ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 156, 2016-11-29 11:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים ולצופי ערוץ הכנסת.

אברהם נגוסה: התכנסנו היום לדון בקרע של המשפחות יוצאי אתיופיה, אשר קרוביהן מדרגה ראשונה אינם מורשים לעלות לישראל.

אברהם נגוסה: אנו מקיימים את הדיון, לציון יום המשפחה הישראלית בכנסת ולבקשתה של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אברהם נגוסה: נמצאים כאן נציגי המשפחות, שחלק מתוכן נמצא באתיופיה.

אברהם נגוסה: לפני שאנו נכנסים לנושא, אני רוצה להתייחס לכתבה המזעזעת של אוריה אלקיים מתאגיד השידור הציבורי, שאליה נחשפנו אתמול בערב.

אברהם נגוסה: מהדברים שפורסמו בכתבה, עולה חשד כבד לפגיעה בתינוקות יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: ביום שני הקרוב נקיים דיון בוועדה בראשותי, במטרה לבחון את ממצאי התחקיר המזעזע שאסור לנו לעבור עליו בשתיקה.

אברהם נגוסה: ליוצאי אתיופיה נמאס להיות שפני הניסיונות של החברה הישראלית, כולנו חלק מהחברה הישראלית ואין כאן "הם" ו"אנחנו".

אברהם נגוסה: האפליה כלפי יוצאי אתיופיה בשיטור היתר, בחינוך, בעלייה ובתחומים רבים נוספים, חייבת להיפסק כי היא מזיקה לכולנו.

אברהם נגוסה: זה מזיק לכולנו כשמפלים אזרחים של מדינת ישראל, על רקע המוצא שלהם.

אברהם נגוסה: אנחנו ניכנס כעת לנושא הדיון שקבענו להיום.

אברהם נגוסה: ראשית, אני מודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין שיזמה את הדיון ואני מבקש להביע את תקוותי, שעם התחדשות העלאת שארית יהודי אתיופיה על פי החלטת הממשלה, תינתן קדימות להבאת קרוביהם של יוצאי אתיופיה שכבר שוהים בארץ וביתר שאת של אלה מתוכם המשרתים בצבא הגנה לישראל.

אברהם נגוסה: המצב היום קשה מאד, יש בני משפחות שלפני הרבה שנים הופרדו ממשפחותיהם, הורים, ילדים, אחים ואחיות.

אברהם נגוסה: בניגוד למדינות אחרות, שנותנות למשפחה בדרגה ראשונה להתאחד וגם כמובן לחיילים, האפליה כלפי יוצאי אתיופיה נמשכת.

אברהם נגוסה: אנחנו ביקשנו להזמין לדיון את החיילים שמשרתים בצה"ל והוריהם או אחיהם נשארו באתיופיה, אבל הצבא לא אישר הגעת חיילים בשרות סדיר לדיון.

אברהם נגוסה: אני מקווה שעובדי משרד ראש הממשלה הפועלים ליישום החלטת הממשלה, בשיתוף עם רשות האוכלוסין וההגירה במשרד הפנים, יפעלו כדי לאפשר בהקדם את העלאת קרוביהם של חיילים וגם של משפחות שכבר חיות פה במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: קודם כל נשמע את המשפחות ואני אשמח מאד לשמוע בעיקר את הנציגים ממשרד הפנים, בנושא של מדיניות כלפי חיילים שיש להם משפחות בדרגה ראשונה שנשארו בחו"ל.

אברהם נגוסה: מהי המדיניות של משרד הפנים בנושא הזה?

אברהם נגוסה: מי מכם יציג לנו, פַקֵדֶה או היועצת המשפטית?

<תדי פקדה: בקשר למתן מעמד להורים של חיילים, יש לנו נוהל לא רק ליוצאי אתיופיה, אלא גם לחיילים שהגיעו ממדינות אחרות.

<תדי פקדה: אם חייל שירת בצבא הגנה לישראל מעל ל- 12 חודשים, הוא יכול להגיש את הבקשה הזו באחת מלשכות האוכלוסין בכל רחבי הארץ.

<תדי פקדה: את הנוהל אני נתתי ליושב ראש הוועדה וגם לנציגת צה"ל, שיראו את תוכן הנוהל.

אברהם נגוסה: השאלה פה, אם יש מדיניות כזו, אז למה יוצאי אתיופיה לא זוכים?

<תדי פקדה: כפי שאמרתי, זה נוהל שמיועד לכולם ולא רק ליוצאי אתיופיה.

<תדי פקדה: חייל שמשרת מעל 12 חודשים ואמור לשרת לפחות 18 חודשים, יכול להגיש את הבקשה כדי להזמין את ההורים שלו.

<תדי פקדה: ההורים בהתחלה ייכנסו על פי אשרת כניסה ב'2 ובהמשך האשרה תשודרג למעמד קבע ואחרי חמש שנים התאזרחות, אז הנוהל, הפצתי פה וגם ללשכות האוכלוסין אפשר להגיע.

<תדי פקדה: מי שעומד בקריטריונים בהתאם, יכול להזמין את ההורים.

<תדי פקדה: רק את ההורים, לא את כל המשפחה.

אברהם נגוסה: לא את האחים?

<תדי פקדה: לא.

<תדי פקדה: גם מי שבא מארגנטינה, מארצות הברית, מרוסיה.

<תדי פקדה: זה קשור לכולם, גם מי שבא מאתיופיה יכול, זה לא קשור להחלטת הממשלה.

אברהם נגוסה: אני לא שאלתי על החלטת הממשלה - - -

<תדי פקדה: מה שקשור לחיילים, יש נוהל.

אברהם נגוסה: שאלה לנציגת צה"ל.

אברהם נגוסה: האם יש לכם נתונים על מספר החיילים המשרתים, אשר בני משפחותיהם מדרגה ראשונה נשארו באתיופיה?

<יעל אבידן: אין לנו נתונים על הנושא.

<יעל אבידן: יש לציין, שזו סוגיה שאינה חונה תחת תחום האחריות של צה"ל ונכון יהיה שמי שיתייחס אליה, הם משרדי הממשלה שהסוגיה נמצאת בתחום אחריותם.

אברהם נגוסה: החיילים לא פונים אליכם לעזרה בהעלאת המשפחות שלהם?

אברהם נגוסה: האם לא היו פניות?

<יעל אבידן: שוב, הסוגיה הזו לא סוגיה שחונה תחת תחום האחריות של צה"ל.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אני יודע שהחיילים לא נתנו להם אישור להגיע אבל, האם יש כאן מישהו השתחרר והמשפחה שלו נשארה באתיופיה, מה שמך?

אברהם נגוסה: הצג את שמך לפרוטוקול.

<באקלו דאמטה: שלום לכולם.

<באקלו דאמטה: קוראים לי בקאלו דמאטה, שירתתי בפלחה"ן (פלוגת חבלה והנדסה) גבעתי ואחי גם כרגע משרת בתור מפקד ביחידה מובחרת.

<באקלו דאמטה: עכשיו אני עונה לטענות שלו.

<באקלו דאמטה: יצא לי לפנות לרשות האוכלוסין וההגירה בירושלים ולא קיבלתי שום תשובה.

<באקלו דאמטה: יצרתי קשר עם הנציגים שם, לא קיבלתי שום תשובה שמועילה.

<באקלו דאמטה: מילאתי טפסים - - -

אברהם נגוסה: אולי תגיד מי נשאר שם.

אברהם נגוסה: אילו קרובי משפחה?

<באקלו דאמטה: נשארו שם שני האחים הגדולים שלי וארבעה אחיינים.

<באקלו דאמטה: מילאתי טפסים יותר משלש פעמים, ב-2010, 14' וגם השנה.

<באקלו דאמטה: ניסיתי גם להיעזר במפקדים שלי שידברו אתם במשרד כדי לזרז את התהליך של העלייה שלהם ובמשרד, או שהם אומרים לנו שאין להם הנחיה מהממשלה להעלות יהודים מאתיופיה או שדוחים אותנו בלי לתת לנו שום מענה.

אברהם נגוסה: כששירתת ובזמן שאחיך משרת ביחידה מובחרת, האם אתה או אחיך, פניתם לצה"ל שיתערבו ויעזרו לכם בקידום עליית אחיכם?

<באקלו דאמטה: כן, ביקשנו מצה"ל דרך מש"קית ת"ש ודרך המג"ד ודרך המ"פ ושום גוף לא יכול היה לעזור לנו, כי העניין הזה הוא מעליהם.

אברהם נגוסה: פניתם ולא קיבלתם עזרה?

<באקלו דאמטה: לא קיבלנו.

<באקלו דאמטה: הם כתבו עבורנו מכתבים ששלחנו לכל מיני משרדים, למשרד הפנים ולמשרד הקליטה, אבל לא קיבלנו תשובות.

<באקלו דאמטה: יצרנו קשרים עם חברי כנסת, אבל גם זה לא הלך לנו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, יוזמת הדיון.

אברהם נגוסה: אני בירכתי אותך בהתחלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת - - -

אברהם נגוסה: זה בסדר.

אברהם נגוסה: הצטרפת אלינו ומתי שאת רוצה להתייחס תגידי לי, עכשיו אנו בשלב שבו שומעים את נציגי המשפחות.

אברהם נגוסה: יש לנו את אסמרה ביינה, בבקשה.

אברהם נגוסה: תסבירי לנו מי נשאר שם, כמה זמן לא ראית אותם ומה עשית כדי שהמשפחה שלך תעלה?

אברהם נגוסה: בבקשה.

<אסמרה ביינה: קודם כל תודה רבה על הזכות שנתתם לי לבוא, לפנות ולדבר, זו זכות גדולה.

<אסמרה ביינה: אחותי שם 18 שנים, פנינו כבר כמה פעמים ומילאנו טפסים כמה פעמים, אבל אין אף אחד שיתייחס אלינו.

<אסמרה ביינה: הם עונים: "טוב, תכניסו היום", "מחר", "קיבלנו", "תהיה לכם תשובה" אבל אף אחד לא נותן תשובה.

<אסמרה ביינה: אחותי סובלת שם 18 שנים, היא אמא ל- 4 ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: איפה אחותך נמצאת?

<אסמרה ביינה: באתיופיה.

איילת נחמיאס ורבין: איפה באתיופיה?

<אסמרה ביינה: באדיס אבבה.

אברהם נגוסה: באדיס אבבה.

אברהם נגוסה: כל שאר המשפחה פה?

<אסמרה ביינה: כל המשפחה פה, רק היא לא פה.

<אסמרה ביינה: אני פונה ואומרים לי "תבואי היום", "תבואי מחר", מה נסגר?

<אסמרה ביינה: שמונה עשרה שנים אימא בוכה בבית, "הילדה שלי".

<אסמרה ביינה: אנחנו שולחים לה כסף, אבל זה לא מספיק.

<אסמרה ביינה: המשפחה פה ולאימא קשה לממן את המשפחה, גם לנו קשה.

<אסמרה ביינה: כולנו נשואים בעלי משפחות, כל אחד בבית שלו.

<אסמרה ביינה: 18 שנים, מסכנה, היא סובלת שם בלי משפחה ובלי אף אחד.

<אסמרה ביינה: שיתייחסו אלינו, יש לה שם ילדים קטנים.

<אסמרה ביינה: מה אנחנו נעשה?

<אסמרה ביינה: אין לנו למי לפנות, אין לנו לאן לבוא ולספר את הבעיות שלנו.

<אסמרה ביינה: היא בוכה שם, אימא בוכה פה.

<אסמרה ביינה: מסכנה אימא שלי, נהיתה חולה בגללה.

אברהם נגוסה: תודה.

<אסמרה ביינה: תודה רבה, קחו את זה לתשומת לבכם.

אברהם נגוסה: אני קודם ציינתי, שלאף אחד מהחיילים לא ניתן אישור להגיע היום לדיון.

איילת נחמיאס ורבין: עצוב, מאד עצוב.

אברהם נגוסה: כן, עצוב מאד.

אברהם נגוסה: קודם דיבר כאן חייל משוחרר.

אברהם נגוסה: האם יש חייל עוד משוחרר שהגיע אלינו, אשר ההורים שלו או מישהו מהמשפחה שלו נשאר באתיופיה?

אברהם נגוסה: בוא, תתקרב.

אברהם נגוסה: ההורים שלך נשארו?

איילת נחמיאס ורבין: כדאי שיבוא אל המיקרופון.

<דנה גורדון שושני: לא, אסור - - -

אברהם נגוסה: חייל גם יכול לדבר, לא?

<דנה גורדון שושני: לא.

<דנה גורדון שושני: לא אישרו להם להגיע, הם באו בניגוד לצבא והם יסתבכו, לא כדאי.

אברהם נגוסה: הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: החיילים המשוחררים או החיילים - - -

<דנה גורדון שושני: לא משנה, הוא נמצא כאן כחייל.

אברהם נגוסה: אני אומר את, זה כי אני יודע שיש חיילים שהגיעו והם בקהל, אבל בגלל הוראות שאין אישור מהצבא אנחנו לא רוצים שתסתבכו עם צה"ל ולכן לא ניתן לכם לדבר.

אברהם נגוסה: לאחר הדיון אתם יכולים לדבר אתנו ולהציג את הדברים בפנינו, אנחנו לא רוצים שתסתבכו.

אברהם נגוסה: הם לא רצו שיבואו, עצוב מאד שכך קרה ואנחנו נטפל בזה בהמשך, אבל היום אני לא רוצה שתסתבכו.

אברהם נגוסה: בבקשה, חייל משוחרר, תסביר לנו מי נשאר שם, כמה זמן לא התראתם ומה מצב המשפחה שלך שנשארה שם?

<מארו טאדסה: שמי מארו טאדסה, אני בארץ שמונה עשרה שנה, אפילו יותר.

<מארו טאדסה: אבא שלי נשאר באתיופיה כבר תשע עשרה שנה.

<מארו טאדסה: מצבו על הפנים, יותר מחמש שנים שוכב במיטה, אחרי שעבר תאונת דרכים קשה.

<מארו טאדסה: כמו שאומרים - - -

איילת נחמיאס ורבין: איפה שירתת בצבא?

<מארו טאדסה: פיקוד מרכז.

אברהם נגוסה: האם כשהיית חייל, פנית למשרד הפנים כדי להביא ולהעלות את אבא שלך?

אברהם נגוסה: האם פנית במסגרת המדיניות והנוהל הקיים?

אברהם נגוסה: קודם נציג משרד הפנים הסביר לנו שיש נוהל שמי שמשרת בצבא - - -

איילת נחמיאס ורבין: מעמד להורי חיילים.

אברהם נגוסה: כן, לכל לחיילים.

אברהם נגוסה: האם אתה פנית בזמן שהיית חייל למשרד הפנים ואם כן, איזו תגובה קיבלת?

