ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 527, 2017-06-06 10:30

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם, היום 6 ביוני 2017, י"ב בסיוון התשע"ז, בוקר טוב למנהלת הוועדה, ליועצת המשפטית, לצוות הוועדה, לחבר הכנסת יהודה גליק, ולכל האורחים המכובדים.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נדון על הצעת חוק חובת החזקת תכשיר אפינפרין – בסוף אני אלמד להגיד את זה מהר.

יהודה גליק: האמת היא שלא כדאי להגיד את זה, עדיף להגיד מזרקים אוטומטיים, כי אפינפרין זאת חברה.

טלי פלוסקוב: זה מה שאני כרגע מקריאה, הנושא של החוק.

יהודה גליק: אני יודע.

יהודה גליק: אני אומר שאני מקווה שלא תלמדי להגיד את זה, כי אנחנו רוצים לשנות את זה למזרקים אוטומטיים, כי אם זאת תהיה חברה אחרת שתפעיל את זה, שלא יהיה פה משהו עסקי שנאשר.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

יפעת קריב: מסכימה אתך.

טלי פלוסקוב: אז שוב, הצעת חוק חובת החזקת מזרקים אוטומטיים, כמו שאתה אומר, במקומות ציבוריים, התשע"ו–2015.

טלי פלוסקוב: יש פה שתי הצעות חוק: הצעת החוק המקורית הראשונה היא של חבר הכנסת יואל חסון, והצעת החוק השנייה היא של קבוצת חברי כנסת שבראשם יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: ואני לא מבינה, חבר הכנסת יהודה גליק, איך אני לא חתומה על הצעת החוק הזאת.

<אודליה אלבו: אף פעם לא מאוחר.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב יש כללים, אבל אני אשמח מאוד, כמובן, להוביל את הנושא הזה.

יהודה גליק: מי שמוביל את זה בוועדה היא נחשבת על שם - - - כך כתוב.

טלי פלוסקוב: תודה, תודה.

טלי פלוסקוב: קודם כול, ניתן כמובן ליוזם להציג את ההצעה, אחר כך נצביע, ברשותך, על המיזוג של שתי ההצעות, ונתחיל את הדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: אז אני לא אאריך.

יהודה גליק: אני רק אומר שמדובר פה בחוק שמחד שכרו הוא הצלת חיים; ונזקו הן עלויות מינימליות של כמה מאות שקלים בקושי.

יהודה גליק: זה חוק שקיים בהרבה מאוד מדינות בעולם, ולצערנו, אחת לכמה זמן אנחנו שומעים על מישהו שמשלם בחייו.

יהודה גליק: מדובר באלרגיות.

יהודה גליק: לאחוז מהאוכלוסייה יש רגישות אלרגית למאכלים מסוימים, ולכן אנחנו מבקשים שבמקומות ציבוריים, לא מקומות קטנים שבהן שלושה-ארבעה-חמישה אנשים, במקומות ציבוריים שבהם אנשים רבים אוכלים, ממילא הסיכויים גדולים שאחד מצרכני המזון במקומות האלה ייפגע.

יהודה גליק: מדובר ברגישות שהתגובה שלה והמחיר של חיי אדם הוא מאוד מהר.

יהודה גליק: שוק אנפילקטי תוך עניין של לפעמים שניות.

יהודה גליק: אבל בוא נגיד שבדקות קצרות אדם יכול למות, כי מה שקורה זה היצרות של דרכי הנשימה, ואנחנו יודעים שבלי נשימה זה עניין קצר.

יהודה גליק: ולדבר הזה לא צריך ידע רב כדי להשתמש בכלי הזה, כל ילד יכול.

יהודה גליק: אני אומר בעצמי, כילד בכיתה ה' הסתובבתי, לא עם המזרק האוטומטי, אלא בזמני הייתה קפסולה ומזרק ומחט והייתי צריך להרכיב את זה, אז היום לא צריך שום דבר.

יהודה גליק: אין לו נזק.

יהודה גליק: גם אם משתמשים בו באופן לא מושכל.

יהודה גליק: זאת אומרת, גם אדם בריא שבטעות מזריק לעצמו – בניגוד לאטרופין, למשל, שמחלקים לאזרחים בקופסאות של המסכות, יש לו תופעות לוואי – לדבר הזה אין שום תופעות לוואי, חוץ מזה שאנשים יהיו טיפה יותר עם אדרנלין, שדווקא לפעמים זה טוב.

יהודה גליק: לכן, יש לנו פה חוק, לסיכום, ששכרו רב, נזקו לא קיים, או בוא נגיד שקיים בשקלים מסוימים, ולכן זאת מטרת החוק.

יהודה גליק: אני יודע שיש כל מיני הערות על כל מיני הסתייגויות מבחינת מי ייקח אחריות וכו', על זה אולי נדון פה.

יהודה גליק: אבל בעיקרון זה רוח החוק.

יהודה גליק: אנחנו מבקשים להחיל אותו על חדרי אוכל ציבוריים, ביקשנו בהצעת החוק להחיל אותו גם על בתי-עסק פרטיים גדולים.

יהודה גליק: אני יודע שהנושא הזה יידון, אבל בכל מקרה, בכל המקומות שמאכילים כמות גדולה של צרכני מזון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לציין שנמצאת אתנו - - -

יהודה גליק: אני רוצה לציין שנמצאת פה יפעת קריב - - -

טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שאני אומרת, חברת הכנסת לשעבר - -

יהודה גליק: אני הייתי צריך.

יהודה גליק: היא זאת - - -

טלי פלוסקוב: - - שהצליחה בקדנציה הקודמת להעביר את החוק בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שלא הספקת לסיים אותו, אז כולנו תקווה שכן נביא בשורה.

יהודה גליק: היו עוד לפנייך.

יפעת קריב: היו לפני, וזה לא עבר.

יהודה גליק: גם לפני כן רחל אדטו ניסתה גם כן להעביר את ההצעה, והיא לא הצליחה.

טלי פלוסקוב: אה, גם רחל אדטו לפנייך?

יפעת קריב: כבר כמעט הבאנו אותו לחקיקה לקריאה שנייה ושלישית, זה עמד - - -

יהודה גליק: זה עבר קריאה ראשונה, לא הספיק להגיע לקריאה שנייה ושלישית.

יפעת קריב: שנייה שלישית, ונעצר.

טלי פלוסקוב: ככה זה ההיסטוריה של חוקים.

יהודה גליק: וגם בכנסת הזאת היא הרוח החיה, היא וחברותיה מהעמותות למיניהן.

טלי פלוסקוב: לפחות אני מקווה שיספיק לנו הזמן בקדנציה הזאת לסיים.

יפעת קריב: באתי רק לעבוד.

טלי פלוסקוב: רבותי, שוב, כאמור, יש פה שתי הצעות שאנחנו צריכים למזג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון לא נמצא אתנו, הוא נמצא בנסיעת עבודה, אבל הוא ביקש והסכים למיזוג.

טלי פלוסקוב: ולכן, כעת נצביע על המיזוג.

יהודה גליק: הוא עצמו גם חתום על החוק שלי, אז ממילא זה בסדר.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: אני חייבת להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד – פה אחד

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: זה רק חברי כנסת.

יפעת קריב: גם אותי זה מפתה, אבל אני לא.

טלי פלוסקוב: אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: מיזוג לפי סעיף 79(ג).

טלי פלוסקוב: אז שתי ההצעות מוזגו, ועכשיו נמשיך בדיון על הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: יש לי את הכבוד לתת זכות דיבור לראשונה לחברת הכנסת לשעבר יפעת קריב, אנחנו מכירות לפני הרבה זמן, עוד לפני שהייתי חברת כנסת, גם לפני שאת היית.

יפעת קריב: נכון.

טלי פלוסקוב: אני הייתי ראשת עיר.

יפעת קריב: התחלנו ללכת לפוליטיקה יחד.

טלי פלוסקוב: נכון.

יפעת קריב: אני הלכתי אחרייך.

טלי פלוסקוב: אז, בבקשה, מאוד אשמח לשמוע את דעתך.

יפעת קריב: תודה רבה.

יפעת קריב: אני מאוד שמחה להיות פה הבוקר, אני מרגישה שזאת הזדמנות מאוד גדולה להעביר את החוק.

יפעת קריב: אני רוצה קודם כול להודות לחבר הכנסת יהודה גליק, אנחנו עובדים פה ביחד, וזאת חוויה לעבוד ביחד על החוק הזה בצורה מאוד מאוד צמודה, ולכל הצוות שלו כמובן.

יפעת קריב: ואני רוצה להודות לך שאת נמצאת פה.

יפעת קריב: את כיושבת-ראש, גם כראשת עיר לשעבר, גם כאימא, אני בטוחה שתביני כמה החוק הזה חשוב.

יפעת קריב: הלוא אנחנו נמצאים בסיטואציה שאנחנו כל הזמן מנסים למצוא תרופות מצילות חיים, תרופה מצילת חיים לסרטן, למחלות לב, ללחץ דם, לאין-סוף מחלות.

יפעת קריב: כל העולם עסוק בלמצוא תרופות מצילות חיים.

יפעת קריב: והנה, נמצאה תרופה מצילת חיים, ועכשיו לא משתמשים בה.

יפעת קריב: זאת אומרת, רק צרכן פרטי יכול להשתמש בה, שזה משהו אבסורד.

יפעת קריב: מדובר בעצם במזרק, ואני רוצה לומר קודם כול שבכל העולם יש הרבה מאוד חברות שעושות את המזרק הזה, בישראל יש רק חברה אחת שנמצאת בסל התרופות.

יפעת קריב: וכבר אני רוצה לשים על השולחן את הנושא של התקציב.

יפעת קריב: אם נפתח את זה לשוק חופשי המחיר ירד.

יפעת קריב: פעם היה רק אקמול, היום יש נורופן, אדוויל, אופטלגין, אין-סוף תרופות.

יפעת קריב: גם במזרק הזה, שהוא מזרק מציל חיים, יש מספר רב של חברות שאפשר לפתוח להן את השוק ולהוזיל את המחירים.

יפעת קריב: והמחירים, אני חייבת לציין, גם בסך הכול בסדר גמור, הם לא מחירים יקרים.

יפעת קריב: המזרק הזה הוא מזרק מציל חיים.

יפעת קריב: אנחנו היום נמצאים בסיטואציה שאנשים מתים.

יפעת קריב: לא מזמן איבדנו את שלו חזן, חייל שאכל גרנולה.

יפעת קריב: כולם מכירים את הסיפור, חייל שמת מאכילת גרנולה, שלו חזן, זיכרונו לברכה.

יפעת קריב: באמת לבו של כל מי שבתחום הזה נקרע, מוות שלא היה צריך להיות.

יפעת קריב: אבדנו את אפרת חן, תיירת שבאה לישראל, אכלה את האגוזים במסעדה באבן גבירול.

יפעת קריב: ישבה אכלה במסעדת "גופרה", כולם מכירים את הסיפור הזה, ואפל עם שוקולד שהיה בתוכו אגוזים, ונפטרה מזה.

יפעת קריב: הייתה תיירת שהגיעה לארץ ואכלה שומשום במסעדה פה בירושלים, גם כן, מתה מאכילת פלאפל ושומשום, טחינה.

טלי פלוסקוב: והזריקה הזאת הייתה מצילה את חייהם?

<מירי כהן: כן, כן.

יהודה גליק: בטוח.

<מירי כהן: בשנייה.

יפעת קריב: בשנייה שאתה לוקח את הזריקה זה נעלם.

<מירי כהן: חד-משמעית, מייד.

יפעת קריב: בשנייה.

יהודה גליק: אני אומר את זה מניסיון כמי שהשתמש בזריקה, וזה עוזר, במשך חיי כמה וכמה פעמים.

טלי פלוסקוב: אתה אלרגי?

טלי פלוסקוב: סליחה שאני שואלת, אני לא יודעת.

טלי פלוסקוב: אני אלרגי לבוטנים, לפיסטוקים ולקשיו.

טלי פלוסקוב: דווקא לדברים הכי טעימים.

יהודה גליק: אני צריך למצוא את ההנאות של החיים במקומות אחרים.

יהודה גליק: אבל בהחלט גם עם גלידת פיסטוקים הייתי צריך להזריק, וגם כילד כשאכלתי חומוס עם פלאפל.

יהודה גליק: מכניסים את הדברים האלה, הם גם זולים וגם בריאים לרוב האוכלוסייה, יש בהם חלבונים, הם טובים, אבל הם הורגים אנשים אחרים.

