויצ"ו ולא כל הגופים, בוודאי שלוועדה בראשותך, שאני מאוד מאוד מאוד מעריך את אשר את עושה, אין דרך לכפות עליהם העדה.

<רמי צוברי: כמובן שזה לא סוד שאני טענתי אז ואומר זאת גם היום, שוועדת חקירה ממלכתית משלימה – משלימה, לא חדשה – שתנתח את החומר לאחר העבודה שלך, תנתח את החומר ותגיע לממצאים, אני בטוח ממצאים שונים לחלוטין כי התוצאה של ועדת החקירה הקודמת אין בה שום דבר.

<רמי צוברי: בזה אני מסיים את הדברים ומאחל לך בהצלחה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני מסכמת.

נורית קורן: סקרנו על קצה המזלג את כל הפעילות של הוועדה.

נורית קורן: לפרשה הזאת יש שני ממדים כאשר האחד הוא עצם היעלמות של ילדים כל כך רבים ממשפחותיהם מבלי שהמשפחות ראו גופה או קיבלו כל מידע, והדבר השני שעולה מחשיפת הפרוטוקולים הוא סוגיות רבות שעלו בפני חוקרי הוועדות וכלל לא נבדקו ולא נחקרו ולמעשה לא נעשתה עבודה אמיתית כדי לרדת לחקר האמת.

נורית קורן: צוות הוועדה עומל רבות כדי להגיע לתוצאות ממשיות.

נורית קורן: הוועדה מעריכה את פועלם של הארגונים והעמותות אשר עוסקים בנושא ואני שוב מזמינה את כולם לבוא ולהתאגד ולהשתתף בעבודת הוועדה על מנת להגיע לחקר האמת.

נורית קורן: אני מודה לעמותת אחים וקיימים שמסייעת לי, לעמותת עמרם, לאבנר פרחי, לעורך דין רמי צוברי, לדוקטור משה נחום, לדוקטור יגאל בן שלום, לרב רצון ערוסי ולחברי הכנסת שמגיעים לדיונים לכל מי שתומך בפעילות שלי.

נורית קורן: אני מודה מאוד ליועצת המשפטית נירה לאמעי וגם למירב ולמרינה שהן חברות הצוות ועוזרות לי.

נורית קורן: אני משגעת אותן על ימין ועל שמאל והן לא מתלוננות אלא עובדות כמו שצריך.

נורית קורן: אדוני הזמר, בבקשה.

נורית קורן: (קטע מוזיקלי)

נורית קורן: תודה רבה לכולכם.

נורית קורן: אני רוצה להזמין את כולכם למליאה ליציע שפתוח וכולכם יכולים להגיע אליו.

נורית קורן: המליאה היום בשעה 4:30 אחר הצהרים.

נורית קורן: תודה רבה.