<מארו טאדסה: בזמנו, לפני 8 שנים, הוא רצה לעלות ואז הייתה החלטה שכל מי שנמצא עם אימא שלו, לא זכאי להעלות.

<מארו טאדסה: זה משהו שהיו מספרים תמיד.

אברהם נגוסה: אבל אני שואל אותך, בלי קשר למה שאנחנו שואלים פה.

אברהם נגוסה: זה לא משנה, הוא אמר לנו קודם שיש נוהל שחייל שההורים שלו נשארו שם, יש לו זכות - - -

איילת נחמיאס ורבין: בלי קשר לדת של ההורה.

אברהם נגוסה: בלי קשר.

אברהם נגוסה: באם לתת לו אזרחות, זו שאלה לאחר כך.

אברהם נגוסה: בלי קשר לזה, יש זכות להביא אותו.

אברהם נגוסה: האם אני הבנתי אותך נכון?

<תדי פקדה: הם נכנסים באשרה ב'2, אחר כך בהמשך אנחנו מאריכים את זה לתושב ארעי, לאחר מכן מתושב ארעי לתושב קבע ומתושב קבע להתאזרחות.

<תדי פקדה: יש שלבים, יש מרכז חיים ותקינות קשר, יש קריטריונים בהתאם.

<תדי פקדה: אם אני מבין נכון, כל הבעיות שנאמרו עד עכשיו לא קשורות לנוהל הזה ולא נכנסות לקטגוריה של הנוהל - - -

אברהם נגוסה: יש חוק נכנס, כי זה אבא שלו.

אברהם נגוסה: אח שלו, אני מבין - - -

<תדי פקדה: האם כן פנה בזמנו?

<תדי פקדה: לא פנה.

<תדי פקדה: מה שרציתי להגיד - - -

איילת נחמיאס ורבין: אז יום אחרי שהוא השתחרר מהצבא, הוא כבר לא היה חייל בצבא?

<תדי פקדה: צריך לקרוא את הנוהל.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אני מבינה - - -

אברהם נגוסה: השאלה היא, האם כשהיית בצה"ל פנית או לא פנית למשרד הפנים?

<מארו טאדסה: בצה"ל, לא פניתי.

אברהם נגוסה: לצה"ל פנית?

<מארו טאדסה: לא פניתי.

אברהם נגוסה: אני שאלתי האם פנית למשרד הפנים.

<מארו טאדסה: למשרד הפנים פניתי, לא היה שום שרות כדי לקבל תשובה מלאה.

אברהם נגוסה: פנית ולא קיבלת תשובה?

<מארו טאדסה: נכון, פניתי ולא קיבלתי.

<תדי פקדה: מילאת את הטופס "הורה לחייל"?

<תדי פקדה: לא מילאת את הטופס הזה.

<תדי פקדה: אתה הגשת בקשה לעלייה אם אני לא טועה, זה מה שמשתמע.

<מארו טאדסה: נכון, בקשה לעלייה, זה מה שמילאתי.

<תדי פקדה: אז, זה לא זה.

אברהם נגוסה: אבל רגע, הוא מילא את הטופס שאתם פרסמתם באמהרית ובעברית.

אברהם נגוסה: אתם לא יכולים להבין שכחייל הוא לא ידע על הנוהל הזה הקיים.

אברהם נגוסה: אתה הבאת לי עכשיו את הנוהל הזה וגם אני לא יודע.

אברהם נגוסה: אתה הבאת אבל אני יודע איזה טופס הוא מילא ולאיזה טופס אתה מתייחס, שזה הטופס שיצא על פי החלטת הממשלה באמהרית ובעברית.

אברהם נגוסה: אבל זו לא השאלה פה.

אברהם נגוסה: אני לא נכנס עכשיו להחלטת הממשלה, נמצאת נציגת משרד ראש הממשלה שתתייחס לזה.

אברהם נגוסה: השאלה שלי היא שכאשר חייל פונה, יכול להיות לא בטופס הנכון כי הוא לא ידע, אתם יכולים להבחין בזה ולהגיד לו: תמלא את הטופס הזה ונטפל במקרה שלך.

אברהם נגוסה: אתם לא יכולים לעשות את זה?

<תדי פקדה: אני אסביר.

<תדי פקדה: קודם כל, אלה שממלאים את הטפסים של בקשות לעלייה או לכניסה מאתיופיה, אנחנו לא יודעים אם מדובר בחייל או לא.

<תדי פקדה: הוא ממלא בטופס בקשה את פרטי בן המשפחה באתיופיה והפרטים של המבקש הישראלי.

<אסמרה ביינה: זה מה שנותנים.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: אתם קובעים איך נראה הטופס ומה הפרטים שצריכים להיות בו.

<תדי פקדה: נעשה רגע סדר.

<תדי פקדה: אנחנו פועלים במסגרת החלטות ממשלה וגם על פי חוק השבות.

<תדי פקדה: אנחנו מביאים על פי חוק השבות את העולים ועל פי קריטריונים של החלטות ממשלה מכניסים משפחות לישראל, אבל נוהל "הורה לחייל" זה לא קשור, זה בלשכות.

<תדי פקדה: אנחנו לא יודעים מהטפסים מי חייל ומי לא חייל, על הבקשה אנחנו רואים רק את פרטי המבקש.

<תדי פקדה: אם זה במסגרת החלטת ממשלה, אנחנו בודקים על פי קריטריונים ונותנים מענה.

<תדי פקדה: אם זה במסגרת של חוק השבות, אנחנו מנפיקים תעודת עולה לזכאי.

<אסמרה ביינה: אז למה לא קיבלנו עד היום את התשובות?

<תדי פקדה: איזה תשובות?

<אסמרה ביינה: לגבי המשפחות.

<אסמרה ביינה: מילאנו טפסים ונראה לי זורקים אותם לפח.

<מארו טאדסה: אין משם שום תשובה.

<תדי פקדה: שוב אני אסביר.

<תדי פקדה: לגבי שתי החלטות ממשלה אחרונות, אנחנו פועלים ואנחנו עדיין בהתחלה של הפרויקט.

<תדי פקדה: הייתה החלטת ממשלה - - -

<אסמרה ביינה: עשר שנים אתם פועלים?

<אסמרה ביינה: עשר שנים אנחנו מכניסים את הטפסים.

<אסמרה ביינה: שמונה עשרה שנים אני מכניסה את הטפסים.

אברהם נגוסה: אני הבנתי מה שאתה מתכוון, מה שאתה התכוונת להגיד, אבל אני חושב שפקידי המשרדים צריכים לראות שאם חיילים יוצאי רוסיה, אמריקה, אירופה, מקבלים ונהנים מהמדיניות ומהנוהל הזה אז גם לחיילים יוצאי אתיופיה זה מגיע.

<תדי פקדה: אף אחד לא מנע.

אברהם נגוסה: אבל אתם לא אמרתם להם.

<תדי פקדה: אנחנו לא צריכים להגיד את זה.

<תדי פקדה: אנחנו לא יודעים, אני מסביר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת סליחה, רגע, אני מבקשת - - - אני ממש מוכרחה.

<תדי פקדה: הטופס של החלטת הממשלה לא מופנה לחיילים בלבד, יש רק את הפרטים של המבקש הישראלי ופרטי בן המשפחה באתיופיה, לכן אנחנו לא יכולים לזהות אם זה חייל או לא - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה מדהים, אתם מוציאים את הטפסים, אתם כותבים את הטפסים האלה.

אברהם נגוסה: בבקשה, רשות הדיבור לחברת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אתה תצטרך עכשיו להמתין בסבלנות, כי הבירוקרטיה לפעמים מקפיצה ואני חושבת שזה משהו שצריך לחשוב עליו מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כל תודה רבה לחברי, חבר הכנסת אברהם נגוסה, יו"ר ועדת הקליטה, שאיפשר לי לקיים את הדיון הזה במסגרת יום המשפחה הישראלית שאני מקיימת היום בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מובילה את שדולת המשפחה מזה שנה, שהרי משפחה היא הגרעין שממנו כולנו יוצאים ומתחילים.

איילת נחמיאס ורבין: ממשפחתי הגרעינית של היום, בעלי ושלושת ילדיי, אני מגיעה בכל יום לכנסת ואליהם אני חוזרת.

איילת נחמיאס ורבין: כך שכשאני מסתכלת עליכם, אני רואה את הקרע הנוראי שנוצר אצל משפחות יוצאות אתיופיה ובגלל זה, דווקא ביום הזה, היה לי מאוד חשוב לקיים את הדיון הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, אדוני היו"ר, שאני וחבריי בסיעת המחנה הציוני מגויסים לכל הנושא של קהילת יוצאי אתיופיה, כי באמת אנחנו מרגישים מחויבים לצורך באמת לקלוט לתוכנו אבל שגם אנחנו נקבל מכם את כל מה שאתם יודעים כקהילה לתת לחברה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים בפלורליזם של החברה הישראלית כוח ועוצמה וכשאתם מרגישים את עצמכם קרועים מן המשפחות שלכם, בוודאי חיילים ששירתו בצבא ואזרחים משלמי מסים, כשאני רואה את מה שקורה בבירוקרטיה אני מרגישה שאנחנו חייבים להזדעק.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להציג את חברתי סימונה מוראלי, שיושבת כאן, המנהלת את הרשות למאבק בהתמכרויות בעיר אשדוד, אבל הם בעיקר השותפים שלי ליום הזה, בגלל המרכז להורות משמעותית שהם מנהלים בעיר אשדוד, שבעיניי הוא מודל מדהים לעיר קולטת עלייה ובכלל עיר שהגיוון בה הוא מאד מאוד גדול.

איילת נחמיאס ורבין: אני תיכף אתן לסימונה לומר מה הם חווים מהכיוון שלהם, כשהם נדרשים לטפל במשפחות קרועות יוצאות אתיופיה.

איילת נחמיאס ורבין: באמת היה לי חשוב שהם ילוו אותי ביום הזה, בגלל שהם בסופו של דבר רואים את המשפחות, הם רואים את המשפחות יוצאות אתיופיה וכל המשפחות הישראליות שמגיעות אליהם בכל מיני צמתים קשים.

איילת נחמיאס ורבין: הם טיפלו בשנה החולפת בערך ב- 8,000 משפחות, חבר הכנסת נגוסה.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר דרמטי ומשמעותי והיה לי חשוב שהם יהיו פה היום, כי אני רוצה שזה יהיה מודל שישוכפל בערים נוספות בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר עוד מילה אחת נוספת בעניין.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת שאיחרתי כי ביום מיוחד אנחנו רצים בין הוועדות, כי יש כמה ועדות שמנוהלות במקביל והחמצתי את שמך, אז אני רוצה להתייחס אליך בשמך.

<תדי פקדה: תדי פקדה, מרשות האוכלוסין.

איילת נחמיאס ורבין: תדי מרשות האוכלוסין, סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אני באתי מהוועדה לקידום מעמד האישה, היה לנו דיון גם בוועדת כלכלה הבוקר, מתארח אצלנו תינוק, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: תינוק או תינוקת?

<אסמרה ביינה: תינוק.

איילת נחמיאס ורבין: שלך?

איילת נחמיאס ורבין: מתארח אצלנו תינוק מדהים והדיון שעשינו היום בוועדת כלכלה היה מחיר תחליף מזון לתינוקות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מנסים לכסות °360 של השאלה מה זה אומר לגדל משפחה בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים שדיברנו עליהם דווקא בוועדה לקידום מעמד האישה הוא הנושא של מיצוי זכויות ואחד הדברים שאני הכי מתקשה לקבל אותו ולעכל אותו פה בכנסת בכל פעם שאני מתמודדת אתו, זה העובדה שבאים משרדי ממשלה ואומרים: אבל אנחנו לא יודעים.

איילת נחמיאס ורבין: "אנחנו לא יודעים אם זה חייל או חיילת".

איילת נחמיאס ורבין: "אנחנו לא יודעים מה הסטטוס המשפחתי של אותו בן אדם".

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: זה התפקיד שלכם לשאול.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדעת, אם אתם כתבתם את הנוהל הזה של איחוד משפחות של חיילים אז אתם צריכים לשאול האם מדובר בחייל ואני אגיד לך יותר מזה, ביום למחרת הוא השתחרר מהצבא, מפיקוד מרכז, הוא הופך להיות חייל משוחרר, הוא עדיין חייל מבחינתי - - -

<תדי פקדה: אבל זו לא החלטת ממשלה, מה שלא כתוב אני לא יודע.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיב שניה, אתה כרגע, זה ממש לא קשור להחלטת הממשלה וזה שאתה כרגע נציג הממשלה פה, סליחה שאני אומרת לך, זה לא רלבנטי לצורך הדיון כי בסופו של דבר אנחנו, כחברי כנסת, צריכים להגדיר לממשלה, כרשות מחוקקת, מה אנחנו מצפים, איזו צורת הנגשה אנחנו מצפים שאזרחים במדינת ישראל, בוודאי חיילים משוחררים אבל לא רק, לאיזה יחס הם יזכו?

איילת נחמיאס ורבין: העמדה שלנו בנושא הפלשמורה, חבר הכנסת נגוסה, כפי שאתה יודע, אנחנו היינו שותפים למאבק שלך ושל חבר הכנסת אמסלם, כי לנו קשה לראות את המראות באדיס אבבה ובגונדר וביתר המקומות שעדיין נותרו שם יהודים וכמובן קהילת הפלשמורה, אבל אני אומרת לך, זה מדובר פה, זה כבר לא שם.

איילת נחמיאס ורבין: זה כבר לא שם, זה פה.

איילת נחמיאס ורבין: מה אנחנו עושים כדי לעזור לקהילה הזאת להתאחד כדי שהמשפחות לא ייקרעו?

איילת נחמיאס ורבין: את הדבר הזה אנחנו צריכים למצוא דרך להסדיר וכמו תמיד אברהם, אנחנו לרשותך בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: כשתוכל אני אשמח שסימונה גם תקבל את זכות הדיבור.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני רוצה שנציגת משרד ראש הממשלה, כיוון שהיא צריכה לעזוב בשתים עשרה, אני רוצה קודם כל לשמוע ממנה.

אברהם נגוסה: בבקשה, ד"ר הילה.

<הילה טל אביטן: לגבי מה בדיוק להתייחס?

אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על משפחות קרועות.

אברהם נגוסה: משפחות בדרגה ראשונה של אזרחי ישראל, שלא מורשות לעלות לישראל.

אברהם נגוסה: יש החלטת ממשלה והחלטת הממשלה אמנם התחילו לבצע אותה אבל בואי נדבר, עד עכשיו עלו שמונים, שמונים ושלש נפש ואנחנו רוצים לדעת מתי סוף סוף אתם תזדרזו להעלות את המשפחות ולאחד אותן?