יפעת קריב: אני רוצה לומר שבכנסת הקודמת באמת עשינו דיונים עם כל משרדי הממשלה, משרד הכלכלה, החינוך, האוצר, הבריאות, כולם היו אתנו, והגענו להסכמות מאוד משמעותיות גם על בתי מזון, גם על מסעדות וגם על בתי-ספר.

יפעת קריב: כשבסופו של דבר זה באמת נפל על פרט פרוצדורלי, אבל עבדנו על החוק הזה כמעט שנתיים.

יפעת קריב: במהלך הדיונים מד"א – נמצאים פה נציגי מד"א אני משערת – קיבלו החלטה שהם לא מחכים לחוק, ומד"א הכניסו את זה לכל תיקי העזרה ראשונה, הן באופנועים והן בתוך האמבולנסים, כי אמרו שיש משהו שמציל חיים.

יפעת קריב: מה זאת אומרת שמד"א לא ישתמשו בהם.

יפעת קריב: מי שלא הכניס את זה זה צה"ל, זה משרד החינוך, זה מסעדות ובתי קפה.

יפעת קריב: אני רוצה לומר משהו מאוד חשוב.

יפעת קריב: אני אימא לילד אלרגי.

יפעת קריב: הבן שלי עומר נמצא כאן, הוא חייל, הוא תכף ידבר בזכות עצמו.

יפעת קריב: חווינו כבר כמה חוויות מאוד מאוד קשות במהלך החיים, מטלטלות, לכן החוק הזה כל כך חשוב לי ברמה האישית.

יפעת קריב: הדבר הכי משמעותי הוא שבמדינת ישראל יש פרווה ויש בשרי, עומר ידבר על זה, אבל כל פעם שנפלנו, כמעט ב-80% מהמקרים, בדרך ניתחנו את זה, היה מוצר שהיה כתוב עליו פרווה או היה כתוב עליו בשרי כשר - - -

טלי פלוסקוב: והיה שם חלב.

יפעת קריב: עומר אכל אותו וקיבל תגובה אלרגית.

יפעת קריב: זאת אומרת שאתה נמצא בסכנה גם כשאתה אוכל עוגייה שהיא פרווה, גם כשאתה אוכל, תסלחו לי, לפעמים נקניק בישראל – ואני אגיד את זה כי יש תביעה מאוד ידועה שהיינו שם, שהסתיימה בגישור – זה יכול להכיל חלב.

יפעת קריב: גם ביהדות המושג בטל בשישים, אז בטל בשישים הורג ילד אלרגי לחלב, או לאגוזים או לבוטנים.

יפעת קריב: אלו מושגים שאי-אפשר יותר להסתמך עליהם.

יפעת קריב: גם בטכנולוגיה של היום בטל בשישים זה משהו שצריך לעבור מהעולם.

יפעת קריב: אנחנו נמצאים בסכנת חיים יומיומית.

יפעת קריב: זה משהו שצריך להעביר אותו - - -

יפעת קריב: על ארטיקים עלול להכיל, על שוקולד פרווה בכל מקום, אין כזה שוקולד פרווה עלול להכיל.

יפעת קריב: השורה התחתונה היא שכל אחד יכול להשתמש במזרק הזה, זה לא משהו בעייתי, זה משהו שהוא obvious.

יפעת קריב: אני לא מבינה למה בכלל צריך להעביר את זה בחקיקה, למה זה לא נמצא בכל תיק עזרה ראשונה במדינת ישראל.

יפעת קריב: ואני מאוד מקווה שהיום, וחברת הכנסת פלוסקוב, אני מקווה שבזכותך נצליח לחוקק את זה, כי אני מאוד מאמינה בך ובחבר הכנסת יהודה גליק, אני ממש מקווה שזאת ההזדמנות.

יהודה גליק: ובמשרד הבריאות.

יפעת קריב: משרד הבריאות אתנו באופן מלא.

טלי פלוסקוב: יש לנו הרבה שותפים כאן.

יפעת קריב: פרופ' איתמר גרוטו, שיצרתי אתו קשר אתמול, שליווה את זה באופן אישי, אמר שהצוות שלו כאן, והצוות תומך.

יפעת קריב: יש קבוצה אדירה של הורים שלוחמים למען הנושא הזה כי אם נאבקים, אי-אפשר להשאיר ילד לא בגן, לא בקייטנה, לא לתת לו לאכול ברחוב, וכל הפרווה, כשר, בשרי, לא רלוונטי, זה הכי עצוב.

טלי פלוסקוב: תודה.

יפעת קריב: ושורה אחרונה, במדינות רבות בעולם החוק הזה קיים, רק אצלנו הוא נשאר מאחור.

טלי פלוסקוב: זאת הייתה תוספת משמעותית מאוד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יהודה גליק: יש מקומות בעולם, בתי-ספר שאסור להם להכניס את האוכל האלרגי, חוץ מזה שיש להם את הדבר הזה.

יהודה גליק: זאת אומרת, הייתי בבית-ספר בארצות- הברית, אמו לי שפה זה free nuts, חוץ מזה שיש ילדה בכיתה ג', קוראים לה שקד.

טלי פלוסקוב: באמת נשמח לשמוע את עומר.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שתספר לנו קצת מסיפור חייך, עומר קריב.

<עומר קריב: כן.

<עומר קריב: אני אלרגי לחלב מאז ומתמיד, בעצם מאז שנולדתי.

<עומר קריב: לאורך החיים שלי היו לי המון התקפי אלרגיה.

<עומר קריב: השתמשתי במזרק הזה המון פעמים, אני מסתובב אתו לכל מקום, כמובן שיש לי אותו גם פה.

טלי פלוסקוב: כך הוא נראה?

<עומר קריב: זה המזרק שמדברים עליו, ככה הוא נראה.

<עומר קריב: יש אותו בשני סוגים.

<עומר קריב: זה המזרק 0.3 מיליגרם שהוא לבני-נוער ומעלה.

<עומר קריב: יש מזרק של 0.15 מיליגרם שהוא לילדים יותר קטנים, היה לי גם אותו כשהייתי יותר קטן.

<עומר קריב: כמו שאימא שלי אמרה, היו לי המון המון מקרים שאני אוכל משהו כשר בשרי, כשר פרווה, ובכל זאת יש בו חלב.

<עומר קריב: ולא משנה כמה אתה נערך, גם אם אתה לא הולך לאכול במסעדות, גם אם אתה מסתכל 1,000 פעם מה כתוב על המוצר לפני שאתה אוכל אותו.

<עומר קריב: תמיד יכול להיות מקרה, תמיד יכול להיות שעכשיו אני אוכל, לא יודע, גלידה שהיא כשרה פרווה לחלוטין, פרווה אין בה חלב, עם גביע גלידה שאין לו חלב, אבל הכף ששמו לי אתה, לפני זה קודם שמו כף מגלידה חלבית ולא שטפו אותה טוב, ועכשיו אני בסכנת חיים.

<עומר קריב: כשאני נחשף לחלב אז תוך כמה דקות זה כבר יכול, כמו שיהודה גליק אמר, להסתיים במוות, ובשביל זה יש את המזרק הזה.

<עומר קריב: אני מסתובב בכל מקום עם המזרק הזה, אני די חייב לו, בלעדיו לא בטוח שהייתי פה.

<עומר קריב: השתמשתי בו המון פעמים.

<עומר קריב: מדברים על המקרים שאין את המזרק, לפעמים אתה לא לוקח את המזרק.

<עומר קריב: יש גם המון אנשים בארץ ובעולם שלא מודעים לרמת האלרגיה שלהם.

<עומר קריב: יכול להיות שעכשיו יש לך התקף שהוא בינוני יחסית, אתה הולך לבית-חולים, נותנים לך כדור, אתה חושב לעצמך: אה, אני לא אלרגי כל כך.

<עומר קריב: ואז פתאום אתה נחשף ליותר חלב, פתאום אתה נחשף ליותר ממה שאתה אלרגי אליו, ופתאום זה התקף מסכן חיים ואין לך מזרק.

<עומר קריב: אז אלו המקרים שמנסים למנוע פה.

<עומר קריב: אני חושב שזה גם חוק שמאוד קשור אלי.

<עומר קריב: אני מתנדב בצבא בגלל האלרגיה שלי לחלב.

<עומר קריב: יש לי עוד כמה חברים בצבא שהם אלרגיים לחלב או לדברים אחרים, טיפה פחות ממני, ולהם אין מזרק, ובעצם בצבא אין מזרק.

יפעת קריב: שזה מדהים.

<מירי כהן: האמת היא שזה ממש לא הגיוני.

יפעת קריב: אחרי שמת חייל עדיין אין מזרק בבסיסים של צה"ל.

יפעת קריב: בבסיס של עומר אין מזרק.

<קריאה: זה לא נכון, אני מצטער.

יפעת קריב: בבסיס של עומר אין מזרק.

טלי פלוסקוב: אנחנו נשמע גם את משרד הביטחון.

<עומר קריב: בבסיס שלי אין מזרק חוץ מהמזרק שלי.

<עומר קריב: פעם אחת כשהייתי במרפאה של היחידה שלי, הגעתי, נכנסתי, דיברתי עם הרופא, הוא וידא שתמיד יש עלי מזרק, אבל הוא לא אמר לי: היי, במרפאה יש מזרק, אם קורה לך משהו תבוא לפה.

<עומר קריב: הוא פשוט וידא שיש עלי מזרק, שאני אחראי על עצמי.

<עומר קריב: וכמובן שכולם יודעים, יש לי מזרק במשרד, מזרק עלי, מזרק בחדר.

<עומר קריב: מזרק בכל מקום, כולם יודעים איפה הוא נמצא.

<עומר קריב: אבל אין בבסיס שלי מזרק שאני יכול לבוא, אם עכשיו קורה לי משהו, ולהשתמש בו, או שהרופא יכול לבוא ולהשתמש בו.

יפעת קריב: תגיד מה קרה לך בבית-ספר, בגדול, בכיתה ד'.

<עומר קריב: בכיתה ד' אכלתי נקניקייה שהייתה כשרה בשרית, לגמרי, לא עלולה להכיל חלב, לא שאריות של חלב, נקניקייה כשרה בשרית רגילה, והיה לי התקף אלרגיה.

<עומר קריב: ובעצם, לא היה לי מזרק בבית-ספר.

יפעת קריב: זה היה בכיתה ד '.

<עומר קריב: זה היה בכיתה ד ', הייתי פחות מודע, גם אני לא לגמרי ידעתי עוד איך להשתמש בו, והתחיל לי התקף אלרגיה מאוד חריף.

<עומר קריב: בהתחלה, ממש בדקות הראשונות שהרגישו בשבילי כמו נצח, אמרתי למורה שאני לא מרגיש טוב, ואז המורה אמרה: כן, כואבת לך הבטן, לך, תשתה מים.

<עומר קריב: לא הייתה מודעות.

<עומר קריב: אם היה מזרק בבית-הספר הייתה הרבה יותר מודעות, המורה הייתה יודעת, זה ילד שאלרגי לחלב, אם הוא לא מרגיש טוב, הוא לא מרגיש טוב וצריך לטפל בזה.

<עומר קריב: והיא אמרה לי: בוא, כואבת לך הבטן, תשתה מים, תנוח.

<עומר קריב: ואחרי כמה דקות מאוד מאוד קשות אמרתי לה שאני ממש לא מרגיש טוב, ופינו אותי לבית-חולים בהתקף מאוד קשה.

<עומר קריב: בעצם, אם היה מזרק בבית-הספר אז היו משתמשים במזרק, הייתי משתמש במזרק וגם ההתקף לא היה כל כך קשה, לא הייתי בסכנת חיים באותו יום, הייתה מודעות בבית-ספר, וגם המורה הייתה ישר יודעת מה לעשות, איך לטפל בי, יודעת שיש פה בעיה שצריך ישר להתייחס אליה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: ברור שכולנו צריכים לחשוב מראש מה אפשר למנוע, ולא להגיע למצבים כפי שהגעת בכיתה ד'.

טלי פלוסקוב: כשאימא שלך אמרה: כמעט איבדנו אותו, זה משפט מאוד קשה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שקיימת העמותה הישראלית לאלרגיות מזון, ונמצאת אתנו יושבת-ראש העמותה אודליה אלבו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

<אודליה אלבו: שלום רבותי, קודם כול אני נמצאת פה בכובע הראשון שלי כאימא לילד אלרגי.

<אודליה אלבו: הבן שלי אלרגי, נולד מולטי, והיום הוא אלרגי לבוטנים, לחלב ולאגוזים; ובכובע השני יושבת-ראש העמותה הישראלית לאלרגיות למזון.

<אודליה אלבו: אני אדבר בשם שני המקרים האחרונים הרלוונטיים לנו היום: ניסן חיוני בן 32 שמת בטיסה למיאמי עם אלרגיה למזון, וסבא בן 65 שמת לאחר שאכל קייל, שזו הייתה פעם ראשונה שהוא נחשף לאיזה סוג מזון, לא בהכרח אדם שמוכר כאלרגי למזון, והוא מת, כי לא היה בנמצא מזרק אפיפרין.

<אודליה אלבו: אבל לא רק מקרי מוות, יש גם מקרים של חשיפות שאנחנו מגיעים עם ילדים לטיפול נמרץ, ודי בנזק הזה כמו בת ה-30 שדווח עליה, פרמדיק של מד"א שבאמצע הדרך הוא עצר ופשוט עזר לה, או התינוק בן השנה וחצי מבאר-שבע לפני כמה ימים, ממש במאי האחרון.

<אודליה אלבו: ולפני יומיים דיילת ב"אל על" חטפה התקף אנפילקטי קשה ופונתה לטיפול נמרץ בתל-השומר לאחר שאכלה איזשהו מאפינס, ולא הייתה שום הערה על הימצאות על האגוזים שהיא הייתה אלרגית אליהם.

<אודליה אלבו: הרעיון הוא בגדול שלא בהכרח גם אם אנחנו יודעים על האלרגיה וגם אם אנחנו מסתובבים עם מזרקי האפיפרין, זה חלק בלתי נפרד לפני היציאה מהבית, יכולים להיות מקרים בהם אדם נחשף פעם ראשונה לאלרגיה.

<אודליה אלבו: זה יכול להיות על-ידי עקיצת דבורה, ונכחתי באירוע כזה בבית-הספר של הבן שלי, כאשר בהפסקת האוכל הם שיחקו כדורגל בחצר, והם בעטו את הכדור לעץ שהייתה בו כוורת דבורים מאוד גדולה, והדבורים תקפו 30 ילדים.

<אודליה אלבו: עקיצות בכל מקום אפשרי, ובבית-הספר לא ידעו להתמודד עם זה, כי מספיק שאחד מהם היה מפתח את האלרגיה, וזו עקיצה ראשונה, הוא היה יכול למות תוך דקות בודדות.

<אודליה אלבו: ולא בהכרח במקומות שלנו מד"א יכול להגיע בזמינות כל כך מהירה, ומדובר בסך הכול בדקות בודדות.

<אודליה אלבו: מזרק האפינפרין זה קו הטיפול הראשון, זה לא תרופה.

<אודליה אלבו: הוא קו טיפול ראשון, הוא מחזיק, הוא נותן לנו זמן עד שמגיע מד"א כדי לפנות את אותו אדם לטיפול נמרץ, ואז הוא מקבל את ההיסטמינים ואת שאר הטיפול.

<אודליה אלבו: אבל זה דבר שחייב להיות בכל מקום.

<אודליה אלבו: כי אם נסתכל גם בפעם אחרונה, לפני חודש, היה recall ענק של מוצרי "זוגלובק" וקופסאות שימורים, היה מדובר באיזושהי בעיה עם תבלין שום שמצאו שיש בו אגוזים, בוטנים.

<אודליה אלבו: ולחשוב על זה שאפילו כשהבן שלי נמצא אצל חבר ולכאורה אוכל מלפפון חמוץ, לא אמורים להיות בו בוטנים, הוא לא אמור לחשוש, אבל הוא היה יכול לחטוף התקף מאכילה של מלפפון חמוץ, כמו נקניקייה שאמור להיות בה רק בשר ולא חלב.

<אודליה אלבו: ודיברנו על מקרה המוות גם של החייל, והיה גם את עדי זריהן בן ה-17 שאכל כדור שוקולד שהיה פרווה, אבל הוא לא קם.

יפעת קריב: עומר הגיע לבית-חולים בגלל כדור שוקולד פרווה.

יפעת קריב: עומר היה בבית-חולים בגלל כדור שוקולד.

יפעת קריב: שמרתי שהכול פרווה, פרווה, פרווה, אחר כך ראינו על השוקולד: עלול להכיל – לא, מיוצר על פס יצור.

יהודה גליק: לפעמים זה גם מהריח, לא רק מזה.

יהודה גליק: אם אתה נמצא בחדר, מהאדים.

<אודליה אלבו: אז, יפה.

<אודליה אלבו: הבן שלי אלרגי ברמה שהוא יכול לפתח תגובה אלרגית בהרחה של במבה שנפתחת ככה באוויר במקום סגור.

<אודליה אלבו: ובגלל שהוא גם אסתמטי והוא מקבל סטרואידים באופן קבוע ותפקודי הריאות שלו לא ממש טובים, אז הוא נמצא בקבוצת סיכון מאוד גבוהה, ואלה ילדים שהם חסרי אונים.

<אודליה אלבו: הם נמצאים בבית-הספר, והיות שבבתי-הספר אנחנו יודעים שיש חדשות לבקרים פעילויות עם אוכל, הפסקות אוכל, הפסקות מתוקות, ימי הולדת, הילדים חשופים שלא באשמתם למזון שעלול להרוג אותם.

<אודליה אלבו: אילו, כמו שאמר חבר הכנסת יהודה גליק, היינו משנים את הגישה ובתי-הספר היו מרחבים בטוחים ו-free peanuts, ואגוזים, וגם ב"אל על" ובכל מקום ציבורי הגיוני שאנחנו נמצאים בו, אז היה אפשר לדבר אחרת.

<אודליה אלבו: אבל זה לא כך, ואיך אנחנו אומרים, כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו.

<אודליה אלבו: יש לכם את היכולת לעשות שינוי ולעזור להם, והגיע הזמן שיהיו מזרקי אפיפן בכל מקום.

<אודליה אלבו: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: נמשיך את הדיון.

טלי פלוסקוב: פחות או יותר הנושא ברור.

טלי פלוסקוב: אני אנסה לשמוע את אלה שצריכים להשיב לנו.

טלי פלוסקוב: ננסה איכשהו לשלב בין התומכים לבין המתנגדים, נקרא לזה ככה.

טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שיש פה מישהו שמתנגד להצלת חיים של הילד, אלא שאנחנו מחפשים את הדרך איך כן לעשות את זה, כי הבקשה כאן מאוד מאוד מאוד לגיטימית.

טלי פלוסקוב: אני אבקש ממשרד הבריאות להביע את עמדתכם, אני רוצה לשמוע קודם אתכם; ואחר כך אני מבקשת את מנכ"ל איגוד המסעדות שי ברמן להתייחס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, משרד הבריאות, מי מדבר?

<מירי כהן: אני מנהלת שירותי הצלה ועזרה ראשונה, וזה בעצם מהות הדיון.

<מירי כהן: קודם כול, אני רוצה לומר שאני מברכת על הדיון, אני מברכת על הצעת החוק.

<מירי כהן: חברת הכנסת לשעבר יפעת קריב, צר לי שהצעת החוק לא הסתיימה עוד כשאת היית, אחרת לא היינו פה, כי היא באמת הייתה הדבר הנכון.

<מירי כהן: אנחנו מדברים על הצעת חוק שהיא קריטית, חשובה.

<מירי כהן: אני לא מכירה עוד הרבה מצבים שאלו מצבים כל כך ברורים של מצב של אדם בריא, אדם בסכנת חיים קריטית, ועובר בעצם ממצב של אדם בריא לחלוטין.

<מירי כהן: לא מכירה ברפואה תחומים כאלה שזה כל כך ברור, כל כך פשוט.

<מירי כהן: כלומר, המעברים כל כך ברורים, וכל כך פשוט להציל חיים, לא צריך שום דבר מיוחד, לא צריך שום מחשבה מיוחדת, טכנולוגיה נורא נורא פשוטה, נורא זמינה.

<מירי כהן: גם לא יקרה, כי כל אחד יכול לעשות את זה, לא צריך שום הכשרה רפואית, וזה יותר פשוט מאטרופין, וכבר הוזכר כאן לפני כן.

<מירי כהן: ואני מודה, הגישה הזאת שדיברו איך נזריק, ואם נזריק וחלילה נטעה ונעשה וכו', מכירים את הטענות האלה.

<מירי כהן: כל אלה שחוששים, והמורים, אם חלילה ויתבעו אותנו, וכו', וכו'.

<מירי כהן: אני מודה באשמה, גם משרד הבריאות לפני אי אילו שנים טובות גם הוא חשב על כל הסיכונים האפשריים, כי הוא אמר: מה יכול להיות וכו', עד שבאיזשהו בוקר אחד, לא בשנת תש"ח, אבל בוקר אחד קמנו ואמרנו: בואו נראה באמת על מה מדברים, האם זה באמת נכון, האם באמת הסיכונים האלה קיימים?

<מירי כהן: ובדקנו.

<מירי כהן: הפלא ופלא.

יהודה גליק: אין שום סיכון.

<מירי כהן: זה הכול אגדות אורבניות, מה שנקרא.

<מירי כהן: לתת למישהו עוד מקסימום הוא יהיה קצת ב-high, יהיה באדרנלין גבוה במקרה הכי גרוע שקיבל ולא היה צריך, לעומת הצלת חיים פרופר.

<מירי כהן: זה הדבר המאוד מאוד פשוט.

<מירי כהן: ולכן, אגב, שינינו את העמדה של משרד הבריאות שהייתה לפני הרבה שנים שהתנגדה להצעות חוק קודמות שהיו.

יפעת קריב: בתקופה של רחל אדטו הם התנגדו, בתקופה שלי כבר לא.

<מירי כהן: נכון, בעבר הרחוק.

<מירי כהן: זה שינוי בעמדה שלנו.

יפעת קריב: זה לא עבר, זה שלוש כנסות.

<מירי כהן: ואפרופו, שינוי העמדה שלנו גם הוביל אותנו לזה שהכנסנו את זה במד"א.

<מירי כהן: אמרנו שאין שום סיבה שלחובשים בתיקי עזרה ראשונה שלהם, לא רק פרמדיקים וניידות טיפול נמרץ, שלא תהיה הזמינות.

<מירי כהן: הכנסנו את זה בכל ניידת, בכל אמבולנס.

יהודה גליק: כל הכבוד לכם.

<מירי כהן: לכל כונן יש היום את האפיפן, את המזרק האוטומטי הזה, שאני אומר שלא צריך שום הכשרה.

<מירי כהן: ואני רוצה לומר לכם, לא היה פשוט להעביר את זה, אבל העברנו את זה.

<מירי כהן: ונמצא פה גם הפרמדיק הראשי של מד"א רמי מילר, וד"ר אודי קלינר מבריאות הציבור, כמה נאבקנו על זה.

<מירי כהן: ואני רוצה לומר לכם שכשעשינו את זה, אחרי שכתבנו את ההנחיות שלנו והסדרנו את זה למול מד"א, קיבלתי באופן אישי את המקרים האלה שהצלנו אנשים בזכות אותה זמינות.

<מירי כהן: אני יכולה להגיד לכם, אחרי כל מקרה כזה אמרתי שאני יכולה ללכת הביתה, כי מבחינתי עשיתי את שלי.

<מירי כהן: וההבדל הזה, והיכולת להציל חיים כל כך פשוטה, כל כך מיידית.

<מירי כהן: ואני רוצה לומר גם למורים שכל כך פוחדים מזה, תצילו חיים של מישהו, של אחד התלמידים, עשיתם את שלכם.

<מירי כהן: לא יכול להיות לכם שכר יותר גבוה, זה ערך כל כך גבוה.

<מירי כהן: באמת, כאנשים מחנכים, אתם לא צריכים לפחד.

טלי פלוסקוב: צריכים פה לפחד בעיני מלא לעשות את מה שצריך לעשות.

יפעת קריב: בדיוק.

<מירי כהן: ולכן, אני אומרת שלא לעשות זה הרבה יותר חמור, בדיוק.

<מירי כהן: זה כבר משא שיושב כל החיים שאפשר היה להציל מישהו ולא עשו את זה.

<מירי כהן: אין פה שום אחריות פלילית, אנחנו לא מטילים אחריות פלילית על אף אחד.