<הילה טל אביטן: ההחלטה הזו אמורה להתפרס על פני שנה, כשמי שאחראי על היישום ועל ההבאה זה משרד הפנים והסוכנות מסייעת לו.

<הילה טל אביטן: משרד ראש הממשלה לא אחראי על יישום ההחלטה אבל אנחנו כן, כמו שאתה רואה, אנחנו נוכחים פה, אני לא סתם כאן, ההחלטה הזו וההצלחה שלה חשובה לנו ואנחנו נעשה כל מה שאפשר כדי לעזור למשרדים, אם הם צריכים, כדי לעשות את עבודתם אבל הם התחילו בעבודה, אני יודעת שהם אמורים להגיע ולעבוד.

<הילה טל אביטן: כל התיאומים נעשו, הכול עובד לפי הקצב שתוכנן.

<הילה טל אביטן: ממה שאנחנו מתרשמים - - -

איילת נחמיאס ורבין: לפי הקצב?

<הילה טל אביטן: כן.

<הילה טל אביטן: לפי הקצב שתוכנן.

<הילה טל אביטן: היה ברור שצריך לשלוח - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת את עצמי מה זה לפי הקצב.

<הילה טל אביטן: הרעיון הוא, - - -

אברהם נגוסה: לפי החלטת הממשלה, כתוב בהחלטת הממשלה שעד סוף דצמבר יגיעו 300.

אברהם נגוסה: כך כתוב בהחלטה.

אברהם נגוסה: שוב, בהחלטה, אנחנו עכשיו נשאר לנו חודש.

<הילה טל אביטן: אני לא בטוחה שכתוב 300 ואם אתה רוצה אני אוכל לבדוק בהחלטה כי היו גרסאות - - -

אברהם נגוסה: אני בטוח.

<הילה טל אביטן: לא נתווכח על זה.

אברהם נגוסה: כתוב "עד סוף 2016 – 300".

<הילה טל אביטן: אין בעיה, לא נתווכח, זה לא העניין, העניין הוא כך.

<הילה טל אביטן: אנחנו, מבחינתנו מעוניינים שזה יקרה כמה שיותר מהר.

<הילה טל אביטן: אנחנו מבינים שהמשרדים פועלים בקצב מתוכנן.

<הילה טל אביטן: אין עיכובים מבחינתנו כרגע ואנחנו רואים שהם כן אמורים לעמוד בקצב.

<הילה טל אביטן: כדי להבין מעבר לזה אתה צריך לפנות למשרד הפנים, שאחראי על ההבאה של האנשים, אחראי לאשר את הכניסה והסוכנות אמורה להביא אותם.

<הילה טל אביטן: ממה שאנחנו רואים אין בעיות.

אברהם נגוסה: האם משרד הפנים קיבל את התקנים שהוא ביקש וזה צוין בהחלטת הממשלה על מנת ליישם את ההחלטה?

אברהם נגוסה: האם אתם דאגתם שהאוצר יעביר כמו שצריך, האם יש כבר תקנים, האם התחילו באדיס אבבה ובגונדר לעשות את העבודה?

<הילה טל אביטן: אני אגיד לך.

<הילה טל אביטן: אני אישית מעדיפה, יהיה לי יותר נוח אם משרד הפנים יענה בשמו.

<הילה טל אביטן: הם פה והם יכולים לומר.

<הילה טל אביטן: אני כן יכולה להגיד שמצדנו אנחנו בקשר עם כל המשרדים הרלבנטיים ואנחנו מבינים שהכול פועל לפי הקצב הנדרש, אבל רשות האוכלוסין וההגירה היא הגורם המוסמך להגיד אם קיבלו את התקנים, מתי הם מגיעים וכל הדברים הללו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, תודה שהצטרפת אלינו.

אברהם נגוסה: סימונה מוראלי, בבקשה.

<סימונה מוראלי: שלום לכם, שמי סימונה מוראלי, אני מנכ"לית הרשות העירונית למאבק בהתמכרויות בעיר אשדוד ואחד מהמרכזים המדהימים שיש לנו הוא מרכז הורות משמעותית, אז כך, כאוריינטציה לדיון, אני סגן אלוף במילואים ויש לי את הכבוד להכיר את ברקו, הייתה גם קצינת ח"ן שלי בתותחנים.

<סימונה מוראלי: כבוד יו"ר הוועדה, אברהם נגוסה, תודה שהזמנת ואיילת, תודה שהזמנת אותי לפה להציג את הנושא של משפחה.

<סימונה מוראלי: אני אדבר באוריינטציה של עיר קולטת עלייה, עיר ששליש מתושביה הם עולים.

<סימונה מוראלי: לנו באשדוד יש 9,000 עולים יוצאי הקהילה האתיופית.

<סימונה מוראלי: המודל של אשדוד בראשותו של ד"ר יחיאל לסרי נותן מענה לתושב.

<סימונה מוראלי: התושב הוא במרכז וגם האוכלוסייה המאוד ייחודית שלנו.

<סימונה מוראלי: כאן אני באה להציג מענה עירוני ייחודי שתוכנן ובא לידי יישום בעיר אשדוד.

<סימונה מוראלי: זה מתן מענה לאוכלוסייה בשפה המונגשת, אם זו טיגרית ואם זו אמהרית.

<סימונה מוראלי: נמצא אתי כאן אליהו שלנו, רכז יוצאי הקהילה האתיופית אצלנו ברשות ויש מנעד רחב של מענים שאנחנו נותנים, מגיל ילודה עד לאוכלוסייה הבוגרת מכל ההיבטים אבל אני כאן כדי לדבר על המשפחה.

<סימונה מוראלי: דיברה חברת הכנסת איילת על נושא של מיצוי זכויות, זה חלק מנושא הדיון המאוד חשוב הזה, שיכול לקרוע משפחות ולגרום לסוג של חוסר אוריינטציה כשמדובר בנושא של חוסר ידיעה על מיצוי זכויות.

<סימונה מוראלי: לכן אצלנו במרכז להורות פיתחנו מודל של הנחיה מותאמת תרבות ומעבר לעובדה שהיא מונגשת בשפה המדוברת ויש לנו גם שפות אחרות, רוסית, צרפתית וכו' אבל אנחנו נדבר כאן על השפה האמהרית, מעבר לכך היא מונגשת בהיבט הרב תרבותי ואנחנו מתאימים את המענים גם לתרבות בשיח.

<סימונה מוראלי: פעם אחת לאוכלוסייה עצמה שבאה לקבל והיא דיברה כאן על כ-8,000 הורים שבאו לקבל את המענה וגם לסגלים, הן החינוכיים, הן סגלי הרווחה, הם הסגלים שנותנים את השרות על מנת שיכירו את המהות ואת התרבות הכול כך עשירה והכל כך מגוונת.

ענת ברקו: אתם מלווים אותם ונותנים להם את הזכויות של - - -

<סימונה מוראלי: אנחנו, במסגרת הנחיה, כן.

ענת ברקו: ליווי פיזי?

<סימונה מוראלי: גם פיזי.

<סימונה מוראלי: בכל רגע נתון יש קבוצות הורים והנחיה פרטנית דרך בית הספר.

<סימונה מוראלי: הרובעים הם לפי האוכלוסיות של יוצאי הקהילות העולות ואנחנו מנגישים את השרות הזה, אם זה במתנ"ס הקהילתי ואם זה בבתי הספר, הן היסודי והעל יסודי, בשפות המדוברות, כמובן מכוונות על ידי הסגל החינוכי ועל ידי היועצות.

<סימונה מוראלי: מנגישים את השרות הזה גם לתוך הבתים, אם יש משפחה שמתביישת לבוא ולדבר בפרהסיה בקבוצה.

<סימונה מוראלי: אנחנו גם נותנים כלים כשהנושא הוא לתת כלים שוויוניים, שגם הוותיק וגם העולה יקבלו את אותם הכלים ושיידעו, אם אנחנו מדברים על הטופס אז שידעו איך למלא וכאן המקום להגיד שצריך לחדד את זה.

<סימונה מוראלי: לחדד ולהכניס שדות שהם מתאימים, על מנת שנוכל גם למפות את האוכלוסייה.

<סימונה מוראלי: אם אנחנו נדבר על אוכלוסייה יוצאת צבא אז זה לדעת לגשת אליהם ולאתר אותם בעוד מועד.

<סימונה מוראלי: זה המקום להגיד על העשייה הברוכה.

<סימונה מוראלי: אתם מוזמנים לבוא לראות את המרכז להורות משמעותית שלנו שזה מודל ייחודי ולראות איך זה מונגש בהיבט הרב תרבותי, מֻכוון גם ליוצאי הקהילה האתיופית.

אברהם נגוסה: תודה ואני ברך על הפעילות.

<סימונה מוראלי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נושא הדיון שלנו הוא ענין הקרע במשפחות, שיש כאלה שהמשפחות שלהם נשארו באתיופיה.

אברהם נגוסה: זו הטרגדיה הקיימת בקהילה.

אברהם נגוסה: האם אתם כרשות המקומית, דואגים לתושבים האלה?

אברהם נגוסה: האם אתם פניתם, האם ראש העיר פנה ואמר: יש פה תושבים שגרים בעיר שלי שההורים שלהם באתיופיה, אחים שלהם באתיופיה, בואו תביאו אותם, משפחות קרועות, האם אתם עשיתם משהו בעניין הזה?

<סימונה מוראלי: אני רוצה להבהיר - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לעזור, אני רוצה רגע לעזור.

אברהם נגוסה: אני רוצה למקד לנושא הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: מה שחשוב לי יותר מהכול זה עד כמה אפשר באמצעות

איילת נחמיאס ורבין: כם לתווך ולהנגיש במצבים כאלה שאנחנו דנים בהם, עד כמה אתם יכולים לסייע, כי בסופו של דבר הם רשות מקומית והם תאגיד עירוני, לא הרשות המקומית בעצמה אז אני מוצאת בכם מקום שיודע אולי לתווך את הדברים האלה.

<סימונה מוראלי: אני לא יכולה לענות קונקרטית אבל אני כן יכולה, כפי שאמרה חברת הכנסת איילת, לתווך את השאלה הזאת לד"ר יחיאל לסרי, לראש העיר ולראות איך אנחנו כן הולכים לכיוון מערכת שלמה, שהיא מערכת קולטת עליה על כל הגוונים שלה בתחומים השונים.

<סימונה מוראלי: אני יכולה לומר שבמערך ההורות שעליו אני כרגע אמונה, של הנחית הורים, אנחנו ניתן את הדעת ונשאל בקבוצה את השאלה האם יש מצב שאתם נמצאים כאן וההורים נמצאים שם, על מנת לטפל ברמה הפרטנית.

<סימונה מוראלי: זה לא יישאר בגדר עלום.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בקאלו דמטה, אתה דיברת כבר.

אברהם נגוסה: מיהאלם, תסביר לנו מי המשפחה שנשארה באתיופיה.

<מיהאלם דאמטה: קודם כל, תודה רבה על הזכות להגיע לכנסת, ממש תודה רבה לד"ר אברהם נגוסה.

<מיהאלם דאמטה: אני רוצה להגיד שממש קשה לי אבל אני גם שמח שהגעתי למקום הזה.

<מיהאלם דאמטה: לפני כן היה לי קשה ועכשיו אני הגעתי לכנסת ואני ממש שמח.

<מיהאלם דאמטה: יש לי ילדים באתיופיה בני 11 ו- 9.

<מיהאלם דאמטה: אחרי שעליתי, רציתי להעלות את הילדים שלי, אבל לא נותנים לי להעלות אותם כי הם מתחת לגיל 18.

אברהם נגוסה: לא נתנו לך להעלות את הילדים?

<מיהאלם דאמטה: רק בגיל 18.

אברהם נגוסה: בגיל 18 או אחרי 18?

<מיהאלם דאמטה: לפני 18, אתה לא יכול להעלות אותם בגלל שאין להם אימא.

<מיהאלם דאמטה: אימא שלהם ברחה מהכפר, אני חושב שהיא קיבלה דכאון.

<מיהאלם דאמטה: כשהם היו בגיל ארבע ושש היא ברחה ואני גידלתי אותם, עד שעליתי מהכפר לגונדר.

<מיהאלם דאמטה: כעליתי לארץ אמרו לי אתה לא יכול לקחת את הילדים שלך עד שהם יהיו בני 18.

<מיהאלם דאמטה: אני עליתי כשהם היו בגיל 9 ו- 11 והשארתי אותם עם אבא ואימא שלי.

<מיהאלם דאמטה: כל המשפחה שלי עלתה, כולם עלו, נשארו שני הילדים בלי אימא ובלי אבא.

<מיהאלם דאמטה: עכשיו הם כבר בני 18 נמצאים בגונדר, ממתינים.

<מיהאלם דאמטה: כשהגיעו לגיל 18, אני הלכתי למשרד הפנים.

<מיהאלם דאמטה: מאז שהגעתי לארץ, כל יום אני ממלא טופס, והם אומרים לי: כשיגיעו לגיל 18.

<מיהאלם דאמטה: ובסוף כשהגיע גיל 18, אמרו לי: אלה לא ילדים שלך.

<מיהאלם דאמטה: מה אני אעשה?

<מיהאלם דאמטה: לאן אני אלך?

<מיהאלם דאמטה: למה לא אמרתם לי לפני כן?

<מיהאלם דאמטה: בסוף אמרו לי: תלך לעורך דין, שיגיד לך מה יכול להיות.

<מיהאלם דאמטה: אני הלכתי לעורך דין, משרד הפנים ועורך הדין מדברים, אתה תעשה בדיקת דם ב"תל השומר".

<מיהאלם דאמטה: עשיתי ב"תל השומר" בדיקה.

אברהם נגוסה: בדיקת דם DNA עשית?

<מיהאלם דאמטה: כן, עשיתי, קיבלתי שהם כן ילדים שלי.

אברהם נגוסה: יש לך אישור שהם ילדים שלך.

<מיהאלם דאמטה: כן, אז אני קיבלתי את זה והלכתי עוד פעם למשרד הפנים, אמרתי להם: אתם אמרתם שהם לא ילדים שלך, עכשיו קיבלתי שהם ילדים שלי, מה אתם רוצים?

<מיהאלם דאמטה: "לא, עכשיו אין החלטה, אתה לא יכול להעלות את הילדים שלך.

<מיהאלם דאמטה: תמתין".

<מיהאלם דאמטה: עד היום אני ממתין - - -

איילת נחמיאס ורבין: באיזו שנה זה היה, אדוני?

<מיהאלם דאמטה: כבר שנה.

איילת נחמיאס ורבין: בני כמה הילדים עכשיו?

<מיהאלם דאמטה: 24, ו-22.

אברהם נגוסה: הצגת בסדר גמור אבל בקצור כדי שיהיה ברור.