<מירי כהן: עושים את זה, זה נורא פשוט.

<מירי כהן: גם היום, אגב, ההנחיות שלנו נורא פשוטות.

<מירי כהן: יש לך מקרה, אתה לא יודע, היום לכל אחד יש לך פלאפון, תתקשר למד"א מוקד 101, הוא יגיד לך בדיוק מה לעשות.

<מירי כהן: הוא אומר במקרים הרבה יותר מסובכים.

<מירי כהן: הוא ידריך אותך, יגיד לך מה לעשות, פעולה פשוטה.

<מירי כהן: כמו שאמרתי, שמונה מיליון או שישה מיליון כמה היו במלחמת המפרץ להזריק את האטרופין, שזה הרבה פחות, זה ממש פשוט, לא הדרכנו שמונה מיליון, לא הכשרנו, לא אישרנו, לא שום דבר.

<מירי כהן: פעולה נורא פשוטה, מצילת חיים.

<מירי כהן: אז אני לא רואה שום סיבה להתנגד, ואני ממש מבקשת מהכנסת לסיים את החקיקה הזאת.

<מירי כהן: אגב, מדובר לא רק על מזון, גם על דברים אחרים, בכל מקום, בכל מקום ציבורי, בתי-ספר, כל מקום שיש, זה מציל חיים בצורה הכי פשוטה.

<מירי כהן: יש כאלה שאומרים: אחריות, האדם יודע, צריך להיות אחראי לעצמו, לבריאותו, אז אני רוצה להגיד לכם, הרבה אנשים לא יודעים שהם אלרגיים.

יהודה גליק: מגלים את זה.

<מירי כהן: מקרה ממד"א שקיבלתי אתמול של תינוק בן שלוש שנים וחודשיים שבמקרה חטף מקרה אלרגיה מאוד קשה בבית, האימא לא ידעה בכלל שהוא אלרגי.

<מירי כהן: אם אותו חובש באמבולנס – הכנסנו את זה לפני שנה ומשהו – לא היה מגיע אליו מייד, התינוק הזה כנראה לא היה אתנו.

טלי פלוסקוב: איך זה התבטא?

טלי פלוסקוב: התקף אלרגי איך זה?

<מירי כהן: הנה, הסבירו כאן, אני לא רופאה, אבל הסבירו שפשוט נחנקים.

טלי פלוסקוב: אבל רואים את זה מבחוץ?

יהודה גליק: כן, כן.

<רמי מילר: אני יכול להקריא את התמונה של זה.

<רמי מילר: מספר נהג האמבולנס, שהוא ביצע משמרת באמבולנס לבן, שבסביבות השעה חמש אחר הצהריים התקבלה קריאה על התקף אלרגיה לילד בן שלוש.

<רמי מילר: לדברי האם האלרגיה התחילה בשעות הבוקר בכלל.

<רמי מילר: היא לוותה בגרד ובאיזושהי תפרחת מאוד גדולה על הבטן של הילד.

<רמי מילר: ולדבריה, היא לא יודעת שהילד בכלל רגיש למשהו.

<רמי מילר: הם היו אצל איזשהו רופא, מכיוון שההתקף היה מאוד קל הוא קיבל טיפול בסטרואידים ושחרר אותו הביתה.

<רמי מילר: אחר הצהריים חלה החמרה במצבו של הילד עם התפשטות של התפרחת בכל הגוף והצוואר, גרד בלתי פוסק, הילד בקוצר נשימה חריף, נפיחות מאוד גדולה בלוע ובלשון, בצקת מאוד מאוד גדולה, גרד בלתי נשלט.

טלי פלוסקוב: מפחיד.

<רמי מילר: שאלו אותה על חשיפה לאוכל, על חשיפה לסבון חדש, שום דבר, היא פשוט לא ידעה מה לספר.

<רמי מילר: החובש הזריק את התרופה הזו, תוך שתי דקות כל התמונה הקלינית שציירתי עכשיו פשוט נעלמה.

<רמי מילר: פשוט נעלמה.

<רמי מילר: הילד הזה הגיע לבית-החולים כשהוא במצב מצוין.

<מירי כהן: זה ההבדל עם אפיפן ובלי אפיפן.

<מירי כהן: כמה פשוט, וזו הצלת חיים.

<מירי כהן: אני חושבת שאנחנו יכולים לתאר קלינית שזו פשוט הצלחת חיים, כל כך פשוטה, כל כך זמינה, ואני חושבת שהחשיבות והדחיפות לעשות את זה זה מה שיותר מהר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יהודה גליק: אני באמת רוצה להוסיף לנקודה הזאת.

טלי פלוסקוב: כן, בהחלט.

יהודה גליק: תראי, אודליה הביאה פה מקרים של כאלה שנפטרו וגם יפעת, עשרות מקרים.

יהודה גליק: אני אומר לכם את זה כבן-אדם מבוגר, אני לא אשכח את הטראומה שהייתי בה כילד בן 11 כשדוד שלי לקח אותי למסעדה, אכלנו פרווה, היה כתוב שזה קציצות סויה, במקרה במקום סויה זה היה בוטנים.

יהודה גליק: המצוקה של הכמה דקות האלה כשאתה מרגיש קודם את העיניים שלך נהיות אדומות, השפתיים מתנפחות, לאט לאט אתה מרגיש את זה, ופתאום אתה חנוק.

יפעת קריב: לא יכול לנשום.

יהודה גליק: אתה ילד, וזו טראומה לכל החיים.

יהודה גליק: אני לא אשכח את האירוע הזה שהיה לפני 40 שנה.

יהודה גליק: אז כל המקרים שלא נגמרו בסכנת חיים נגמרו בטראומה.

יהודה גליק: תחשבי, ילד שנמצא במצוקה בחוסר אונים של כמה דקות, וצריך שניות, וזה מדהים, הקפיצו אותי לבית-חולים, קיבלתי את האדרנלין וזה עבר.

<רמי מילר: עוד משפט אחד לגבי היקף התופעה, לפחות ממה שאנחנו רואים במד"א.

<רמי מילר: מנתונים שיש לנו, מתחילת השנה כ-500 אירועים של התקף אנפילקטי, של אלרגיה קשה.

טלי פלוסקוב: 500 בשנה?

יהודה גליק: של השנה הזאת.

<רמי מילר: לא, מתחילת השנה.

טלי פלוסקוב: מתחילת השנה כבר 500.

<רמי מילר: מתחילת השנה כ-500 אירועים שאנחנו טיפלנו בהם.

<רמי מילר: לא כולם על-ידי אמבולנסים רגילים, אלא מרביתם על-ידי ניידות טיפול נמרץ, אבל מאז שהכנסנו את האפיפן לשימוש יש לנו קרוב ל-150 שימושים.

<מירי כהן: 150 אנשים שהצילו.

טלי פלוסקוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: שוב, מי שירצה לדבר נא להירשם אצל מנהלת הוועדה כדי שאני אוכל לצרף את זה.

טלי פלוסקוב: גם חברת הכנסת יעל גרמן הצטרפה.

יהודה גליק: שרת הבריאות לשעבר.

יפעת קריב: שרת הבריאות לשעבר.

טלי פלוסקוב: שרת הבריאות לשעבר שגם תמכה בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: הבנתי, ותודה שאתם עוזרים לי, זה כיף היום.

יפעת קריב: כי זה כבוד.

יעל גרמן: נראה לי שאני לא צריכה לדבר.

טלי פלוסקוב: אני אבקש משי ברמן מנכ"ל איגוד המסעדות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

<שי ברמן: שלום, גברתי, תודה רבה.

<שי ברמן: אנחנו למעשה נמצאים בקשר גם עם העמותה וגם עם משרד הבריאות בנוגע להצעת החוק הזאת.

<שי ברמן: בעצם באנו לוודא שהצעת החוק, כפי שהיא עברה בוועדת שרים לענייני חקיקה ומחריגה עסקים פרטיים, הדבר הזה בא לידי ביטוי.

<שי ברמן: אנחנו כמובן מברכים על החוק, אבל לצערי הרב, כמו שאמרנו בעבר, עסקים קטנים אינם יכולים לעמוד בהצעת החוק הזו, ברשותך אפרט.

טלי פלוסקוב: מאיזו סיבה?

מיכאל מלכיאלי: מה העלות של דבר כזה?

טלי פלוסקוב: רגע, נבדוק.

טלי פלוסקוב: מה הסיבה?

<שי ברמן: הסיבות הן שזה בדיוק אבי אבות טומאות הרגולציה במדינת ישראל.

<שי ברמן: נאמרו פה דברים, סופרו פה סיפורים, והטיעונים הם טיעונים משכנעים.

<שי ברמן: אבל אנחנו נתקלים בזה כל הזמן, אנחנו נתקלים בזה בכיבוי אש, אנחנו נתקלים בזה במשרד הבריאות שרוצה שנרשום - - -

טלי פלוסקוב: אל תעשה השוואה בין כיבוי אש לבין מזרק שעולה 300 שקלים.

<שי ברמן: כל הדברים האלה הביאו לכך שעסק קטן ובינוני לא יכול היום להתנהל, וצריך לבדוק כל הזמן את עצמו, כל הזמן לעמוד בתקנות בלתי אפשריות.

<שי ברמן: ולכן התנגדנו, והדבר הזה בא לידי ביטוי גם בוועדת שרים לענייני חקיקה שהבינה את הבעייתיות פה.

<שי ברמן: לגבי העלות, תמיד כשמדברים על הצלת חיים העלות זניחה.

<שי ברמן: אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

<שי ברמן: קודם כול, משרד הבריאות, למיטב ידיעתי, לא עשה תהליך של RIA או חברי הכנסת, כפי שמתחייב בהחלטות ממשלה בנוגע לכל הצעת חוק שיש בה עלות למגזר פרטי, זה לא קרה.

<שי ברמן: דבר שני, זה גם לא בא לידי ביטוי בהחלטת ממשלה להפחית את הרגולציה ב-25%, אני לא רואה איך זה בא בכפיפה אחת עם העניין הזה.

<שי ברמן: ודבר שלישי זה שזה לא הוגן.

<שי ברמן: אני חושב שהסיפורים באמת נוגעים ללב וכולנו הורים וכולנו בני-אדם, אנחנו לא אויבים חלילה, אנחנו מדברים עם העמותה ומנסים לשתף פעולה.

<שי ברמן: אבל להטיל את האחריות הזאת על בעל עסק שצריך לדאוג לעשרות דברים במשך היום, ולהטיל עליו את האחריות, יש בזה ממד של חוסר הגינות.

<שי ברמן: ולכן, אנחנו נגד הדבר הזה.

יהודה גליק: שי, אני יכול לשאול אותך שאלה קטנה?

יהודה גליק: תראה, אנחנו לא מדברים פה על עסקים קטנים, אני מדבר על מקומות שמאכילים סדרי גודל של מאות אנשים ביום, כשאנחנו מדברים על הוצאה של 300 שקל פעם בשנתיים.

יהודה גליק: בסך הכול זה תיק עזרה ראשונה שקיים, פשוט לדאוג – כמו שאין לנו חוק על אקמול וחוק על פלסטר – פשוט שבתוך אותו תיק עזרה ראשונה יהיה גם את הדבר הזה.

יהודה גליק: לא מעסקים קטנים, אני מבין, מעסקים שהם בינוניים פלוס, שמאכילים מאות אנשים.

יפעת קריב: אז דיברנו על 150 אנשים.

יהודה גליק: 250 אנשים, 300 שקל פעם בשנתיים.

יפעת קריב: הגענו להסכמות על 150 בפעם הקודמת, אבל מסעדה או בית-מלון שיש בהם 150 איש ומעלה.

<שי ברמן: אולי תיתנו לי להגיב לחבר הכנסת?

<שי ברמן: הוא שאל אותי שאלה.

<שי ברמן: תראה, יותר אנשים, לצערי, בולעים משהו לפעמים ונתקע להם משהו בגרון והם נחנקים אצלנו.

<שי ברמן: יותר אנשים מאשר חוטפים אלרגיה.

יהודה גליק: אבל לזה אין פתרון.

<שי ברמן: איך אנחנו אמורים לדעת האם זה ככה?

<שי ברמן: אולי גם נשים מכשיר להצלת חיים?

<שי ברמן: אולי גם נלך עם חלוקים לבנים?

מיכאל מלכיאלי: אם אפשר, למה לא?

<קריאות: - - -

<מירי כהן: למה לא?

<שי ברמן: גם את זה אי-אפשר.

<שי ברמן: אז מה, אתם רוצים שנשים גם מכשיר להצלת חיים?

<שי ברמן: מירי ממשרד הבריאות תגיד לך שבמסעדות צריך להיות גם מכשיר להצלת חיים.

<מירי כהן: נכון, אנחנו בעד.

<מירי כהן: ההבדל הוא שהמזון יגרום - - - והצלת חיים – הדפיברילטור הוא מכשיר החייאה.

<שי ברמן: חבר'ה, זה לא עומד במבחן המציאות, זה מעמיד אותנו – בגלל חוקים כאלה אי-אפשר לעשות פה עסקים, ואי-אפשר לבנות פה עסקים.

<שי ברמן: זה מאוד יפה ומאוד צודק, אבל לצערי זה לא עומד במבחן המציאות.

יפעת קריב: סליחה, זה כמו שתגיד שלא יהיו מעברי חציה בכבישים כי מעבר חציה - - -

<שי ברמן: זה פופוליזם, זה פופוליזם.

יפעת קריב: סליחה, שנייה, לא, אתה - - -

<שי ברמן: להקביל את זה למעבר חציה?

יפעת קריב: סליחה, אני יכולה לדבר רגע?

טלי פלוסקוב: דקה, חברת הכנסת יפעת קריב, דבר אחד אני רק רוצה, פשוט היועצת המשפטית הפנתה את תשומת לבי לחוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים.

טלי פלוסקוב: אז אני רוצה להגיד לכם שיש חוק שמחייב לשים בבתי-מלון שיש בהם לפחות 250 חדרי אירוח - -

<מירי כהן: בכל מקום ציבורי מעל 500 איש.

טלי פלוסקוב: - - ומחייב אולמות שמחה, גני אירועים ומרכזי כנסים המיועדים לאירוח של 500 איש לפחות.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, זה קיים.

יפעת קריב: נכון.

טלי פלוסקוב: אתה לא יכול להגיד שפתאום באנו עכשיו ואנחנו עושים לכם משהו אחר.

<שי ברמן: אבל יש הבדל בין מה שאת אומרת, זה משהו אחר, מלונות, ומקומות סופר גדולים.

<שי ברמן: אני מדבר על עסקים קטנים ובינוניים.

טלי פלוסקוב: אבל פה לא מדברים על הקטנים והבינוניים.

<שי ברמן: אז אמרתי, אנחנו לא מתווכחים.

<שי ברמן: באנו, גברתי היושבת-ראש - - -

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: רגע, רק סדר.

טלי פלוסקוב: תנו לו לסיים, אני אתן לחברי כנסת להתבטא.

יהודה גליק: צריך לומר לזכותו דבר אחד.

יהודה גליק: הוא צודק בדבר אחד, שוועדת השרים כשקיבלה את ההחלטה התנתה את זה בזה שנחריג.

יהודה גליק: אני חושב שזה לא נכון, אבל יש את הדבר הזה.

יהודה גליק: צריך לומר שוועדת השרים כשאישרה את זה התנתה את זה.

טלי פלוסקוב: התנתה את זה במה?

יהודה גליק: בהחרגה.

יפעת קריב: של עסקים קטנים.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, עסקים קטנים ובינוניים לא ייכללו בתוך החוק, נכון?

<שי ברמן: כן.

טלי פלוסקוב: זה בסדר.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שלא היה קודם ויכוח.

<שי ברמן: ועדת שרים החריגה עסקים פרטיים, זו החלטת ועדת שרים לענייני חקיקה הברורה, רשום שם עסקים פרטיים.

<שי ברמן: אתם רוצים לכתוב את זה מסעדות ובתי קפה, תגדירו את זה איך שאתם רוצים, אבל זה מה שכתוב בוועדת שרים: להחריג עסקים פרטיים.

יפעת קריב: אז רק משפט להגיד, שגם בפעם הקודמת דיברנו והסכמנו עם משרד הכלכלה ועם בעלי המסעדות, מי שהיה אז בפעם הקודמת, שעסקים שמאכילים 150 איש ומעלה - - -

<מירי כהן: לא קטנים.

יפעת קריב: לא קטנים, לא פרטיים.

יפעת קריב: אבל רק דבר אחד, וזה - - -

<שי ברמן: גברתי, משרד הכלכלה מתנגד לזה.

יפעת קריב: ואוו, תן לסיים.

<שי ברמן: אבל משרד הכלכלה מתנגד לזה.

טלי פלוסקוב: רגע, תנו בבקשה לסיים, ואחר כך אני אתן לכם.

יפעת קריב: אנחנו מדברים על עסקי המזון.

יפעת קריב: אני רוצה לשים את זה על סדר-היום, אנחנו מדברים על מזון.

יפעת קריב: לכן, משהו שמציל חיים בתחום המזון, אי-אפשר שמי שמגיש מזון לאזרחים יגיד: לא, עלי זה לא חל.

יפעת קריב: זה מזון ואנחנו מדברים על מזון.

יפעת קריב: לכן, מי שמגיש מזון צריך לדעת שאם הוא נותן מזון, ויש אפשרות גם לתת משהו שמציל חיים בתיק עזרה ראשונה, זה חלק מזה.

יפעת קריב: אם אתה לא רוצה לעשות את זה מצדי אל תפתח מסעדה, אבל once פתחת מסעדה תגיש ללקוח שלך לצד המזון גם אופציה להצלת חיים במידה ושמת לו בטעות בוטנים או השד יודע מה.

<שי ברמן: אז בואו נשים הכול, בואו נשים מכשירי החייאה, ובואו נעשה פה - - -

טלי פלוסקוב: אדוני, אדוני, בוא נרגע.

מיכאל מלכיאלי: 300 שקל.

טלי פלוסקוב: בוא נרגע, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני לא מקבלת כאן תשובות בסגנון כזה.

טלי פלוסקוב: שמענו את עמדתך, הבנו אותה, וזכותנו גם להביע עמדה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: נמשיך כרגע בדיון, אני רוצה לשמוע את ד"ר ליאור יהושע סגן ראש ענף רפואה בצה"ל.

<ליאור יהושע: שלום, אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו קודם לכן.

<ליאור יהושע: בצבא היו כמה אירועים קשים של סכנת חיים, וגם התחושה שלנו כמו במד"א שהשכיחות של אירועים של אנפילקטי במגמת עלייה.

<ליאור יהושע: עשינו המון תהליכים בצבא, אני אפרט חלק קטן מהם, בהמשך למה שאמרו בתחילת הדיון.

<ליאור יהושע: קודם כול, כל תהליך המיון הרפואי, קביעת כשירות של חיילים השתנתה מקצה לקצה, והמיון הרפואי עצמו הוחמר ככה שחיילים אלרגיים לא יגיעו ליחידות שדה, שיהיו במקומות שיש בהם שירותי רפואה זמינים.

<ליאור יהושע: זימנו את כלל החיילים עם סעיפי ליקוי בצבא שיש להם אלרגיה למזון, כל חייל כזה צויד בשני מזרקי אפיפן.

<ליאור יהושע: ולגבי המקרה שהחייל תיאר, אני אשמח לבדוק אם תיתן לי את הפרטים אחר כך כדי לראות בדיוק מה הייתה הבעיה.

<עומר קריב: אמרת שכל חייל מצויד בשני מזרקים?

<ליאור יהושע: כן.

<עומר קריב: הצבא הביא?

<ליאור יהושע: הצבא היום נותן לכל חייל אלרגי.

יפעת קריב: יש פה חייל שלא צויד באף מזרק.

יפעת קריב: הנה, חייל, ותאמין לי, צה"ל מכיר את המקרה שלו.

יפעת קריב: אין דבר כזה.

<ליאור יהושע: אין בעיה, אמרתי שיבוא אלי אחר כך, ואנחנו נבדוק את זה.

טלי פלוסקוב: הוא יבדוק מקרה ספציפי, אבל את הכלל אנחנו שומעים.

טלי פלוסקוב: זה כבר חשוב.

יפעת קריב: אין דבר כזה.

<ליאור יהושע: אני אומר את זה.

<ליאור יהושע: מה זה אין דבר כזה?

טלי פלוסקוב: בוא נשמע עד הסוף.

טלי פלוסקוב: גם חברי הכנסת, בואו ניתן כבוד.

<ליאור יהושע: כלל תהליכי הקליטה של חיילים ביחידות השתנה.

<ליאור יהושע: כלומר, כל חייל שמגיע היום ליחידה צריך למלא שאלון רפואי, הוסיפו לשאלון הרפואי הזה שאלות ספציפיות בנוגע לאלרגיה למזון, בהמלצות למזרק אפיפן.

<ליאור יהושע: כל חייל כזה, בין אם יש ובין אם אין לו מזרק אפיפן, נדרש לראות רופא תוך פרק זמן של עד 48 שעות.

<ליאור יהושע: עוד פעם, מתוך כוונה שהרופא ייגע בחיילים האלה, יוודא שהם מכירים את הצורך לשאת את מזרק האפיפן, ואם אין להם, לתת להם מרשם שיוכלו לקבל את מזרק האפיפן.

<ליאור יהושע: נרכשו מנות מזון ייעודיות לחיילים אלרגיים בצבא בעלות של אלפי שקלים, ויש את זה היום.

<ליאור יהושע: בכל היחידות אפשר להזמין את מנות האוכל האלה.

<ליאור יהושע: כלל החובשים הפלוגתיים בצבא נכון להיום נושאים עליהם מזרקי אפיפן.

<ליאור יהושע: נכנסה הכשרה לכלל החובשים בצה"ל בבה"ד 10 בנוגע לזיהוי של מצבים תכופים של אלרגיה.

יהודה גליק: כל חובש בצה"ל מחזיק אפיפן?

<ליאור יהושע: חופ"ל, חובש פלוגתי.

<ליאור יהושע: הכוונה היא, וזה כרגע נמצא גם ברכש, שכל חובש בצבא יישא עליו באפוד מזרק אפיפן.

טלי פלוסקוב: יפה.

<מירי כהן: חשוב מאוד.

<ליאור יהושע: נגדי המטבח שלנו בצבא עוברים במהלך ההכשרה שלהם הדרכה לגבי אלרגיה למזון.

<ליאור יהושע: ועוד פעם, גם הכוונה שלנו, ונעשה כרגע רכש לכיוון הזה, שגם בחדרי האוכל הגדולים בצבא יהיו מזרקי אפיפן לרשות הסגל במטבחים.

<ליאור יהושע: זה עוד לפני בכלל הצעת החוק שעברה.

טלי פלוסקוב: יופי, אני מברכת.

יהודה גליק: כל הכבוד.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שכל אחד שיושב פה מברך.

טלי פלוסקוב: במקרה הזה אני כן אבקש, אדוני, לבדוק פרטני לגבי מה ששמענו פה.

יפעת קריב: גם באוכל בבסיס.

טלי פלוסקוב: הלשכה המשפטית, משרד הפנים.

יהודה גליק: אני רוצה רגע להבין, זה אומר שאתם מסכימים, תומכים בהצעת החוק הזאת?

טלי פלוסקוב: נאוה אושר, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: הנציגה של משרד הפנים.

<נאוה אושר: שלום, אנחנו מתנגדים.

<נאוה אושר: יכול להיות שזה כבר הוזכר, שמעתי מקודם שנאמר שלא יחול, אבל מאחר שזה מופיע בשני הנוסחים של הצעות החוק, אנחנו מבקשים לומר שאנחנו מתנגדים לאחריות פלילית שתושת.

<מירי כהן: ברור.

טלי פלוסקוב: אין אחריות פלילית בחוק הזה.

יהודה גליק: שום אחריות פלילית, זה מוסכם.

<נאוה אושר: בסדר, תודה.

טלי פלוסקוב: זה הדבר היחיד שאתם מתנגדים כמשרד הפנים?

יהודה גליק: ההפך, זה מגן על המקום.

יהודה גליק: הרי היום אני יכול לתבוע בית אוכל שאין לו דבר כזה, כי הוא האכיל אותי.

יהודה גליק: אם היה לו דבר כזה זה רק מגן עליו.

יהודה גליק: אין שום אחריות פלילית בלי זה.

יהודה גליק: זה מגן על הגוף כשהוא אומר: תשמע, אני לפחות ניסיתי להגן על האוכל.

<דוד בן שושן: אני רוצה להוסיף משהו בעניין.

טלי פלוסקוב: אדוני.