אברהם נגוסה: אתה רצית להביא את הילדים שלך כשעלית ואמרו לך: אתה לא יכול לקחת את הילדים שלך וביחד לעלות לישראל, מכיוון שהילדים צריכים להיות עם אימא ולא אתך.

אברהם נגוסה: האימא לא הייתה, אתה גידלת אותם.

<מיהאלם דאמטה: האימא לא הייתה, אני גידלתי אותם, לבד, אני רציתי להעלות אותם - - - -

אברהם נגוסה: אני רוצה שנקצר כי יש- - -

<מיהאלם דאמטה: שלש שנים הם בגונדר.

אברהם נגוסה: בסדר, הבנתי.

אברהם נגוסה: אתה גידלת את הילדים, אתה רצית להעלות אותם יחד אתך, משרד הפנים אמרו לך: אתה לא יכול להעלות אותם אלא אחרי גיל שמונה עשרה.

<מיהאלם דאמטה: נכון.

אברהם נגוסה: ואז השארת אותם עם ההורים שלך ועלית לישראל.

אברהם נגוסה: ההורים שלך עלו והילדים נשארו שם.

אברהם נגוסה: עדיין.

אברהם נגוסה: הלכת אחרי שהם היו בגיל שמונה עשרה, הלכת, חזרת למשרד הפנים: הנה, עכשיו הם מעל גיל שמונה עשרה, אני רוצה שהם יעלו.

אברהם נגוסה: אמרו: אנחנו לא יודעים אם הם הילדים שלך, תוכיח לנו שהם ילדים שלך ואז שלחו אותך לעורך דין.

אברהם נגוסה: הלכת לעורך דין, העורך דין שלח אותך לעשות בדיקת דם.

אברהם נגוסה: עשית בדיקת דם והתברר שהם ילדים שלך, יש אסמכתא לזה על ידי בית משפט.

אברהם נגוסה: חזרת למשרד הפנים ועכשיו משרד הפנים אמרו לך: אנחנו לא נביא כי אין החלטה.

אברהם נגוסה: האם זה מה שאתה אומר?

<מיהאלם דאמטה: כן.

אברהם נגוסה: או.

אברהם נגוסה: קיי.

אברהם נגוסה: אתה ממתין לילדים שלך והם נמצאים איפה?

<מיהאלם דאמטה: בגונדר.

אברהם נגוסה: הם בגיל מעל עשרים.

אברהם נגוסה: לפי מה שאתה אומר.

<מיהאלם דאמטה: 24,22.

אברהם נגוסה: הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: סיפור מאד קשה.

אברהם נגוסה: אני רוצה שמשרד הפנים יענה ביחד.

אברהם נגוסה: אתם רושמים?

אברהם נגוסה: אני רוצה שנשמע עוד מקרים ואז תענו לנו ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, אני הולכת וחוזרת כדי לקבל - - -

אברהם נגוסה: אם כך בואו נשמע.

אברהם נגוסה: משרד הפנים, רגע, ענת, את רוצה להגיב?

ענת ברקו: כן, אני אגיד כמה מלים.

ענת ברקו: כידוע לך, לא חברת הוועדה אבל אני משתדלת לבוא לכל הדיונים, שעוסקים בנושאים כל כך חשובים לקהילה וכמובן לעם ישראל.

ענת ברקו: אותי מטריד מאד עניין החיילים הבודדים, חיילים שהמשפחה שלהם קרועה.

ענת ברקו: חיילים בודדים תמיד יכולים לבוא לבקר את המשפחה שלהם ולא יעלה על הדעת שחייל יכול לשרת ביחידה קרבית אבל ההורים שלו לא יכולים להיות אתו, או אחים שלו לא יכולים להיות אתו.

ענת ברקו: זה נראה לי משהו שהוא אבסורד, שחייבים לטפל בו.

ענת ברקו: חלק מהעניין שחיילים בודדים מותר להם לנסוע לבקר את המשפחה שלהם בחו"ל, דבר שהוא מאד מקובל ועושים אותו, אולי עם הכרטיסים האלה יביאו את המשפחה שלהם נחסוך קצת כסף למדינה.

ענת ברקו: באותה הזדמנות אני בטוחה שהם ישמחו לדלג על הנסיעה הזאת ולהביא - - -

אברהם נגוסה: אני לא בטוח שהזכות הזו ניתנת ליוצאי אתיופיה, מה שאת אומרת, ללכת לבקר את הקרובים.

ענת ברקו: לכולם אבל אני רוצה שהם יביאו אתם את המשפחה שלהם.

אברהם נגוסה: זה מה שצריך.

ענת ברקו: זה משהו מאד מאוד חשוב בעיקר כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה שהיא כל כך בולטת, גם בשרות בצה"ל ביחידות קרביות ובתרומה למדינה.

ענת ברקו: כל הדברים האלה ביחד, חבר הכנסת ד"ר נגוסה, זו הזדמנות טובה להודות לך על כל מה שאתה עושה למען הקהילה.

ענת ברקו: אני רואה אותך לא נח לרגע ומחפש פתרונות יצירתיים לכל דבר שניתן.

ענת ברקו: גם הקצב של היישום, גם הקטע של הניראות במרחב הציבורי ואז הדברים האלה הרבה יותר ברורים.

ענת ברקו: מה שאני יכולה לעזור תגיד לי ואנחנו נעשה, שלא לדבר על זה שהיום, בזכות זה שבאתי לכאן פגשתי חברות מהצבא, ליזה מהצבא וסימונה, אתם בידיים טובות אז אם יש משהו שאני יכולה לעזור תגיד לי ואני לרשותכם.

ענת ברקו: אני רצה לוועדה אחרת, תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עד שחברת הכנסת תחזור, נשמע את אסתר היילו, חיית משוחררת.

אברהם נגוסה: בואי לכאן, תנו לה, בואי לפה.

אברהם נגוסה: מי שדיבר יכול לתת לה.

<אסתר האיילה: שלום.

<אסתר האיילה: שמי אסתר האיילה, אני בת עשרים ושלש.

<אסתר האיילה: השתחררתי לפני שנה מפיקוד העורף.

<אסתר האיילה: אני גרה בירושלים.

<אסתר האיילה: הממתינים הם הסבים שלי שהם מאד קשישים.

<אסתר האיילה: סבא שלי בן 83 וסבתא שלי בת 71.

<אסתר האיילה: בשחרור שלי היה לי קשה להישאר פה ולעשות טיול כמו כולם לדרום אמריקה, אז נסעתי לאתיופיה לראות אותם, אחרי שלא ראיתי אותם שתים עשרה שנים.

<אסתר האיילה: הם גרים באדיס אבבה.

<אסתר האיילה: הלכתי בפברואר האחרון לבקר אותם והיה לי קשה, קשה מאד לראות את המצב שלהם.

<אסתר האיילה: קודם כל המצב הבריאותי שלהם הדרדר, משנה לשנה הוא מדרדר עוד יותר.

<אסתר האיילה: סבא שלי יש לו בעיה בעיניים ולפני שנתיים הוא עשה ניתוח.

<אסתר האיילה: ככל הנראה בלי לשים לב, סטודנטים עשו את הניתוח והמצב שלו החמיר עוד יותר במקום שהניתוח ישפר את העיניים שלו.

<אסתר האיילה: סבתא שלי צריכה לטפל בו והיא בעצמה קשישה, והיה לי קשה ליהנות מהטיול עצמו, כי היה לי קשה לראות את המצב שלהם.

<אסתר האיילה: אני רואה גם את המצב הכלכלי ואורח החיים שם באדיס אבבה, שזה מאד קשה.

<אסתר האיילה: לא כולם יודעים אבל באדיס אבבה יש אנטישמיות נגד יהודים אז המזכירים שם מתנכלים להם.

<אסתר האיילה: זה באמת קשה לאנשים קשישים כשהם חיים על הכסף של הילדים שנמצאים פה בישראל.

<אסתר האיילה: יש להם חמישה ילדים פה בישראל, אחד עשר אחים ואחיות, שבעה עשר נכדים והם עדיין שם ממתינים לעלייה.

<אסתר האיילה: איך זה יכול להיות?

<אסתר האיילה: אני לא מבינה איך זה יכול להיות.

אברהם נגוסה: חמישה ילדים?

אברהם נגוסה: אחד עשר אחים ואחיות פה?

<אסתר האיילה: ושבעה עשר נכדים.

אברהם נגוסה: שבעה עשר נכדים פה?

<אסתר האיילה: ארבעה מהם ביחידות מובחרות.

אברהם נגוסה: והם נשארו באדיס אבבה.

<אסתר האיילה: כן וזה לא מובן לי.

<אסתר האיילה: הלכתי לשם בפברואר וסבא שלי אמר שהוא כבר לא מאמין, זה היה בתקופה שהיה את ההקפאה, בגלל אי-תקציב הקפיאו את העלייה וסבא שלי אמר משפט שמאד חורה לי עכשיו, זה ממש כואב לי, שהוא מאד שמח שלפחות אני באתי לבקר אותו, כי דרכי הוא רואה את הנכדים שלו.

<אסתר האיילה: הוא לא בטוח שיעלה לארץ.

<אסתר האיילה: הוא אמר: לפחות יגידו שאני רוצה להיקבר בארץ ישראל, בארץ אבותיי.

<אסתר האיילה: זה היה מאד קשה לשמוע את זה.

<אסתר האיילה: בכיתי כמה שעות אחרי שהוא אמר לי את זה ועכשיו, אחרי שחזרתי לארץ, לפני כמה ימים, לא ציינתי את זה.

<אסתר האיילה: הילדים שנמצאים שם בבית, אברהם וטדבה, הם עוזרים לו ללכת לשירותים ולזוז קצת, שהוא לא יהיה כל הזמן במיטה והוא יצא להזיז את הרגלים קצת ובלי לשים לב אחד הילדים הקטנים היה לו מתחת הרגליים והוא שבר את הרגל, רגל שמאל.

<אסתר האיילה: הם לקחו אותו לאשפוז, לקחו אותו לבית חולים ובבית חולים אמרו שצריך לעשות ניתוח, להוציא את הרגל עצמה ולשים ברזל כלשהו, אני לא כל כך מבינה, אני לא רופאה, אני לא מבינה בזה אבל יש לו את המסמכים.

<אסתר האיילה: שלחו לנו.

<אסתר האיילה: אתמול אשפזו אותו כי הוא לא יכול היה להירדם כל הלילה והכאבים והכדורים לא עוזרים ואנחנו עכשיו, הילדים והנכדים מנסים להוציא כסף כדי לעזור לו שיעשה את הניתוח.

<אסתר האיילה: אני רוצה לשמוע את משרד הפנים ומשרד העלייה, מי שמטפל בזה, איך מטפלים בקשישים שנשארים שם לבד, בלי הילדים והאחים שלהם?

<אסתר האיילה: זה מה שאני רוצה לשמוע.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשאל אותם.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם את ביזואיו קסאאה, תתקרבי, יש פה עוד כיסא.

<ביזואיו קסאאה: שלום לכולם.

<ביזואיו קסאאה: שמי ביזואיו קטיה, אני מכפר יונה.

<ביזואיו קסאאה: חיילת משוחררת, עוד חודש משוחררת, השנה.

<ביזואיו קסאאה: אני והמשפחה שלי עלינו ב-2005.

<ביזואיו קסאאה: מאז שעלינו אימא של אבא שלי נשארה שם לבד.

<ביזואיו קסאאה: זה נושא מאד רגיש כמובן לכולם, גם לי אישית מאד קשה לדבר על זה.

<ביזואיו קסאאה: מאז שאני עליתי, בגיל עשר, אני רואה את אבא שלי כל יום במצב נוראי.

<ביזואיו קסאאה: כשהוא בא לבקר בירושלים, פה, במשרד הפנים, כל פעם השיחה שלי אתו זה: מה קורה, אבא, מה שלומך?

<ביזואיו קסאאה: לא טוב.

<ביזואיו קסאאה: מה שלומך?

<ביזואיו קסאאה: לא טוב.

<ביזואיו קסאאה: למה?

<ביזואיו קסאאה: אימא שלי באתיופיה לבד.

<ביזואיו קסאאה: כל פעם זה ככה ואני עוד כנערה, שמנסה עדיין להתאקלם בחברה הישראלית, בבית ספר ובהמשך גם בצבא, מאד קשה לי.

<ביזואיו קסאאה: מנקודת המבט שלי קשה לי לראות את אבא שלי, שההתעסקות שלו היא שם, לא פה בארץ.

<ביזואיו קסאאה: ההתעסקות שלו היא "מה קורה עם אימא שלי באתיופיה".

<ביזואיו קסאאה: אני לא הבת היחידה שלו, יש לו עוד חמישה ילדים קטנים.

<ביזואיו קסאאה: הוא, ההתעסקות שלו שם.

<ביזואיו קסאאה: אימא שלי לבדה, חושבת ומנסה בכל דרך איך לעזור לילדים הקטנים שלה ואני אומרת, איפה ההורים שלי?

<ביזואיו קסאאה: מה קורה?

<ביזואיו קסאאה: אנחנו בארץ.

<ביזואיו קסאאה: אני עדיין לא הבנתי את זה בתור קטנה מה זה שסבתא נשארה שם.

<ביזואיו קסאאה: הייתי קטנה, לא הבנתי בדיוק.

<ביזואיו קסאאה: אבל אני לא רואה את ההורים שלי פה שעוזרים לי, בתור מישהי שעולה לארץ.

<ביזואיו קסאאה: מי מוביל אותי?

<ביזואיו קסאאה: בתור קטנה, בתור ילדה קטנה, כי ההורים שלי, הראש שלהם, סבתא שם.

<ביזואיו קסאאה: אימא שלי שם, אחותי שם, איך אני עליתי לכאן לארץ ישראל ואחותי שם, הילדים שלי שם, סבתא שלי שם.

<ביזואיו קסאאה: זה הראש שלהם, זה מה שעובר עליהם, הם לא מסתכלים כרגע מה קורה עם הילדים הקטנים, יש להם ילדים.

<ביזואיו קסאאה: העניין הוא מה שחשוב לי שכל אחד יבין, מי שעדיין לא הבין את זה, זה שיש השפעה אדירה של ההורים, שאחים ואחיות שלהם נשארו שם.

<ביזואיו קסאאה: יש לזה השפעה על הילדים של ההורים.

<ביזואיו קסאאה: והמדינה, מה היא רוצה?

<ביזואיו קסאאה: איזה ילדים?

<ביזואיו קסאאה: איזה אזרחים?

<ביזואיו קסאאה: ילדים שיהיו כאן?

<ביזואיו קסאאה: איך הולך להם בבית הספר, מה יהיה אחר כך בצבא, בהשכלה, בלימודים, איזה אזרחי ישראל הם רוצים שיהיו להם אם ההורים, ההתעסקות שלהם היא שם.

<ביזואיו קסאאה: אני חושבת שזה עדיין לא ברור, שעדיין לא ראו את הדבר הזה שיש השפעה על הילדים.

<ביזואיו קסאאה: הילד חוזר מבית הספר ומהגן וחוזר מהלימודים ומהצבא, זה לא שעכשיו אבא שלו עוזר לו עם שיעורי הבית, זה לא שאבא שלו עכשיו עוזר לו.

<ביזואיו קסאאה: יכול להיות ילד שהוא בצבא והם לא אומרים: איך אני יכול לעזור לך?

<ביזואיו קסאאה: אין להם את נקודת המבט הזאת בגלל שחסר להם את האחים, האחיות, האב והאם, שנמצאים שם.

<ביזואיו קסאאה: מה שחשוב להבין הוא שהעתיד של הילדים הבאים, העתיד של כל נער בן שמונה עשרה, בן עשרים ושניים, שרוצה להתקדם בחברה הישראלית ולהצליח כמו כל אחד באופן שווה, קשה לו כשההורה שלו מתמודד עם להיאבק להביא את אחותו ואת אימא שלו.

<ביזואיו קסאאה: היה לי מאד קשה לי לראות את זה, זה קשה להתמודד, יש לי התמודדות עם דברים אחרים, קשה לי להתקדם כשאני רואה את אבא שלי בוכה.

<ביזואיו קסאאה: זו נקודה שחשוב מאד להבין אותה.

<ביזואיו קסאאה: המדינה צריכה לחשוב ברגעים האלה שההשפעה היא אדירה.

<ביזואיו קסאאה: אחר כך קורות עוד בעיות, שהילד לא מסתדר בבית הספר, שהילד מרגיש לא שווה, מרגיש את הגזענות, הוא לא מרגיש שההורה יכול לתת לו את אותו חוג שמקבל הילד השני בבית הספר, הילד הישראלי שההורים שלו נמצאים והם עוזרים לו ותומכים בו וחבל על הזמן.

<ביזואיו קסאאה: ההורים שלו לא, כי יש הרבה מקרים שרק אימא עובדת ולא אבא, אבא שלי לא עובד, יש לו בעיה באוזן, יש לו נכות, רק אימא שלי מממנת את המשפחה.

<ביזואיו קסאאה: הילד הזה לא יכול לקבל עכשיו שיעור פרטי במתימטיקה שהוא צריך.

<ביזואיו קסאאה: אין מישהו שיכול להוביל אותם כי 4,500 שמקבלים במשכורת, חצי הולך לאתיופיה.

<ביזואיו קסאאה: זה לא שעכשיו המצב מעולה שם והמצב מעולה פה ש"לא נורא, אימא שלי שם, סבתא שלי שם, אין בעיה, אני יכולה לקפוץ לבקר אותה עכשיו".

<ביזואיו קסאאה: זה כן קורה אצל ישראלים אחרים שהמצב הכלכלי שלהם מצוין.

<ביזואיו קסאאה: לא שהם נפרדים אלא שהם בוחרים ללכת למדינה אחרת ולחיות שם.

<ביזואיו קסאאה: אב ובן, אימא ואח.

<ביזואיו קסאאה: הם בוחרים.

<ביזואיו קסאאה: תבינו את המצב שישראלים אחרים מבחירה עוזבים את המדינה והולכים לחיות במדינה אחרת.

<ביזואיו קסאאה: כשאני רואה את זה אני אומרת:

<ביזואיו קסאאה: איזה כייף להם שהאבא אומר: ילדים, יש לי עבודה בתאילנד, אתם תהיו פה, תסתדרו, אני שם.

<ביזואיו קסאאה: הם בוחרים ללכת.

<ביזואיו קסאאה: איך הילד, תחשבו איך ילד בכיתה ה', בכיתה ו' מרגיש כשהוא שומע את החבר שלו: אבא שלי נמצא באמריקה, הוא עובד שם.

<ביזואיו קסאאה: הוא מרגיש אחרת, כי אבא שלו נמצא באתיופיה.

אברהם נגוסה: תנסי לקצר.

<ביזואיו קסאאה: שורה תחתונה, הדרגה הראשונה שהיא הורים, אחים ואחיות, שנמצאים רחוק, יש לה השפעה רבה על עתיד הילדים והמדינה.

<ביזואיו קסאאה: אם חשוב לה העתיד של אזרחי ישראל יוצאי אתיופיה, שיהיו להם חיים טובים אז לעשות את המקסימום כדי לאחד את המשפחות האלו.

<ביזואיו קסאאה: חייבים לציין שסבתא שלי קוראים לה גנו - - - שנמצאת שם במצב נוראי, לא נכנסתי לזה כי יש מספיק סיפורים עצובים.

<ביזואיו קסאאה: תודה רבה על ההקשבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: בקיצור, כן, בבקשה.

<בזואיהו קאסיה: תודה.

<בזואיהו קאסיה: עליתי בסוף שנת 2013.

<בזואיהו קאסיה: ממש קשה לי להגיד, באמת כואב לי הלב.

<בזואיהו קאסיה: יש לי אחות, עוד מעט תשע עשרה שנים שהיא ממתינה בגונדר.

<בזואיהו קאסיה: רצתה לעלות לפנינו.

<בזואיהו קאסיה: יש לה ארבעה ילדים.

<בזואיהו קאסיה: אני לא יודעת מה הסיבה.

<בזואיהו קאסיה: עשתה כל מיני - - -

אברהם נגוסה: רק היא נשארה מתוך המשפחה?

<בזואיהו קאסיה: כל מיני דברים עשתה, המתינה חודשיים שלושה חודשים משהו כזה, כתבנו הרבה מכתבים למשרד הפנים, העברנו, אני לא יודעת מה קורה, לא קיבלנו את התשובה משם, עוד מעט ארבע שנים שאנחנו שולחים את המכתבים.

<בזואיהו קאסיה: עשתה ניתוח פעמיים, יש לה סרטן, יש לה ארבעה ילדים, ממש במצב קשה.

<בזואיהו קאסיה: אני לא יודעת למי לפנות, מי מטפל בזה.

<בזואיהו קאסיה: אימא שלי ואבא שלי, אבא בסדר, אימא שלי חולה ממש, היא כל הזמן בוכה.

<בזואיהו קאסיה: רצתה ללכת לפני שלושה שבועות אבל שם זה מלחמה אז איך תלכי?

<בזואיהו קאסיה: בבקשה, תטפלו בזה, למי לפנות, תגידו לנו, אנחנו לא יכולים, מה צריך לעשות.

<בזואיהו קאסיה: החיים לא קשים רק באתיופיה, גם פה קשים.

<בזואיהו קאסיה: יש אנשים שקשה אבל בוא נגיד, ההורים של המשפחות לא עובדים, מקבלים ביטוח לאומי 3,000 או 4,000 וחצי שולחים לאתיופיה.

<בזואיהו קאסיה: איך יסתדרו?

<בזואיהו קאסיה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: גביהו ברהנו.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה אדוני היו"ר, האם אנחנו יודעים בסך הכול כמה משפחות מוגדרות קרועות בכלל במובן הלא משפטי?

איילת נחמיאס ורבין: האם יש איזו הערכה?

אברהם נגוסה: פה, אנחנו יודעים שמחכים באדיס אבבה ובגונדר כ-9,000 איש.

איילת נחמיאס ורבין: נכון ואנחנו יודעים לשייך את זה - - -

אברהם נגוסה: לגבי מספר המשפחות, אולי למשרד הפנים יש נתונים אז אנחנו נשאל אותם.

אברהם נגוסה: כן, גביהו.

אברהם נגוסה: מי שמדבר תנסו לקצר את זה, כדי שנספיק לתת גם לאחרים.

<גביהו ברהנו: קודם כל תודה רבה לראש הוועדה וכל המשתתפים פה.

<גביהו ברהנו: שמי גביהו ברהנו, עליתי ב-2013, כמו בסוף החודש הזה.

<גביהו ברהנו: יש לי שם משפחה, ההורים שם ואחותי.

<גביהו ברהנו: אחותי עזבה את הכפר, התחתנה שם וילדה.

<גביהו ברהנו: בעלה עלה בסוף החודש לכאן, היא נשארה שם.

אברהם נגוסה: הוא עלה והיא נשארה שם?

<גביהו ברהנו: כן, כן, נשארה שם.

אברהם נגוסה: למה הפרידו אותם?

<גביהו ברהנו: הפרידו אותם כי אין לה אישור לעלות לישראל אבל הוא יש לו אישור לפני - - -

איילת נחמיאס ורבין: לו היה אישור ולה לא היה אישור, נכון?

<גביהו ברהנו: כן, כן.

<גביהו ברהנו: אני הכנסתי את הטפסים.

<גביהו ברהנו: הם ביקשו והעובדים שם במשרד: אתה יכול לעלות אבל היא, אין לה תשובה.

<גביהו ברהנו: עד שלא מגיעה תשובה היא לא יכולה לעלות לפי זכות השיבה אבל הבת שלה בת 3 שנים - - -

אברהם נגוסה: מהאבא שהגיע לפה?

<גביהו ברהנו: כן, כן, יש לה ילדה - - -

אברהם נגוסה: זה שהגיע לפה ועלה, זו הבת שלו?

<גביהו ברהנו: כן, כן, זו הבת שלו.

אברהם נגוסה: למרות שיש להם ילדה משותפת, הפרידו אותם?

<גביהו ברהנו: כן, כן.

<גביהו ברהנו: זה קרה.

<גביהו ברהנו: ביקשתי, אנחנו לא נוסעים לגונדר, אנחנו רק עובדים באדיס אבבה והיא נמצאת בגונדר.

<גביהו ברהנו: אנחנו לא הולכים לגונדר, אין לנו איך להיכנס לשם, יש אחות בגונדר עד שהיא מקבלת החלטה היא עולה אבל אף אחד לא - - -

אברהם נגוסה: אני רוצה להבין פה.

אברהם נגוסה: שניהם היו בגונדר ביחד.

<גביהו ברהנו: כן, כן.

אברהם נגוסה: אז מה הקשר לזה?

אברהם נגוסה: למה הביאו את הבעל ולמה השאירו אותה שם?

<גביהו ברהנו: ביקשתי מסיימים באדיס אבבה, לא בגונדר, כך אמרה לי האחות משם.

<גביהו ברהנו: איך אני יכול להיכנס?

<גביהו ברהנו: איך אני יכול לפנות למשרד?

<גביהו ברהנו: אני לא יכול להיכנס לפגוש את ההורה שלי אבל אמרו לי שאם את יכולה לבוא לגונדר בעתיד, אז את יכולה אבל לא יתנו לך לעלות ובסוף היא נשארה בגונדר .

<גביהו ברהנו: קודם כל אני - - -

אברהם נגוסה: הדוגמה שנתת לנו מראה את הרשלנות.

<גביהו ברהנו: זו דוגמה.

<גביהו ברהנו: כל המשפחות שיש פה, יש סיפורים עם משהו שונה פה.

<ביזואיו קסאאה: גם אמרו לאחותי, תעלי את הילדים - - -

<גביהו ברהנו: פעם שניה, כולם נשלחו לאדיס אבבה ולגונדר.

<גביהו ברהנו: איפה אנשים זורקים?

<גביהו ברהנו: איפה אנחנו עומדים?

<גביהו ברהנו: כל הסיפורים שדיברו החבר'ה, יש סיפור, אני יכול להגיד באמהרית, קשה לי להגיד - - -

אברהם נגוסה: אני חושב שזה ברור, בואו, גם אחרים ידברו.

אברהם נגוסה: מה שאמרת זה בסדר.

אברהם נגוסה: - - -

<גביהו ברהנו: ממשלת ישראל קיבלה אישור - - - (אומר דברים באמהרית, המתורגמים ע"י היו"ר) כדי לתרגם את זה לאנשים שלא מבינים אמהרית וגם לפרוטוקול, מה שהוא אומר הוא שממשלת ישראל קיבלה החלטה להביא ולאחד את המשפחות.

<גביהו ברהנו: איך משרד הפנים עובד זה לא ברור לנו.

<גביהו ברהנו: כמו למשל, המקרה שלי, שאחרי שאחד קיבל אישור אז מפרידים את המשפחות.

אברהם נגוסה: כולם יש להם מה להגיד אבל עם מוגבלות של שפה וזמן לא כולם יכולים לדבר.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לדעת מה הנוהל ואיך משרד הפנים הולך ליישם את ההחלטה להביא את המשפחות, יעשה לנו ברור.

אברהם נגוסה: כרגע הכול לא ברור לנו.

אברהם נגוסה: זה מה שבקיצור ובסיכום.

אברהם נגוסה: יש הרבה שרוצים לדבר אבל אני חושב שאולי נשמע בשלב הזה את משרד הפנים ואחר כך נמשיך.

אברהם נגוסה: יותר טוב.

אברהם נגוסה: משרד הפנים, אני רוצה שתסבירו.

אברהם נגוסה: קודם כל, האם לאחר החלטת הממשלה, האם יצאתם עם הסבר לציבור על הנוהל שאתו אתם הולכים ליישם את ההחלטה.

אברהם נגוסה: האם הסברתם את זה לציבור?

אברהם נגוסה: זה אחד.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסו.

אברהם נגוסה: הדבר השני כמובן, תתייחסו למקרים שאנשים דיברו פה עליהם, במיוחד המקרה האחרון - - -

<ביזואיו קסאאה: כן, למה להפריד בעל ואשה, למה?

אברהם נגוסה: בעל ואשה, למיטב ידיעתי, אם אחד מבני הזוג זכאי לעלות ויש לו כבר אישור, אז אשתו וילדיו עולים ביחד אתו.

<דסי צנגן: ככה זה גם למיטב ידיעתי.

אברהם נגוסה: כן, אז למה במקרה ששמענו ביחד, השאירו את אשתו ואת הבת שלו בת שלש שנים והעלו את האב?

<דסי צנגן: "לא מוכר ולא ידוע".

<דסי צנגן: זה ייבדק.

<דסי צנגן: המדיניות היא כפי שאמרת, כך אנחנו פעלנו עם החלטות ממשלה, הוא אחר, לא ידוע, לא מוכר.

אברהם נגוסה: המקרה לא מוכר לכם?

<ביזואיו קסאאה: זה מאד מוכר, למה לא מוכר?

<דסי צנגן: לא מוכר.

<ביזואיו קסאאה: זה מוכר.

<ביזואיו קסאאה: גם אמרו לאחותי, אמרו: תבואי עם הילדים שלך ובעלך יישאר.

<ביזואיו קסאאה: למה?

<דסי צנגן: עוד פעם - - -

<ביזואיו קסאאה: זה מוכר.

אברהם נגוסה: האם פנית עם זה למשרד הפנים?

<ביזואיו קסאאה: פניתי.

אברהם נגוסה: מה אמרו לך?

<ביזואיו קסאאה: אמרו לי שהיא תבוא עם הילדים שלה והבעל יישאר, למה?