<דוד בן שושן: לא נעשתה עבודה לגבי המשמעויות הכספיות של הדבר הזה, ואני אומר שצריך לבדוק את הנושא הזה ולדעת.

<מירי כהן: משרד האוצר עשה את זה.

יפעת קריב: ראינו תוכנית.

<דוד בן שושן: לידינו לא הגיעה המשמעות הכספית של הדבר הזה.

טלי פלוסקוב: יש פה נציג של משרד האוצר?

טלי פלוסקוב: הנה, יש לנו נציג של משרד האוצר, בוא נשמע גם אותו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

<דניאל לורברבוים: שלחתי לוועדה בזמנו תחשיב עלויות.

<דניאל לורברבוים: כמובן שלפי איך שהצעת החוק מנוסחת, נכון לעכשיו העלויות לא מגיעות מאוצר המדינה, אלא הן מחייבות את הבעלויות במוסדות החינוך לרכוש את מכשיר האפינפרין, את האפיפן.

<דניאל לורברבוים: אבל אם כן יוחלט לשנות את נוסח החוק כרגע - - -

טלי פלוסקוב: אין כוונה לשנות את נוסח החוק בשלב זה.

<דניאל לורברבוים: אז אין טעם לדבר על עלויות - - -

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: משרד החינוך.

טלי פלוסקוב: מי ממשרד החינוך כאן?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

<אילן שי: מבחינת משרד החינוך, יש לנו היום חוזר מנכ"ל שעוסק בנושא של טיפול בהיערכות של בית-ספר ללימודים של ילד עם אלרגיה במוסדות חינוך.

<אילן שי: גם בהיבט של הסביבה של בית-ספר, לדאוג לכך שככל האפשר ברמה של הכיתה וברמה של מוסד החינוך יהיו מרחבים שנקיים מהאלרגן.

<אילן שי: לגבי תלמידים בגילאים היותר נמוכים, בגילאי גן וגילאים עד כיתה ב', עד כיתה א', יש סייעת רפואית לתלמידים עם אלרגיה מסכנת חיים, שנמצאת אתם במהלך שעות הלימודים.

<אילן שי: לתלמידים בכיתה ב' יש סייעת בהיקף יותר מצומצם, שזה מכנסה את השעות שבהן יש ארוחות של תלמידים שהם מביאים אתם מהבית; ותלמידים מכיתה ג' ומעלה, בוודאי שהמענה הוא באמצעות – גם היכולת שלהם להבחין והיכולת של הסביבה בין מוצרים שהם אלרגים לבין מוצרים שהם לא אלרגים, ויש גם את המזרק אפינפרין שהתלמידים מגיעים אתו לבית-הספר.

<אילן שי: כאשר יש הדרכה גם לגבי מניעת חשיפה וגם מתן מענה כשיש אירוע חירום.

טלי פלוסקוב: משרד הכלכלה, יש כאן מישהו?

טלי פלוסקוב: זה הרשות לעסקים קטנים ובינוניים?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יפעת קריב: זה לא רלוונטי שם בכלל.

<נעם דשא: העמדה שלנו היא קודם כול שהחוק, כמו שציין שי, לא יחול על עסקים פרטיים כמו שסוכם בהבנות.

<נעם דשא: אבל ברור שיש חשיבות בכך שיהיו המזרקים האלה, ולכן ההצעה שלנו, מה שאנחנו תומכים בו שזה יהיה וולונטרי.

<נעם דשא: כלומר, היום בתי-עסק לא יכולים לרכוש מזרקים כאלה כי מדובר במרשם.

טלי פלוסקוב: בבתי-עסק שיהיה וולונטרי?

יהודה גליק: הם לא יכולים לרכוש כי אין להם מרשם.

<נעם דשא: הם לא יכולים לרכוש את המזרקים בכלל כי הם צריכים מרשם.

<נעם דשא: החוק האמריקני, לדוגמה, הוא חוק שמאפשר רכישה, לא מחייב אותם.

<מירי כהן: נאשר את זה, נסדיר את זה.

טלי פלוסקוב: אני מתקנת אותך כבר, אני שומעת שמשרד הבריאות יאפשר רכישה גם למוסדות, לא רק לפרטיים.

<מירי כהן: נכון.

<יעל סלנט: זה צריך לבוא לידי ביטוי פה בחוק.

<נעם דשא: בסדר גמור, זה מה שאנחנו אומרים.

<נעם דשא: אנחנו תומכים בכך שיאפשרו לרכוש, אבל לא בצורה מחייבת, אלא בצורה וולונטרית.

<נעם דשא: ככה בעצם ניצור את ההזדמנות.

טלי פלוסקוב: מה שאתה אומר כרגע, שהעסקים הקטנים, שפה הייתה התנגדות שזה יהיה בחובה, שזה יהיה בצורה וולונטרית, ושייתנו להם אפשרות לרכוש.

טלי פלוסקוב: זאת עמדתכם?

<נעם דשא: כן.

יפעת קריב: זו עמדה חשובה.

יפעת קריב: זה חשוב.

יהודה גליק: שי, זה מקובל עליכם?

<שי ברמן: כן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה דקה לדבר על מושג שהשתמשתם בו, עסקים פרטיים.

טלי פלוסקוב: האם מדובר בעסקים פרטיים בכל גודל?

<נעם דשא: בהיבט הסוכנות לעסקים קטנים אנחנו כמובן מייצגים קודם כול את העסקים הקטנים והבינוניים.

טלי פלוסקוב: מה זה?

טלי פלוסקוב: מה הגודל?

<מירי כהן: מה זה?

<מירי כהן: מסעדה, למשל.

מיכאל מלכיאלי: איך נמדד קטן?

טלי פלוסקוב: אם זו מסעדה, כמה אנשים היא צריכה להכיל?

טלי פלוסקוב: לדוגמה, מה שקראתי לגבי החוק הקיים.

יהודה גליק: בית-מלון.

<נעם דשא: מסעדות באופן כללי זה בעייתי למדוד את כמות הפיות שאוכלים בהן.

<מירי כהן: למה?

<מירי כהן: כמה אפשר?

טלי פלוסקוב: אבל יש מסעדה ל-200 מקומות ויש מסעדה ל-50 מקומות.

<מירי כהן: זה דווקא יותר פשוט מאשר מקום ציבורי שמכיל 500 איש - - -

טלי פלוסקוב: הרי כשאתה נותן רישיון עסק אתה כותב כמה מקומות ישיבה המקום הזה יכול להכיל.

<מירי כהן: נכון.

<נעם דשא: אנחנו מודדים עסק קטן לא לפי כמות האנשים שאוכלים בו, אלא בעצם לפי מחזור העסקים שלו.

טלי פלוסקוב: ואנחנו יכולים למדוד את זה אחרת?

<נעם דשא: צריך לבדוק.

מיכאל מלכיאלי: פה דיברו על 150 איש, 200 איש.

<נילי חיון דיקמן: הייתי שמחה לשמוע בכל זאת מה הפרמטרים.

טלי פלוסקוב: אבל הוא מדבר שזה לא לפי אנשים, הוא אומר שזה רק לפי המחזור הכספי.

<קריאה: עשרה מיליון?

<נילי חיון דיקמן: לא, הוא לא אמר.

<קריאות: - - -

<נילי חיון דיקמן: מחזור עסקים של עד כמה?

<נעם דשא: עד 20 מיליון ש"ח.

טלי פלוסקוב: אדוני, הנציג של איגוד המסעדות, אתה יכול להקשיב לנו כאן?

<שי ברמן: כמו שאמר הנציג של משרד הכלכלה, הפרמטרים הם המחזור העסקי של העסק וכמות המועסקים, זה פחות או יותר הפרמטר של עסק קטן ובינוני.

יהודה גליק: עד מיליון שקל זה נקרא עסק קטן?

טלי פלוסקוב: אבל אנחנו לא יכולים למדוד את זה בכסף.

<שי ברמן: לכן, גם לא סתם ועדת שרים לענייני חקיקה דיברה על עסקים פרטיים.

<שי ברמן: עסקים פרטיים, כי קשה מאוד עכשיו לעשות את ההבדלה, אתם תיכנסו פה לאיזשהו לופ שקשה מאוד לצאת ממנו.

<שי ברמן: לכן, עסקים פרטיים ככה זה לא צריך להיות רשום, לא צריכים להיות חלק.

<שי ברמן: יהיה קשה מאוד למצוא איזשהו - - -

יפעת קריב: בית-מלון זה עסק פרטי?

<קריאה: בית-מלון זה עסק פרטי.

טלי פלוסקוב: בטח.

<מירי כהן: אולם שמחה.

יפעת קריב: יש עסק שהוא לא עסק פרטי?

טלי פלוסקוב: אולם שמחה, בתי-מלון, כל אלו עסקים פרטיים.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה, נציגת משרד הכלכלה.

<שי ברמן: יש בתי-מלון שהם חברות ציבוריות.

<נעמי הימיין-רייש: שני דברים.

<נעמי הימיין-רייש: אחד, העמדה של הסוכנות לעסקים קטנים היא ביחס לעסקים קטנים.

<נעמי הימיין-רייש: עסקים קטנים אלו עסקים עם עד 20 מיליון ש"ח מחזור ועד 20 עובדים; ובינוניים עד 100 מיליון ש"ח ו-100 עובדים.

<נעמי הימיין-רייש: העמדה של ועדת שרים לענייני חקיקה, שזאת עמדת הממשלה, שהממשלה מחויבת ללכת על-פיה, היא שהצעת החוק לא תחול על המגזר העסקי בכלל.

יפעת קריב: לא, לא.

<נעמי הימיין-רייש: ולכן, אני עושה פה איזושהי הבחנה בין עמדת הסוכנות לבין עמדת הממשלה.

יעל גרמן: מה?

יעל גרמן: איפה היה כתוב דבר הזה?

יהודה גליק: בהחלטה של ועדת השרים.

יפעת קריב: אבל בפעם הקודמת זה עבר.

יפעת קריב: משרד הכלכלה בפעם הקודמת אישר את זה, והגדרנו גם עסקים קטנים בינוניים שלא, ומעסק בינוני גדול כן, בתי-מלון כן.

טלי פלוסקוב: אני פשוט מקריאה.

יהודה גליק: בהחלטת ועדת השרים.

יהודה גליק: יש לך את החלטת ועדת השרים?

טלי פלוסקוב: כאן.

טלי פלוסקוב: אנחנו נקריא עכשיו.

טלי פלוסקוב: אני אקריא לכם.

<יעל סלנט: החלטת ועדת שרים בכנסת הקודמת באמת הייתה אחרת.

יהודה גליק: לא, בכנסת הזאת.

יהודה גליק: החלטת ועדת שרים הזאת.

יפעת קריב: כבר הלכנו אחורה.

טלי פלוסקוב: דקה, רבותי, קצת סבלנות.

יהודה גליק: החלטת ועדת שרים הזאת מחריגה פרטיים.

יהודה גליק: זה הוסכם.

טלי פלוסקוב: "ב.

טלי פלוסקוב: עקרונות הצעת החוק ישולבו במסגרת חקיקה קיימת.

טלי פלוסקוב: " – זה בסדר – "ג.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק לא תחול על עסקים פרטיים.

טלי פלוסקוב: ", על עסקים פרטיים.

טלי פלוסקוב: יש פה באמת - - -

<קריאות: - - -

יעל גרמן: זו פעם ראשונה שאני שומעת על זה.

מיכאל מלכיאלי: כל בתי-המלון הם פרטיים.

יפעת קריב: כל העסקים פרטיים.

<קריאה: כל המסעדות פרטיות.

מיכאל מלכיאלי: הכול פרטיים.

טלי פלוסקוב: אבל הכול פרטי, אז מה נשאר לנו?

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מוציאים את זה אז מה נשאר לנו?

יהודה גליק: זה מוסדות החינוך וחדרי אוכל של צה"ל ושל המשטרה.

מיכאל מלכיאלי: מתנ"סים, בתי-ספר, משטרה.

טלי פלוסקוב: צה"ל, משטרה, מערכת החינוך.

יפעת קריב: בפעם הקודמת – כנראה הם התבלבלו.

מיכאל מלכיאלי: זה מגוחך.

יפעת קריב: בפעם הקודמת זה היה, וכנראה היה פה איזשהו מישהו שהתבלבל, וצריך לחזור ולבדוק.

יפעת קריב: דיברו על זה שזה לא יחול על עסקים קטנים, ולא פרטיים.