<דסי צנגן: אנחנו אמרנו מה המדיניות.

<ביזואיו קסאאה: הכנסתי את הטופס ארבע פעמים, לדעתי.

<דסי צנגן: כל הכבוד לך.

<דסי צנגן: אנחנו אומרים שזאת המדיניות.

<דסי צנגן: יש מצבים שהם אולי קצת יותר מורכבים - - -

איילת נחמיאס ורבין: מה למשל?

איילת נחמיאס ורבין: מה יכול היות מצב מורכב?

איילת נחמיאס ורבין: תנסי להסביר לנו.

<דסי צנגן: מצבים מורכבים יכולים להיות, למשל, שכאשר האדם מגיע לראיונות ואני מעלה דוגמה, אני ממש לא מתייחסת למקרה הפרטני, יש מצבים שבהם למשל בן אדם מגיע לראיונות, מספר שהוא רווק ולאחר שהוא עולה לישראל הוא אומר: לא, בעצם אני נשוי ויש לי - - -

אברהם נגוסה: לא, לא, לא.

אברהם נגוסה: בואי לא נלך - - -

<דסי צנגן: אלו סיטואציות - - -

אברהם נגוסה: בואי, שם באתיופיה, שם באתיופיה - - -

<דסי צנגן: השאלה, עוד פעם, מה הבן אדם אמר ומה נבדק בעקבות מה שהוא אמר.

אברהם נגוסה: אבל רואים את האישה והבת.

<דסי צנגן: אם הבן אדם אמר שהוא נשוי ויש לו בת ונבדק שהוא נשוי ויש לו בת והוא רואיין אז ככלל, המשפחה מגיעה, זאת המדיניות.

אברהם נגוסה: אז איך לא הגיעה?

<ביזואיו קסאאה: איך לא הגיעה?

<דסי צנגן: אתם מדברים על מקרה פרטני ואנחנו אומרים: לא ידוע ולא מוכר.

<דסי צנגן: אנשים רוצים, אפשר לפנות, להגיש, כל דבר כזה ייבדק.

<דסי צנגן: אנחנו מדברים באופן כללי על המדיניות.

אברהם נגוסה: המקרה הזה שהוא סיפר עכשיו, שלפני חודש - - -

<דסי צנגן: שלושים משפחות - - -

אברהם נגוסה: לפני חודש - - -

<דסי צנגן: אלו עשרים וחמש המשפחות שאושרו בהתאם להחלטת הממשלה?

אברהם נגוסה: האם בקבוצה הראשונה או בקבוצה השנייה?

<גביהו ברהנו: הראשונה.

אברהם נגוסה: הראשונה, כלומר בין המשפחות שהגיעו באוקטובר, הוא אומר שהבעל היה לו אישור ואשתו עם הבת שלו אמרו לה: אין לך אישור, רק הוא עולה.

אברהם נגוסה: את והילדה לא עולות.

אברהם נגוסה: זה מה שהוא תיאר ואני שואל שאלה.

אברהם נגוסה: אני לא נכנס לשאלה אם יש לה אישור או אין לה אישור, אני אומר, גם אם אין לה אישור, לפי הנוהל שידוע וכללי, שאנחנו יודעים שאם בעל או אישה זכאי עליה אז בן הזוג או בת הזוג וכמובן אם יש ילדים, ילדים מצטרפים.

אברהם נגוסה: למה היוצא דופן הזה קרה למשפחה הזו?

<תדי פקדה: אם אנחנו מדברים על אותן עשרים וחמש המשפחות - - -

אברהם נגוסה: הקבוצה הראשונה.

<תדי פקדה: אני יודע טוב מאד את הנסיבות.

<תדי פקדה: לא צריך לפרט.

אברהם נגוסה: אתה מכיר את המקרה?

<תדי פקדה: טוב מאד.

<תדי פקדה: אני זה שראיינתי את המשפחות באתיופיה.

אברהם נגוסה: אז למה השארת את האישה ואת הבת?

אברהם נגוסה: תגיד לנו.

<תדי פקדה: לא בפורום הזה, אלה דברים שלא קשורים לזה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, רגע, צריך להבין.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא רוצה להגיד מחמת הגנה על הפרטיות?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להבין מאיזו סיבה.

<תדי פקדה: בדיוק, בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו רגע, אתם חייבים להבין משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שד"ר אברהם נגוסה יסכים אתי, אנחנו מקדשים את הפרטיות אבל באים לפה מקרים אישים ספציפיים, אלה לא מקרים טריוויאליים, תשמעו, אני לא אשכח אותך, אני מבטיחה לך ואני לא אשכח גם את מה שאתה תיארת, זה לא יכול להיות.

אברהם נגוסה: אני הבנתי לאיזה כיוון הוא הולך.

אברהם נגוסה: אני רוצה לכוון אותך.

אברהם נגוסה: תדי, אני רוצה לדעת בדיוק.

אברהם נגוסה: נניח שהבחור הזה קיבל אישור לפני שהוא התחתן, נניח, אני לא מכיר כל כך אבל נניח שהוא קיבל את האישור.

אברהם נגוסה: האישור שאנחנו יודעים שהמשפחות שהגיעו בקבוצה הראשונה וקבוצה השנייה, לא כולן אבל בקבוצה הראשונה לפחות עשרים וחמש משפחות, כולן קיבלו אישור ב-2013, את זה אנחנו יודעים.

אברהם נגוסה: ב-2013 קיבלו אישור ואז בזמנו לא עלו.

אברהם נגוסה: עכשיו, אחרי החלטת הממשלה נתנו קדימות לאלה שהיה להם אישור.

אברהם נגוסה: מה שאני יכול לנחש שאתה לא רצית, מה שאני יכול לנחש ואני לא בטוח, שיכול להיות שאותו בעל קיבל אישור ב-2013 כשהיה רווק.

אברהם נגוסה: מאז 2013 הוא התחתן והביא ילדה.

אברהם נגוסה: עכשיו אתה נשלחת לבדוק את המשפחות על פי הרשימה ואז אתה אמרת ואני רק אומר כי אמרת שבדקת את זה, אז יכול להיות שהוא - - -

<תדי פקדה: תראה - - -

אברהם נגוסה: אז אולי תסביר לנו.

אברהם נגוסה: אין פה סוד.

<תדי פקדה: לא, לא.

<תדי פקדה: יש חוקים, יש כללים, יש גם חוק צנעת הפרט ובבתי משפט יש הרבה דברים - - -

אברהם נגוסה: אני לא ביקשתי לנקוב בשמות.

<תדי פקדה: רק שניה, בדיוק.

<תדי פקדה: מה שרציתי להגיד לך, לטובת המשפחה אנחנו לא צריכים להיכנס לזה בפורום הזה.

אברהם נגוסה: האם זה לא המקרה שאני מתאר - - -

<תדי פקדה: זה לא המקרה שאתה מתאר.

אברהם נגוסה: שהוא התחתן אתה אחרי קבלת האישור ואז הוא הגיע אליך עם אישה וילדה ואז אתה אומר: לא, האישור הוא רק לך.

<תדי פקדה: אם אנחנו מדברים על אותה משפחה הייתה משפחה אחת עם סיפור שקרוב לוודאי שהוא מתאים לזה, אז אני אומר שאצלנו יש מערכת, יש הדרג המשפטי והכל, את הסוגיה הזאת לא נפתור בפורום הזה אז לא נדבר על המקרה הזה.

<קריאה: למה לא?

אברהם נגוסה: באופן כללי, בואו לא ניכנס, באופן כללי, אתה מסכים שגם אם הבן אדם התחתן, מותר לו להביא את אשתו והילדה שלו?

<דסי צנגן: מה שאני אומרת זה שאותה קבוצה של משפחות שאושרה בזמנו על ידי שר הפנים כחריג בשנת 2013 ונכנסו לאחרונה בהתאם להחלטת הממשלה האחרונה, הסיבה שבגינה נשלח עובד שלנו לראיין היא בדיוק זה, לדעת מה המצב המשפחתי העדכני לקראת כניסתם לישראל.

<דסי צנגן: האם נולדו ילדים נוספים?

<דסי צנגן: האם אנשים התחתנו וכו'.

<דסי צנגן: האישור שניתן למשפחות להיכנס היה בהתאם למצב המשפחתי העדכני ולנהלים הכלליים לגבי כניסה לישראל.

<דסי צנגן: זהו.

<דסי צנגן: זה מה שאנחנו יכולים להגיד.

אברהם נגוסה: אז למה המשפחה לא נכנסה?

<דסי צנגן: אני לא - - -

איילת נחמיאס ורבין: מה שתדי אמר לךָ, זה שהוא לא יכול להגיד לך אבל, מה שאתה תיארת קודם זה היה קרוב - - -

<תדי פקדה: הנושא הזה, כמו שאתה פונה בשאר סוגיות של משפחות, אפשר לפנות למשרד.

<תדי פקדה: התשובה ניתנת בהתאם, זו לא בעיה.

אברהם נגוסה: נפנה באופן פרטני בנושא הזה.

<תדי פקדה: באופן כללי, כולם צריכים לדעת, הבחור שדיבר קודם דיבר באמהרית והוא אומר:

<תדי פקדה: כל המשפחות קיבלו אישורים ממדינת ישראל ומשרד הפנים לא מביא אותם – זה לא נכון.

<תדי פקדה: בהתאם לשתי החלטות ממשלה האחרונות אנחנו אמורים לפעול.

<תדי פקדה: החלטת ממשלה 716 מ-15 בנובמבר 2015 והחלטת הממשלה 1911 מ-11.8.2016, בהתאם לשתי החלטות ממשלה וקריטריונים אנחנו מתכוננים, לומדים את הנושא ומחתימים את הטפסים.

<תדי פקדה: אנחנו עובדים, מתארגנים וכשנקבל הוראות בהמשך אז סביר שמראיינים ייצאו לאתיופיה.

<תדי פקדה: זה מה שאנחנו יכולים להגיד.

<תדי פקדה: כולם צריכים לדעת, אנחנו פועלים על פי חוק והחלטת ממשלה.

<תדי פקדה: עד עכשיו היו רשימות סגורות, לא יכולנו להוסיף משפחה או נפש אחת, להוריד או להוסיף.

<תדי פקדה: כולם צריכים לדעת.

<תדי פקדה: אלה המשפחות, מי שלא הופיע בעבר ברשימות אנחנו לא יכולים לדעת, כי את הרשימות האלו אנחנו מקבלים מפה, מהממשלה.

<תדי פקדה: מכניסים למחשב, אנחנו עובדים מול המחשב.

<תדי פקדה: מהמחשב מזמינים את המשפחות באתיופיה, הצוות מראיין, הצוות השני שנמצא במטה של רישום האוכלוסין - - - הוא זה שבודק, עובר כמה שלבים ואחר כך, אחרי הצלבות מידע, אישור או סירוב מתקבלים.

<תדי פקדה: הבעיה שלנו היא שהמשפחות או האנשים מבינים איך שהם רוצים להבין.

<תדי פקדה: צריכים להבין, בגלל זה כל הטפסים, כל החלטות הממשלה מופיעות באתר רשות האוכלוסין וההגירה - - - כולם יכולים להיכנס, לקבל - - -

אברהם נגוסה: אבל אתה יודע, הקהילה שלנו לא משתמשת באינטרנט.

ש<תדי פקדה: יש הרבה.

ש<תדי פקדה: היום - - -

אברהם נגוסה: הצעירים, כמה צעירים אבל מה עם המבוגרים?

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לציין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: מה שאתה רואה פה זה שהדור החדש ואני רק מקווה לדבר אחד, שהבן המקסים שלָך לא יצטרך גם הוא לטפל במשפחה שעדיין נותרה באתיופיה בעוד איקס שנים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה רואה אני תיכף צריכה להמשיך את עבודתי ולא קיבלתי תשובות ממך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצטערת להגיד לך.

<תדי פקדה: על מה?

איילת נחמיאס ורבין: מה שאתה רואה פה זה את האנשים הצעירים, הם מטפלים עבור דור ההורים שלהם במי שנשאר מאחור, זה לא דור ההורים שמטפל בזה.

<תדי פקדה: מהי השאלה - - -

איילת נחמיאס ורבין: אתה באת ואמרת:

איילת נחמיאס ורבין: אפשר להיכנס לאתר שלנו - - -

<תדי פקדה: רגע, אני אמרתי שאחד מהדברים - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני ראיתי - - -

אברהם נגוסה: רגע, בואו ניתן לו להמשיך.

איילת נחמיאס ורבין: אתה אמרת ויותר מזה, אמרת - - -

<תדי פקדה: לא נכון.

<באקלו דאמטה: יש לי שאלה לתדי - - -

איילת נחמיאס ורבין: אמרת על החיילים, תדי, אמרת על החיילים: אנחנו לא יודעים אם הוא חייל.

איילת נחמיאס ורבין: בטח שאתה לא יודע אם הוא חייל, זו העבודה שלנו, אנחנו אמורים לסכך את הבירוקרטיה, לא להרכיב.

<תדי פקדה: יש הנחיות, בהתאם להן אנחנו פועלים.

<תדי פקדה: אנחנו לא יכולים להיכנס לראש של אדם אחר.

<תדי פקדה: קודם כל, אני ציינתי את האתר של רשות האוכלוסין וההגירה כעוד דרך, דרך הלשכות כל הטפסים הגיעו אלינו, דרך מרכזי קליטה, אנחנו מדברים אתם יום יום - - -

<קריאה: ברשות האוכלוסין וההגירה בסניפים, יש אנשים שיכולים להנגיש את השפה?

<תדי פקדה: הרבה.

אברהם נגוסה: יש קבלת קהל עכשיו?

<תדי פקדה: מבחינת הטפסים אין לנו שום בעיה.

אברהם נגוסה: יש קבלת קהל?

אברהם נגוסה: יש קבלת קהל עכשיו בסניפים?

<תדי פקדה: יש קבלת קהל לכל האזרחים.

<אסתר האיילה: לא, מה פתאום?

<אסתר האיילה: איך זה הגיוני?

<אסתר האיילה: איך?

<אסתר האיילה: לא, אין, אין, אין.

אברהם נגוסה: רגע, אני מבקש - - -

<אסתר האיילה: אין, אין דבר כזה.

אברהם נגוסה: רגע, רגע.

<באקלו דאמטה: אני רוצה לספר מקרה - - -

אברהם נגוסה: רגע, אני - - -

<קריאה: אלו פִּינות אחרות - - -

אברהם נגוסה: לא, לא, רגע.

<תדי פקדה: כל המשפחות - - -

<אסתר האיילה: לא קיבלנו תשובה.

<תדי פקדה: את צודקת.

<אסתר האיילה: תודה.

<תדי פקדה: שניה, תראה, עוד לא יצאנו לדרך.