יהודה גליק: הכוונה של ועדת השרים הייתה שיש - - -

טלי פלוסקוב: הוצאנו את המסמך מהוועדה, רשום פה פרטיים, צודקים.

יפעת קריב: אני יודעת, אבל אולי הם התבלבלו.

<קריאות: - - -

יהודה גליק: בסיפור של הפרטיים הם טענו שיש ועדה שעוסקת ברגולציה.

יעל גרמן: זה מוציא את כל הטעם מן החוק.

יפעת קריב: נכון.

יפעת קריב: ובפעם הקודמת הוחלט אחרת.

יעל גרמן: זאת אומרת שאם פעם הבאה תתנפח בגלל שהיא אכלה שומשום או טחינה - - -

מיכאל מלכיאלי: יגידו לה שוועדת שרים אמרו שאתה אין בעיה.

יפעת קריב: בבית-מלון, לדוגמה.

יעל גרמן: בתי-מלון ומסעדה ובתי קפה, הרי כל המקרים קרו בבתי קפה ובמסעדות.

מיכאל מלכיאלי: כל המסעדות.

יפעת קריב: באבן גבירול ב"גופרה", כשהיא מתה - - -

מיכאל מלכיאלי: גם בתי-ספר פרטיים יהיו פטורים.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: משרד הכלכלה, נעמי, בבקשה.

<נעמי הימיין-רייש: לא ידוע לי על זה שמישהו בוועדת השרים התבלבל.

<נעמי הימיין-רייש: זו הייתה החלטה שהתקבלה - -

יהודה גליק: מה?

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: רגע, לא להפריע, בבקשה.

<נעמי הימיין-רייש: - - אחרי דיון שהתנהל מול חבר הכנסת המציע, להכניס את האפשרות להחזקה וולונטרית של מזרקים.

<נעמי הימיין-רייש: זה ירחיב, יאפשר להרחיב את מעגל בתי העסק שמחזיקים את זה.

טלי פלוסקוב: זה אפשר.

<נעמי הימיין-רייש: אנחנו לא סבורים שנכון לחייב עסקים להחזיק.

טלי פלוסקוב: וולונטרית מקובל עליכם?

<נעמי הימיין-רייש: וולונטרי מקובל עלינו.

יפעת קריב: אבל זה אומר שעסקים קטנים כן, גדולים לא.

יהודה גליק: אני רוצה להסביר.

טלי פלוסקוב: גליק, כן.

יהודה גליק: הסיבה של ההסתייגות הזאת בוועדת השרים הייתה שנאמר בוועדת השרים שהוקמה ועדה בין-משרדית שנקראת הוועדה לענייני רגולציה.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

יהודה גליק: ועל-פי ההחלטה הזאת אסור לקבוע שום רגולציה על שום עסק בישראל בלי ועדת הרגולציה.

יהודה גליק: אני בכל זאת מציע שתהיה איזושהי הסכמה לגבי איזשהם גופים גדולים שיש להם בכל מקרה תיק עזרה ראשונה, שיהיה אפשר שיהיה בתוכו.

יהודה גליק: בכל מקרה, אני שמח מאוד על ההצעה שלכם על וולונטרי, וגם על ההסכמה של משרד הבריאות שבעלי עסקים יוכלו לרכוש, זה ודאי צעד בכיוון הנכון.

יהודה גליק: אם היה אפשר לכלול עסקים גדולים שמוגדרים כחוק עסקים גדולים, אין שום סיבה שבית-מלון שמגלגל 100 מיליון דולר בשנה יעלה לו 300 שקל פעם בשנתיים לא יחזיק בתוך תיק עזרה ראשונה שכבר קיים.

טלי פלוסקוב: הם לא מדברים על כסף.

יפעת קריב: הם דיברו על כסף.

יהודה גליק: הם דיברו על רגולציה.

טלי פלוסקוב: לא, הם לא דיברו על כסף.

טלי פלוסקוב: הם דיברו על זה שאנחנו מוסיפים להם שהוא עוד חייב משהו לטובת העניין.

יהודה גליק: נכון.

יהודה גליק: למרות שהכנסת לפני כמה שבועות אישרה להקים בודקה, כל מיני דברים, וזה בסדר.

טלי פלוסקוב: אנחנו מנסים להקל במקרים שאנחנו יכולים, כל הזמן מדברים על זה.

יהודה גליק: מנסים להקל עליהם, נכון.

יפעת קריב: אבל, גברתי היושבת-ראש, בלאו הכי יש תיק עזרה ראשונה, זה לא שיש פה רגולציה חדשה.

יפעת קריב: אם כן, צריך לעצור את עבודת משרד הבריאות בפיתוח של תרופות.

יפעת קריב: הלוא תיק עזרה ראשונה התקדם ממה שחוקקו לפני, לא יודעת באיזו שנה חוקקו שצריך להיות תיק עזרה ראשונה בעסקים שמגישים מזון כמו בתי-מלון.

יפעת קריב: בתוך תיק עזרה ראשונה יש תרופה חדשה מצילת חיים.

יהודה גליק: אני מציע שנקבל את זה.

טלי פלוסקוב: תראו, מה שנעשה, מה שאני מציעה, כל עוד כרגע - -

יהודה גליק: כל עוד שיש הסכמה על וולונטרי.

טלי פלוסקוב: - - כפי שהבנתי, יש הסכמה על וולונטרי, נלך על וולונטרי.

טלי פלוסקוב: מה גם שאנחנו כרגע בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: אם נצליח לשנות בזמן שעד שנגיע לשנייה ולשלישית לשנות עוד משהו אז נשנה עוד.

טלי פלוסקוב: בסדר?

יהודה גליק: מצוין.

יהודה גליק: אם זה מוסכם על כולם אז בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: עוד מישהו רוצה להתייחס?

יעל גרמן: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: ראשית, אני כמובן מקבלת את הצעתך, זאת הצעה נכונה למזער, ולפחות את זה.

יעל גרמן: ואני מציעה שמייד לאחר הקריאה הראשונה נחזיר את זה לוועדת שרים לשנות את ההחלטה ולהחיל גם את העסקים הפרטיים.

טלי פלוסקוב: את זה כבר היוזמים ייקחו.

יהודה גליק: או שננסה לעבור דרך הוועדה של הרגולציה, אני לא יודע מי שם.

יפעת קריב: במקביל.

יעל גרמן: וגם אתה חייב לשנות את ההחלטה של ועדת שרים.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: בקיצור, מה שצריך להבין פה, חבר הכנסת יהודה גליק, יש לך עוד עבודה, גם לך, וגם כמובן ליוזם השני.

טלי פלוסקוב: עוד מישהו רוצה להתייחס?

טלי פלוסקוב: כי אני רוצה להתחיל לקרוא את החוק.

<אודליה אלבו: יושבת-הראש, נמצא אתנו כאן יושב-ראש איגוד לאלרגיה ואימונולוגיה בישראל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, רק בקצרה, כי אנחנו רוצים להגיע לחוק.

<אהרון קסל: אני מתנצל שלא הייתי בתחילת הדיון, הייתי בדיון אחר שנוגע לילדים בגילאים אפס עד שלוש בנושא הזה.

<אהרון קסל: אני רק רוצה לחזק את הנושא של ההבנה בטיפול בילדים אלרגיים.

<אהרון קסל: הקבוצה היחידה שלא מוגנת בישראל בפני תגובות אלרגיות שיכולות לגרום למוות אלו הילדים הגדולים.

<אהרון קסל: לכן, אנחנו באיגוד לאלרגיה ואימונולוגיה תמכנו בזה שיהיו מזרקי אפיפן בבתי-הספר באמצעות נאמני בריאות, אנשים שיוכלו להזריק בעת הצורך ולתת הגנה רוחבית לכל הילדים שסובלים מאלרגיה זו או אחרת.

<אהרון קסל: זה הכי חשוב לנו.

<אהרון קסל: לגבי מסעדות וכו'.

<אהרון קסל: אני חושב שמקומות גדולים כמו בתי-מלון, אולמות של חתונות, צריכים להחזיק את המזרק.

<אהרון קסל: גם צריך לזכור שצריכה להיות אחריות אישית של האנשים שאלרגיים לשאת אתם את המזרק.

יפעת קריב: ברור.

יהודה גליק: גם.

טלי פלוסקוב: זה ברור.

<אהרון קסל: ובעזרת הדרכה שתינתן לכלל האוכלוסייה כל אחד ידע להפעיל את זה, ואני חושב שזה ייתן פתרון רחב לכולם.

טלי פלוסקוב: הבנתי שהאמירה של פרופ' קסל האירה פה הרבה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני רוצה רק להגיד דבר אחד, אני רוצה להגיד לכם שאפשר לדבר ואפשר להתחיל חקיקה, אז אני חושבת שהנושא די ברור.

טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה על כך שיש הסכמה פה בין הצדדים שעד היום לא הייתה.

טלי פלוסקוב: אני מאוד רוצה להתחיל להתקדם בקריאת החוק.

טלי פלוסקוב: לכן, אני אתן לכם לדבר, אבל ממש בקצרה.

יהודה גליק: אם יש הערות שיעירו תוך כדי.

טלי פלוסקוב: גם נקריא עכשיו, ונוכל גם להעיר.

יהודה גליק: נקריא את החוק.

יהודה גליק: אז בואו, חבר'ה, אני מציע שאת ההערות נשמור לתוך כדי.

<מיכל חורין: רק לגבי נאמן הבריאות במוסדות החינוך.

<אילן שי: רק לגבי נאמן הבריאות.

יפעת קריב: אבל נאמן בריאות זה לא בחקיקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מלכיאלי, אתה רוצה לדבר?

מיכאל מלכיאלי: משפט אחד לגבי היוזם יהודה.

מיכאל מלכיאלי: אני עכשיו שומע את ההבדל בין מקומות פרטיים, זה דבר שלדעתי, כמו שאת אמרת, צריך לתקן אותו.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה הדין במוסדות חינוך פרטיים?

מיכאל מלכיאלי: יש מוסדות חינוך הפטור שהם חצי חצי, ויש מוסדות שהם מקסימום פרטיים.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שהחוק צריך לחול גם עליהם.

יהודה גליק: הוא חל.

מיכאל מלכיאלי: הוא לא חל.

יהודה גליק: הם גם עסקיים.

יהודה גליק: אנחנו מדברים על פרטיים, הם מדברים על עסקיים.

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: כן, עסקים פרטיים.

טלי פלוסקוב: בבתי-ספר אין.

יפעת קריב: גברתי היושבת-ראש, רק משפט אחד בשבילך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יפעת קריב: בואו לא נעכב את החוק בגלל המגזר העסקי.

יהודה גליק: זה נכון.

טלי פלוסקוב: לא, אני רוצה להתקדם.

יפעת קריב: בחינוך בואו נעביר אותו.

טלי פלוסקוב: זה מה שאמרתי כרגע, אני רוצה להתקדם.

<אילן שי: לגבי מוסדות חינוך, זה יחול על כל מוסדות החינוך.

<אילן שי: לגבי נאמן בריאות, משרד החינוך ומשרד הבריאות ניסו לקדם את הנושא של נאמן בריאות מול ארגוני המורים, אבל לא הצלחנו בגלל התנגדות של הארגונים.

יפעת קריב: נאמן בריאות זה לא בחקיקה.

טלי פלוסקוב: זה לא בחקיקה.

טלי פלוסקוב: זה הרצוי.

<מיכל חורין: זה כן רלוונטי עניין נאמן הבריאות.

<מיכל חורין: היום אנחנו קוראים לזה אומנם נאמן בריאות, אבל כן החלטת ועדת שרים קבעה שהאחריות על ההזרקה לא תחול על עובדי הוראה.

<מיכל חורין: זאת אומרת, זה כן משהו שצריך לזכור גם כשמחילים - - -

יהודה גליק: אין אחריות לאף אחד, אין אחריות פלילית.

<מירי כהן: אין אחריות פלילית.

<מיכל חורין: לא אחריות פלילית, אלא עצם ההזרקה לא תחול על - - -

<מירי כהן: מותר להם להזריק.

טלי פלוסקוב: אז מי יזריק?

יהודה גליק: כל בית-ספר יכול לבחור.

יהודה גליק: גברתי, זאת יכולה להיות מזכירת בית-ספר, לא צריך הכשרה, ילד בכיתה ה' יודע לעשות את זה.

<קריאה: המנהל - - -

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: אם חס וחלילה, כל מורה.