<תדי פקדה: החלטת ממשלה רק מתחילים ורק עם עשרים וחמש המשפחות.

<ביזואיו קסאאה: כמה שנים אתם - - -

<תדי פקדה: צריך להבין, למה אתם לא מבינים?

<תדי פקדה: למה - - -

<ביזואיו קסאאה: מה אנחנו נבין?

<ביזואיו קסאאה: שמונה עשרה שנים נבין?

<ביזואיו קסאאה: מה נבין?

אברהם נגוסה: רגע, רגע, אני מבקש, רגע, אני מבקש לתת לו לסיים את דבריו.

אברהם נגוסה: זה התור שלו, עד עכשיו שמע, לאחר מכן גם ישמע אבל ניתן לו להשלים את הדברים.

אברהם נגוסה: אני שאלתי אותו.

אברהם נגוסה: אנחנו חברי הכנסת, יש לנו את הפריבילגיה לשאול שאלות, אתם גם יכולים לשאול אבל בתור שלכם.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: אני שאלתי בגלל שכולם פונים אלינו בטענה שאין קבלת קהל, האם יש קבלת קהל בשפה אמהרית ובעברית, שמסביר לאנשים את הנהלים, מה אתם עשיתם, מה אתם הולכים לעשות, הטפסים, לחלק להם, לתת להם טפסים, למי שלא יכול להיכנס לאינטרנט, הרוב לא נכנס, המבוגרים בעיקר, אז תתייחס לזה.

<תדי פקדה: קודם כל המשפחות מתקשרות אלינו מהבוקר, אין לנו הגבלה של שעות, תמיד.

<תדי פקדה: לפני שבאתי לפה לעשרות פניות טלפוניות עניתי.

<תדי פקדה: זה אחד.

<תדי פקדה: דבר שני, הטפסים, המשפחות את רוב הטפסים הגישו.

<תדי פקדה: אנחנו אמרנו שממחשבים אותם ואנחנו בקשר איתן.

<תדי פקדה: ברגע שנתחיל את התכל'ס, לשלוח מראיינים לאתיופיה לבדיקות זכאות, אז התשובות מתחילות לזרום למשפחות.

<תדי פקדה: עכשיו אנחנו נמצאים בשלבי התארגנות.

<תדי פקדה: כמו שאתה יודע זו הקבוצה הראשונה, אז רק התחלנו.

<תדי פקדה: אנחנו צריכים להבין את זה.

<תדי פקדה: זה לא פשוט.

<תדי פקדה: אנחנו לא יכולים.

<תדי פקדה: עד עכשיו שמענו את ההחלטה הקודמת, רשימה סגורה, אתה לא יכול לפרוץ את זה אפילו עם נפש אחת - - -

אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על נוהל כי הסיפור נמצא באי ודאות.

אברהם נגוסה: טוב שעשיתם את זה, פרסמתם את זה באינטרנט ומי שנכנס לאינטרנט מבין משם אבל, יש שידור "קול ישראל" באמהרית, רדיו רק"ע, יש גם טלוויזיה באמהרית, האם אתם יצאתם והסברתם לציבור מה אתם הולכים לעשות?

אברהם נגוסה: מה שאתה הסברת לנו עכשיו, בעברית, פה, האם אתם אמרתם את זה לציבור כדי שהציבור יידע?

אברהם נגוסה: אם יש קבלת קהל בסניפי משרד הפנים, האם אתם הודעתם לציבור את הימים ואת השעות של הקבלה בסניפים?

אברהם נגוסה: את זה אני רוצה לשמוע ממך.

<תדי פקדה: קודם כל, כמו שאתה יודע לאורך השנים, המשפחות מעדיפות להתקשר אלינו ולקבל את המידע הרלבנטי מאתנו ישירות אז אנחנו מסבירים.

<תדי פקדה: אין לנו בעיה להסביר והם יודעים טוב מאד שיש גם נגישות שפתית.

<תדי פקדה: מה שנותר הוא להתחיל לעבוד.

<תדי פקדה: מי שמקבל אישורים ייכנס לישראל, מי שלא מקבל יקבל את התשובות, אתה מבין?

<תדי פקדה: כרגע אנחנו נמצאים בשלבי התארגנות, זה מה שאני אומר.

<תדי פקדה: התארגנות עד שיוצאים ומראיינים.

<באקלו דאמטה: יש לי שאלה בשבילך.

<תדי פקדה: באופן כללי אני חושב - - -

<באקלו דאמטה: יש לי שאלה - - -

אברהם נגוסה: שאלה כללית, לא פרטנית.

<תדי פקדה: על שאלות פרטניות אנחנו לא יכולים לענות.

אברהם נגוסה: לא, לא, לא פרטי הוא שואל.

אברהם נגוסה: כל דבר אתה צריך לקחת אותו כדוגמה שמייצגת את כולם.

אברהם נגוסה: כל מי שדיבר פה, זה לא העניין האישי שאתה צריך להסתכל עליו, אתה צריך לראות אותו כמייצג, כי זה מייצג מקרים.

אברהם נגוסה: אם אני אתן לכל אלה שנמצאים פה, כולם רוצים לדבר, אבל פה, כל מי שסיפר זה מייצג.

אברהם נגוסה: אנחנו יודעים את המציאות.

אברהם נגוסה: מה השאלה שלך?

<באקלו דאמטה: השאלה שלך היא כזאת.

<באקלו דאמטה: אני מילאתי טפסים ושמתי אותם ב-2014.

<באקלו דאמטה: קיבלתי הביתה הודעה שהם קיבלו את הטפסים שלי.

<באקלו דאמטה: התקשרתי למשרד שלהם, למוקד ושאלתי אותם.

<באקלו דאמטה: הם אמרו לי שיש לי רק טופס של 2010.

<באקלו דאמטה: מילאתי להם את הטופס שהיה שם, של 2014 ואמרו לי: זה לא הטופס ואני צריך לחפש את הטופס באתר שלהם.

<באקלו דאמטה: זה קשה מאד למצוא למי שלא מומחה במחשב, קשה מאד למצוא ולהוריד אותו.

<באקלו דאמטה: הורדתי אותו.

<באקלו דאמטה: שלחתי להם בפקס.

<באקלו דאמטה: אמרו לי: בפקס לא רואים כמו שצריך.

<באקלו דאמטה: שלחתי להם בדואר ואני לא קיבלתי תשובה.

<באקלו דאמטה: הם לא עובדים מהבוקר עד הערב בטלפון, הם עובדים משעה אחת עד שעה שלש, אחרי זה הם לא עובדים, אם אני לא טועה.

<באקלו דאמטה: ניסיתי לתפוס, תפסתי את תדי ותדי אמר לי שהוא לא יכול לטפל בי בגלל שאני מאזור המרכז.

<באקלו דאמטה: מי שמטפלת זאת היא ובעצם אתם לא נותנים לנו את התשובות כמו שצריך, אתם לא נותנים לנו את המידע כמו שצריך.

<באקלו דאמטה: אנחנו מבולבלים ואנחנו לא יודעים איך האנייה הזאת מתקדמת.

<באקלו דאמטה: אין עדכונים ואנחנו לא יודעים את סדר העדיפויות עליה.

<באקלו דאמטה: יש לנו בידינו הבטחה ממשלתית וזה לא מתקיים.

<באקלו דאמטה: אנחנו צריכים שתסביר לנו בדיוק איך אתם פועלים ואיך אנחנו צריכים לגשת אליכם.

<באקלו דאמטה: כשאנחנו מגיעים אליכם עד המקום שלכם אתם אומרים: תשלחו את זה בפקס, תשלחו לנו בדואר ואין סדר אצלכם.

אברהם נגוסה: אני מוסיף גם שאלה.

אברהם נגוסה: מה הבעיה שלהם להדפיס את הטפסים האלה ולשים אותם בסניפים?

אברהם נגוסה: בכל הארץ יש סניפים של משרד הפנים.

אברהם נגוסה: מהי הבעיה לשים את הטפסים האלה שאז, מי שרוצה להגיש בקשה ולמלא את הטפסים, יכול להגיע לסניף ולקחת את הטפסים האלה?

אברהם נגוסה: מה הבעיה שלהם?

אברהם נגוסה: בעיה של תקציב?

אברהם נגוסה: בעיה של נייר?

אברהם נגוסה: מה הבעיה?

אברהם נגוסה: זה גם לכם יוריד להם את הלחץ הטלפוני.

<תדי פקדה: בדיוק זה מה שעשינו ד"ר אברהם.

אברהם נגוסה: יש את זה היום?

<תדי פקדה: שניה, הדפסנו את הטפסים ושמנו בלשכות.

<תדי פקדה: כולם מילאו.

<תדי פקדה: יש לנו את הטפסים.

<תדי פקדה: אני שוב חוזר ואומר, זה שלב של עבודה ולא קבלת טפסים.

<תדי פקדה: אנחנו מקצרים להם את הדרך.

<תדי פקדה: אם השם שלך, שניה, כשמתקשרים בודקים אם הטופס שלך הגיע.

<תדי פקדה: קודם כל אנחנו שלחנו להם למשרד שהטופס שלהם התקבל.

<תדי פקדה: יש מכתב כזה שקיבלתם?

<באקלו דאמטה: לא, לא קיבלנו שום דבר.

אברהם נגוסה: זה כבר מזמן, הם אומרים, רגע, רגע, אני רוצה לדעת.

אברהם נגוסה: מה שאמרת עכשיו, שעל פי החלטת הממשלה, שתי ההחלטות שציינת קודם והטופס שפרסמתם באינטרנט, האם זה אותו טופס שהיה לפני כמה שנים?

<תדי פקדה: כן, זה אותו טופס.

<באקלו דאמטה: זה חדש.

אברהם נגוסה: רגע, רגע, חברים, אנחנו רוצים להגיע לתוצאות.

אברהם נגוסה: כדי להגיע לתוצאות אנחנו רוצים לברר דברים.

אברהם נגוסה: לפי מה שאתה אומר לי, מי שמילא את הבקשה, את הטופס, בסיבוב הקודם, לא צריך למלא עוד פעם בסיבוב הנוכחי.

<תדי פקדה: נכון.

אברהם נגוסה: זה מה שאתה אומר?

<תדי פקדה: נכון.

אברהם נגוסה: האם את זה הסברתם לציבור?

אברהם נגוסה: האם יצאתם לתקשורת או בסניפים?

אברהם נגוסה: האם הסברתם את זה?

אברהם נגוסה: ואם כך, למה עוד פעם פרסמתם את זה?

<תדי פקדה: מה פרסמנו?

אברהם נגוסה: את הטופס באינטרנט.

<תדי פקדה: הטופס תמיד נמצא באתר האינטרנט שלנו.

אברהם נגוסה: זה לא חדש?

<תדי פקדה: זה לא חדש.

<קריאה: יש לי שאלה.

אברהם נגוסה: לְמה?

<תדי פקדה: למקרה, למקרה הצורך, אם מישהו ירצה להוריד, שיוריד.

<תדי פקדה: אם מישהו רוצה להעמיק בפרטים של החלטות ממשלה שיעמיק.

<תדי פקדה: אנחנו מנסים לעזור.

<תדי פקדה: לשאלה של בקאלו, אם זה הטופס מ-2014 אז אני אומר לך: תמלא אותו.

<באקלו דאמטה: השאלה היא - - - לא קיבלת אותו.

<תדי פקדה: רגע.

<תדי פקדה: איפה אתה גר?

<באקלו דאמטה: פתח תקוה.

<תדי פקדה: פתח תקוה.

<תדי פקדה: זו גם אחת מהסיבות, אנחנו מחולקים לשלושה אזורים, שלושה דסקים.

<תדי פקדה: כדי - - - זה כל הזמן שאתה מקצר כדי שתיכנס לאותם פקידים אז אמרנו לך תעבור דרך - - - מרכז.

<תדי פקדה: אם דיברת אתי זה מה שאמרתי לך כדי לעזור ולא כדי להקשות, הבנת?

<תדי פקדה: דבר שני, אם שלחת אותו, יגיע אלינו, אנחנו נקלוט אותו.

אברהם נגוסה: טוב, תודה.

אברהם נגוסה: גלגאיי.

<גלגאי טפארה: תודה רבה.

<גלגאי טפארה: שמי טפארה גלאגאיי, באתי לארץ ב-2013, כמעט 14', לקראת סוף השנה.

אברהם נגוסה: 2013?

<טפרה גלגאי: 2003, סליחה.

<טפרה גלגאי: ההורים שלי, לפני חמש שנים עלו לארץ, אבא ואימא, עם חלק מהאחים ועם אחותי.

<טפרה גלגאי: היינו באתיופיה בהמתנה ולמזלי אני עליתי.

<טפרה גלגאי: חלק לא עלו עד עכשיו.

<טפרה גלגאי: אבא ואימא הם מבוגרים, בגיל תשעים, ברוך השם, הם מבוגרים והם לא יכולים לצאת מהבית, גם בגלל בריאות.

<טפרה גלגאי: הילדים עד עכשיו הם לא ראו אותם, שבע עשרה שנה, הילדים שלהם.

<טפרה גלגאי: אני שלש עשה שנה לא ראיתי אותם.

אברהם נגוסה: אבא ואימא עלו, כמה ילדים יש להם פה וכמה ילדים נשארו שם?

<גלגאי טפרה: פה ששה ילדים ושם חמישה.

אברהם נגוסה: ששה ילדים נמצאים פה בארץ וחמישה ילדים שלהם נשארו שם.

<גלגאי טפרה: אני עליתי ב-2003 למזלי ובאתי.

<גלגאי טפרה: לפני כן, אח שלי התחתן בגונדר, אח שלי הגדול, התחתן בגונדר, היו לו ארבעה ילדים, הם לא הביאו אותו כמו שגביהו סיפר.

<גלגאי טפרה: הוא רצה לעלות לארץ ישראל והוא זכאי, יש לו הכול פה בארץ אז הם אמרו לו: האישה לא זכאית ואתה לא יכול לעלות, ארבעה ילדים נפרד מהם.

אברהם נגוסה: אשתו עלתה עם ארבעת הילדים והוא נשאר שם.

<גלגאי טפרה: הוא נשאר שם לפני כמה שנים.

<גלגאי טפרה: הילדה שלו הקטנה נמצאת פה.

<גלגאי טפרה: להורים ובעלה הם לא נתנו לה אישור.

<גלגאי טפרה: הגשתי מכתב, שאלתי את החיילים, בצבא, הם לא קיבלו אותם.

<גלגאי טפרה: מה הם אמרו?

<גלגאי טפרה: יש משרד הפנים, אנחנו לא משרד הפנים, אנחנו לא נטפל בזה.

<גלגאי טפרה: תלכו למשרד הפנים, שהיא תגיש למשרד הפנים.

<גלגאי טפרה: כך הם אמרו.

<גלגאי טפרה: לא הגישו מכתב דרך משרד הביטחון.

<גלגאי טפרה: אח שלי הקטן גם התחתן, היא עלתה לארץ גם, הביאה רק ילד אחד והוא נפטר, זכרונו לברכה, הוא נפטר בהמתנה בגונדר.

<גלגאי טפרה: גם הוא היה לו אישור לעלות אבל למה הם הפרידו אותם?

<גלגאי טפרה: אותו סיפור מתגלגל, החלטה, לא החלטה, ופה וזה - - -

אברהם נגוסה: בוא נקצר את זה.

אברהם נגוסה: האם ההורים שלך מילאו את הטפסים והגישו למשרד הפנים?

<גלגאי טפרה: נכון.

<גלגאי טפרה: כמה פעמים, כמה שנים, כבר שנה הם מוציאים טפסים, מה שתדי אומר, פעם בשנה הם מגישים.

<גלגאי טפרה: איך לא קיבלנו?

<גלגאי טפרה: איך לא קיבלנו?

<גלגאי טפרה: סתם, גלגולים.

<גלגאי טפרה: אפילו אני, כשעליתי לארץ, שלש ארבע פעמים מילאתי טופס, כל שנה הם - - -

אברהם נגוסה: כיוון שהזמן שלנו רץ, את המקרה שלך שמענו אז בואו ניתן לעוד מקרה ואני גם רוצה שמשרדים אחרים גם יתייחסו לנושא.

אברהם נגוסה: אנחנו מסיימים.

<גלגאי טפרה: תדי אומר "אנחנו מסבירים במרכז הקליטה ועל כל הטפסים הסברנו", אני נמצא במרכז קליטה, אין הסבר - - -

<תדי פקדה: אני לא אמרתי את זה, סליחה, אמרתי - - -

<גלגאי טפרה: בסדר, אנחנו - - -

אברהם נגוסה: הטפסים הגיעו עכשיו?

<גלגאי טפרה: לא, אפילו הלכנו למשרד שלהם, הם נמצאים באותו משרד, לא יכולים לקבל אותנו.

<גלגאי טפרה: כל המבוגרים האלה שיושבים פה, כולם ילדים שלהם, כולם בוכים.

אברהם נגוסה: תודה.

<גלגאי טפרה: אם אתה יכול, הבת שלה כאן, תבוא ותשאל אותה.

אברהם נגוסה: אין זמן.

אברהם נגוסה: אתה הצגת את העניין.

אברהם נגוסה: נשמע עוד משפחה ואז אנחנו נשמע אחרים.

אברהם נגוסה: יש נציגת סוכנות, גם משרד הקליטה וגם את צה"ל אני רוצה לשמוע לפני שאני מסכם.

אברהם נגוסה: זמנאיי, בבקשה.

<זמנאיי טאקאאה: שלום לכולם.

<זמנאיי טאקאאה: שמי זמנאיי טאקאאה, עליתי לארץ ב-2004 עם בעלי.

<זמנאיי טאקאאה: אחי נמצא פה וההורים שלי נשארו שם עם שתי אחיות שלי.

<זמנאיי טאקאאה: סבתא שלי נשארה ושלושה דודים גם נשארו באדיס אבבה.

<זמנאיי טאקאאה: הם ממתינים כבר שמונה עשרה שנה.

<זמנאיי טאקאאה: אנחנו ממלאים.

<זמנאיי טאקאאה: סבתא שלי ב-2004 סיימה את כל התהליכים, עשתה חיסונים והכל והשאירו אותה.

<זמנאיי טאקאאה: פעמיים, לא פעם ראשונה.

<זמנאיי טאקאאה: השאירו אותה רק לעלייה.

<זמנאיי טאקאאה: כל הלימודים עשתה, כל הכסף אפילו הייתה מקבלת בשגרירות ישראל, אחר כך רצו להעלות אותה.

<זמנאיי טאקאאה: הנה, היא מחכה מ-2004, היא מחכה שם.

<זמנאיי טאקאאה: כבר שמונה עשרה שנה היא סובלת.

<זמנאיי טאקאאה: יש לה ילדים.

<זמנאיי טאקאאה: כל האחים והאחיות שלה פה.

<זמנאיי טאקאאה: רק היא נשארה, עם אימא שלי, סבתא ושלושה דודים.

<זמנאיי טאקאאה: אנחנו פונים למשרד הפנים, הם אומרים: לא אישרו.

<זמנאיי טאקאאה: הייתה תדהמה אבל עכשיו יש אישור.

<זמנאיי טאקאאה: אני התקשרתי לפני שבוע, דיברתי עם מישהי ואמרה לי: עוד לא עדכנו, רק המדינה אישרה אבל עוד לא התחילו לעבוד.

<זמנאיי טאקאאה: אני לא הבנתי אפילו, עכשיו רק שמעתי שאפשר למלא טפסים.

<זמנאיי טאקאאה: הטפסים מ- 2004 אני מילאתי, אמרו: לא צריך.

<זמנאיי טאקאאה: עכשיו שמעתי שצריך למלא חדש.

אברהם נגוסה: הוא לא אמר שצריך למלא, הוא אמר - - -

<זמנאיי טאקאאה: הוא אמר שמעבירים טפסים.

אברהם נגוסה: לא, הוא אומר, מה שהוא הסביר.

אברהם נגוסה: אם מילאתם כבר טופס אז לא צריך למלא עוד פעם אבל מי שלא מילא את הטופס אז "אנחנו פרסמנו את הטופס באתר אינטרנט".

אברהם נגוסה: זה מה שאמרתָ, נכון?

אברהם נגוסה: אם כבר מילאתְ אז אין צורך למלא עוד פעם.

<זמנאיי טאקאאה: אין צורך?

אברהם נגוסה: זה מה שהוא אמר.

<זמנאיי טאקאאה: כן, אבל מה אפשר לעשות?

<זמנאיי טאקאאה: אני מילאתי כמה פעמים.

<זמנאיי טאקאאה: ההורים שם.

אברהם נגוסה: בסדר, אז הוא אמר שלא צריך.

<זמנאיי טאקאאה: משרד הפנים, מצדי, בעיניי, הם לא כל כך - - -

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לסיים באחת.

אברהם נגוסה: אנשים שרוצים לדבר, כל הזמן רוצים לדבר אבל תדברו בקיצור, אדוניה גובזה.

<משה בר: רק משפט.

אברהם נגוסה: או.

אברהם נגוסה: קיי, אחריו.

<אדוניה גובזה: תודה רבה על הרשות שניתנה לי.

<אדוניה גובזה: אני עליתי בשנת 85' מסודן ויש לי בני דודים שנשארו באתיופיה, עשרים וחמש נפשות.

<אדוניה גובזה: יכול להיות, קודם דיברו על מספר עשרים וחמש, יכול להיות שהם שלי, אני מקווה מאד.

אברהם נגוסה: אלה כבר הגיעו.

<אדוניה גובזה: אז אני אומר, יש פה בירוקרטיה מכֻוונת כדי למשוך.

<אדוניה גובזה: יש פה הורים, יש פה הורים וילדים.

<אדוניה גובזה: ופה - - - הוא פה, שירת ביחידה קרבית, ודאי שמעתם עליו.

<אדוניה גובזה: יש פה אבא שאני מייצג אותו ויש לו פה ילדים ויש לו שם חמישה ילדים ועשרים נכדים.

<אדוניה גובזה: אשתו חולה, אימא שלהם חולה פה, היא כבר התייאשה.

<אדוניה גובזה: שבע עשרה שנה ממתינים בגונדר.

<אדוניה גובזה: אני לא יודע, לא מבין איך עובד משרד הפנים.

<אדוניה גובזה: אם יש החלטת ממשלה אז למה מושכים את זה?

<אדוניה גובזה: אני לא יודע.

<אדוניה גובזה: אז אני רוצה שתדעו, יש פה אנשים, אני עליתי מסודן, כמוכם, אני מכיר חלק מכם שעובדים במשרד הקליטה, למה מושכים?

<אדוניה גובזה: אם אתם חושבים שיש - - - ואולי יש ספקות על יהדותם אז אתם טועים ואתם צריכים לבדוק אישית.

<אדוניה גובזה: יש אנשים שמגיעים למשרד הקליטה כדי להסביר את השמות שלהם ואתם יש לכם כל מיני טענות, אני לא יודע - - -

אברהם נגוסה: הנקודה ברורה.

<אדוניה גובזה: יש כל מיני טענות שיש ספקות ביהדותם וזה לא נכון.

<אדוניה גובזה: יש בירוקרטיה מכוונת, למשוך ולמשוך ולמשוך.

<אדוניה גובזה: עכשיו אימא חולה, חס וחלילה אם הולכת אז איזה מן צלקת נשארת?

<אדוניה גובזה: פה האחים, חלק מהאחים משרתים ביחידה קרבית וככה למנוע אותם מלראות אחים.

<אדוניה גובזה: קורעים אותם לגזרים.

<אדוניה גובזה: איזו עבודה אתם עושים, משרד הפנים?

<אדוניה גובזה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: לאקאצ'ו בבקשה, רק בקיצור.

<מולו לקצאו: (אומר דברים באמהרית, המתורגמים ע"י היו"ר) ההורים שלו עדיין מחכים באתיופיה בגונדר ויש לו שבעה אחים ואחיות איתם.

<מולו לקצאו: חלק מהילדים פה, נמצאים פה.

<מולו לקצאו: במשרד הפנים הוא הגיש את הבקשה, אתה הלכת לשם והם אמרו לך שלא יודעים למה לא עלו.

<מולו לקצאו: הוא הלך לבקש להעלות את ההורים שלו אז הוא שאל אותו האם אתה יודע למה הם לא עלו, אז הוא אמר שהוא לא יודע.

<מולו לקצאו: משה, בבקשה.

<מולו לקצאו: בקיצור.

<משה בר: שמי משה בר, אני יושב ראש עמותת "תנו יד לחרש – נכים למען נכים".

<משה בר: קודם כל, אני מברך את היושב ראש ואני רוצה להגיד לכם דבר אחד.

<משה בר: אני מכיר את היושב ראש הרבה מאד שנים, הוא עושה כל מה שהוא יכול למען העלייה מאתיופיה ואני גם עוזר לו הרבה מאד בזה.

<משה בר: הוא סיכן אפילו את מקומו בכנסת בשביל להעלות את העלייה הזאת.

<משה בר: אני גם מכיר סיפור של עולי אתיופיה שההורים שלהם לא נותנים להם לעלות.

<משה בר: אנחנו נלחמים עבור זה ואני מקווה בעזרת השם שנעלה את כולם, גם אם הם אומרים שהם יהודים או לא יהודים, כל מי שאומר שהוא יהודי שיוכל לעלות למדינה.

<משה בר: יש לנו עדות אחרות שלא בדקו אותן וגם את העדה הזאת אסור לבדוק.

<משה בר: אני מודה לכולם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה, אנחנו צריכים לסגור כי יש עוד פגישה.

אברהם נגוסה: יש עוד ועדה ואנחנו לא יכולים לקחת יותר מהזמן.

אברהם נגוסה: אני רוצה בקיצור, נציגת צה"ל, את שמעת שחיילים משוחררים אמרו שהם הגישו אבל לא קיבלו מענה ועזרה.

אברהם נגוסה: האם, לאחר הדיון הזה, האם צה"ל בודק את עצמו והוא יתייחס לבקשות של החיילים ויעזור להם, אם זה לפנות, אני לא אומר שאתם תקבלו החלטה להעלות אבל אתם יכולים לפנות למשרד הפנים ולעזור להם, כמו שהיום, הם לא יכלו להגיע אז גם להגיש בקשות, כמו שהיום לא נתתם להם אישור לבוא להביע את תחושתם, אז האם אחרי הדיון הזה את רואה שינוי מדיניות בצה"ל?

<הילה טל אביטן: קודם כל אני אחזור על הדברים שאמרתי בתחילת הדיון, גם לטובת מי שלא היה נוכח.

<הילה טל אביטן: הסוגיה היא סוגיה שאינה חונה תחת תחום אחריות צה"ל, היא חונה תחת אחריותם של המשרדים הרלבנטיים ונכון שהם יתייחסו.

<הילה טל אביטן: יחד עם זאת חשוב לי להגיד וקיים נוהל מסודר בנושא, שאנחנו נדאג להעביר את הנוהל הזה לגורמים הרלבנטיים, שיודעים לפחות להנגיש את המידע לחיילים ולצייד אותם בתהליך הרלבנטי, על מנת שהם ידעו כיצד לפעול.

אברהם נגוסה: אני יודע שנמצאים נציגי הסוכנות ומשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אני חושב שבשלב הזה אני לא רוצה לשאול אתכם שאלות כי העולים עוד לא הגיעו, אפילו עוד לא קיבלו אישור, עוד לא נבדקו על ידי משרד הפנים ולכן אני לא אשאל אתכם מה אתם עושים בעניין הזה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אני יודע שהגעתם ורציתם לדבר אבל אני מתנצל שזה לא ניתן.

אברהם נגוסה: קיימנו דיון של שעתיים, מאחת עשרה עד עכשיו.

אברהם נגוסה: יש עוד דיון ואנחנו צריכים לפנות את המקום.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: מי שלא הצליח לדבר היום יסלח לנו כי אי אפשר לתת לכולם אבל מי שדיבר דיבר בשמכם.

אברהם נגוסה: כל מקרה שהוצג פה מייצג את כל מי שלא דיבר, גם את מי שלא הגיע לפה, מי שנשאר בבית.

אברהם נגוסה: זה מייצג.

אברהם נגוסה: אנחנו פועלים בכנסת ישראל.

אברהם נגוסה: אתם יודעים את זה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לפעול עד שהמשפחה האחרונה תתאחד עם משפחתה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך את זה ונפעל בנושא הזה.

אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרד הפנים להסביר לקהילה את נוהלי העבודה שלכם.

אברהם נגוסה: אנחנו מבקשים ואנחנו רוצים לקבל תוך שבועיים בכתב, את מה שנעשה בעניין הסבר או הנגשה של הנוהל לציבור בשפה האמהרית ובעברית.

אברהם נגוסה: טוב שפרסמתם את זה באינטרנט אבל אנחנו יודעים מהי כמות האנשים בקהילה שמשתמשים באינטרנט ולכן חשוב מאד לצלם את החומר, להעביר אותו ברדיו רק"ע, בטלוויזיה באמהרית, להסביר לקהילה מה אתם הולכים לעשות, מה הם צריכים לעשות, אם לא צריכים להגיש בקשה אז תגידו למי שהגיש בקשה שלא צריך.

אברהם נגוסה: כרגע הקהילה נמצאת באי וודאות.

אברהם נגוסה: לכן הוועדה קוראת בהקדם האפשרי להסביר לקהילה ולהציג לנו בכתב את מה שנעשה.

אברהם נגוסה: תודה לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.