טלי פלוסקוב: אני עוד פעם אומרת, חס וחלילה, אם אתה נתקע בסיטואציה שילד לידך לא מרגיש טוב, תאמין לי, המורה שיודעת שיש לה מזרק, היא לא תשאל את מה שאתם כתבתם, יש לה מזרק, היא תעשה כדי להציל את הילד.

<מיכל חורין: הנוסח של הצעת החוק היום לא קובע באופן מפורש שמורה יעשה את זה.

<נילי חיון דיקמן: נכון.

יהודה גליק: בסדר, נכון.

טלי פלוסקוב: וזה מתאים לנו וזה בסדר.

יהודה גליק: אגב, האחות ששבוע שעבר הניקה את התינוק הפלסטיני, לא כתוב בשום מקום בכללים של האחיות שאחות צריכה להניק.

טלי פלוסקוב: נכון.

<מיכל חורין: ולכן, הנוסח כמו שהוא מקובל היום.

טלי פלוסקוב: הוא מתאים לכם וזה בסדר.

טלי פלוסקוב: יפה, זהו, רבותי, אנחנו מתקדמים.

טלי פלוסקוב: שני אנשים שם בצד בקצרה.

<אהרון קסל: אני רק רוצה להעיר בהקשר הזה, שאם מורה או כל אחד הזריק בטעות מזרק אפיפן - -

יהודה גליק: לא קורה כלום.

<אהרון קסל: - - לא קורה שום דבר.

<אהרון קסל: זה נורא חשוב להבין את זה.

<אהרון קסל: ולכן, לא צריכה להיות בעיה.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: עוד מישהי?

טלי פלוסקוב: כן, גברת.

<רות דיין מדר: האוצר דיבר על כך שבעצם הוא לא צד לעניין מאחר שאין לו אחריות לעניין המימון.

<רות דיין מדר: במוסדות הרשמיים של משרד החינוך יש בעלות משותפת בין משרד החינוך סלש האוצר לבין הרשויות המקומיות, אז יש התייחסות לעניין של המימון, ולא ניתן להתעלם ממנו.

<רות דיין מדר: דבר שני זאת השאלה מי הולך לתת את המזרקים האלה אם עובדי ההוראה לא מוכנים לתת אפילו אקמול?

יהודה גליק: כל בית-ספר ימנה מישהו, זאת יכולה להיות גם מזכירה של בית-הספר, החובש, האחות.

טלי פלוסקוב: כל בית-ספר יחליט.

טלי פלוסקוב: אנחנו בחוק לא קובעים מי יזריק.

מיכאל מלכיאלי: מנהל בית-הספר.

<רות דיין מדר: אבל מי יחליט?

טלי פלוסקוב: מה זאת אומרת מי יחליט?

<קריאה: בית-הספר יעשה מה שהוא רוצה.

מיכאל מלכיאלי: מנהל בית-הספר, כמו שהוא מחליט על כל דבר.

<רות דיין מדר: מנהל בית-ספר הוא עובד הוראה, הוא יכול לתת?

<רות דיין מדר: משרד החינוך לא יכול ללכת על חקיקה בלי להגיד מי יעשה את זה לאחר מכן.

יהודה גליק: חוזר המנכ"ל יחליט על מי האחריות, זה הכול.

<רות דיין מדר: אבל הם אומרים שלא תהיה אחריות על עובד הוראה.

<מירי כהן: אחריות זה לא אומר לחייב.

יהודה גליק: אז חוזר המנכ"ל יחליט מי אחראי.

<רות דיין מדר: ארגוני המורים אומרים אפילו לא לתת אקמול.

טלי פלוסקוב: אנחנו נשאיר למנכ"ל משרד החינוך באמצעות חוזר המנכ"ל לקבוע את הדברים האלה.

<רות דיין מדר: אבל הוא צריך לדעת - - -

טלי פלוסקוב: אנחנו לא רושמים אותם בחקיקה, זה אחד.

<רות דיין מדר: אפילו אקמול מורה לא מוכנה לתת.

יהודה גליק: זה יותר פשוט מאקמול.

יפעת קריב: רות, את לוקחת את המזרק, עושה ככה.

יפעת קריב: ילד בכיתה יכול לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת שקט.

טלי פלוסקוב: יפעת, זה מיותר.

טלי פלוסקוב: קבענו שמנכ"ל משרד החינוך באמצעות חוזר המנכ"ל יקבע מי יזריק.

יהודה גליק: יחליט.

יהודה גליק: שהוא ינהל את המשא-ומתן עם ארגוני המורים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<רות דיין מדר: מי מבחינת הסתדרות המורים – המזכירה היא זאת שתזריק?

טלי פלוסקוב: תשאירי להם.

טלי פלוסקוב: למה את נכנסת לזה?

יהודה גליק: הוא ינהל את המשא-ומתן.

טלי פלוסקוב: למה את נכנסת לזה?

<רות דיין מדר: מה זה מה?

<רות דיין מדר: אני רוצה להבין מי יוכל לתת אחר כך בסופו של יום - - -

טלי פלוסקוב: אז אמרתי.

יעל גרמן: החוק לא קובע בכל - - - ואנחנו לא הולכים לחוקק את זה, וגמרנו, הלאה, מה זה?

יעל גרמן: די.

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: מי שעכשיו ידבר בשלושה קולות יצא החוצה.

<רות דיין מדר: זה לא יהיה בחוק, אז שמשרד החינוך עכשיו יגיד מי הוא חושב שיעשה את זה במערכת החינוך.

טלי פלוסקוב: אז כבר קבענו שמנכ"ל משרד החינוך יקבע באמצעות חוזר המנכ"ל מי יבצע את זה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, משרד הבריאות.

<נילי חיון דיקמן: אני רוצה להציע את המודל שקיים כבר היום בחקיקה של חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים שהזכרתם קודם.

<נילי חיון דיקמן: שם לא מצוין מי יעשה שימוש.

<נילי חיון דיקמן: הכוונה היא להנגיש את המוצר, שיהיה שם.

יהודה גליק: נכון.

<נילי חיון דיקמן: כשילד במצוקה, מתקשרים למד"א, מד"א מציע להזריק את המזרק הזה, והוא יהיה באזור.

<נילי חיון דיקמן: יכול להיות הורה, יכול להיות מדריך, יכול להיות אח בוגר.

טלי פלוסקוב: נכון.

יהודה גליק: תלמיד מכיתה י"ב.

<מירי כהן: נכון.

טלי פלוסקוב: אין ויכוח.

<נילי חיון דיקמן: יכולה להיות מורה שמספיק אכפת לה.

<נילי חיון דיקמן: כל אחד מאלה יכול לגשת ולקחת את המזרק.

יהודה גליק: המאבטח של בית-הספר.

יהודה גליק: יכול להיות 1,001 אנשים.

יהודה גליק: כל מי שמוכן באותו רגע.

יפעת קריב: כל מי שמוכן להציל חיים.

<מירי כהן: נכון.

טלי פלוסקוב: אני אבקש התייחסות נוספת למרכז השלטון המקומי.

טלי פלוסקוב: כפי ששמעתם, אני הייתי ראשת רשות, אני יודעת מה זה להוציא סכום כזה להצלת הילד, ואני לא מאמינה שיימצא ראש עיר שלא ימצא תקציב כל כך קטן כדי לפתור את הבעיה הזאת.

יהודה גליק: 300 שקל פעם בשנתיים.

<רות דיין מדר: לא דובר על תקציב.

טלי פלוסקוב: לא צריך את האוצר ואת המיליונים כאן.

<רות דיין מדר: קודם כול, המבנים הם בבעלות משותפת עם האוצר, אז הם מחויבים לבצע את זה, וזה לא עניין של הוועדה, הם מחויבים, נקודה.

<רות דיין מדר: יש חקיקה מסודרת בעניין.

<רות דיין מדר: אבל מעבר לזה, הרשויות המקומיות תקננה, ואז משרד החינוך יגיד אסור, כי יוצאים מכתבים שאומרים שאסור אפילו לתת אקמול לילד בבית-ספר.

<מיכל חורין: זה לא משרד החינוך, זה ארגוני המורים.

<מיכל חורין: זה לא משרד החינוך.

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: נראה לי שאת נכנסת, גב', לדברים - - -

<רות דיין מדר: לא צריך משחקי מילים.

<רות דיין מדר: היום במערכת החינוך למורה אסור לתת אקמול, אז שהרשויות המקומיות - - -

יפעת קריב: אבל היא קיבלה תשובה.

יהודה גליק: בואו נעבור להקראה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: סיימנו, רבותי.

<רות דיין מדר: הרשויות המקומיות תהיינה אחראיות ותקננה, אבל לא יהיה לזה שימוש שם.

<רות דיין מדר: יבקשו מהתלמיד להזריק - - -

טלי פלוסקוב: גברתי, הבנו את עמדתכם.

טלי פלוסקוב: עכשיו נכנס לחוק ונתחיל לשמוע את הסעיפים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני אבקש מהיועצת המשפטית להתחיל בקריאת החוק סעיף סעיף.

טלי פלוסקוב: אם יש הערות, כמובן שאתן לכם להתייחס כדי שאני מקווה מאוד שנגיע להבנות.

<יעל סלנט: אנחנו מסתכלים על הצעת החוק של חבר הכנסת יהודה גליק כבסיס.

<יעל סלנט: לא עיבדנו את ההצעה, אבל יש הערות שקיבלנו גם ממשרד הבריאות, ואני מבינה שיש גם הערות למשרד החינוך, אז נתקדם סעיף סעיף, ונראה מה נצטרך להשלים אחר כך.

<יעל סלנט: הסעיף הראשון הוא סעיף הגדרות.

יהודה גליק: קודם כול, הצעתי להחליף את השם למכשיר מזרק אוטומטי, בלי להגיד את השם.

<נילי חיון דיקמן: המונח אפינפרין זה שם החומר הפעיל.

יהודה גליק: אה, זה לא השם של החברה?

<נילי חיון דיקמן: לכן, זה לא מכוון לנושא הספציפי.

<קריאה: זה לא שם מסחרי.

יהודה גליק: אז לא אפיפן, זה אפינפרין.

יהודה גליק: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שקט, רק מי שירצה להתייחס, אני אראה שרוצים.

<יעל סלנט: בעצם אני מבינה שאת ההגדרה "בית אוכל" אנחנו הולכים להוריד לאור זאת שהחלטנו שההצעה לא תחול על עסקים פרטיים.

<יעל סלנט: אחרי זה נראה איך אנחנו כן מנסחים איזושהי הוראה שמתגברת על פקודת הרוקחים.

<יעל סלנט: יכול להיות שנצטרך לדבר על זה אחרי זה כדי להבין איך אנחנו בדיוק עושים את זה.

<יעל סלנט: אז את ההגדרה "בית אוכל" אני מורידה.

יהודה גליק: אולי באמת בית אוכל ציבורי.

<קריאה: אל תורידי כי יש הסכמה שזה יהיה וולונטרי.

יהודה גליק: וולונטרי, נכון.

יהודה גליק: יש הסכמה לוולונטרי.

<יעל סלנט: אנחנו צריכים לראות איך עושים את זה בנוסח, כי כרגע החוק מדבר על חובה של מחזיק בבית אוכל להחזיק.

<יעל סלנט: אז אם אנחנו מגדירים בית אוכל, זה צריך להיות חובה.

יהודה גליק: אבל אנחנו קוראים בית אוכל, ולגבי בתי אוכל פרטיים מכניסים את הסעיף של וולונטרי.

<שי ברמן: צריך להוריד את בית האוכל.

טלי פלוסקוב: מה עם בית אוכל של צה"ל?

טלי פלוסקוב: בית אוכל של המשטרה?

<קריאות: - - -

<ליאור יהושע: החוק לא חל עליהם.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא מדברים על פרטיים.

<שי ברמן: צריך להגדיר את זה בהגדרה, כי בית אוכל בהגדרה שלו בחוק מתכוון למסעדות.

יהודה גליק: אז בית אוכל ציבורי.

טלי פלוסקוב: אנחנו ניתן ליועצת המשפטית לקבל פה החלטה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<יעל סלנט: אני חושבת שאנחנו נשב פשוט עם כל הגורמים הרלוונטיים, עם משרד הבריאות, ואני חושבת שגם כדאי שנשב עם הצבא, כדי להבין איך בדיוק צריך להגדיר את ההסכמות.

<יעל סלנט: ואני חושבת שגם נצטרך איזשהו תיקון עקיף לפקודת הרוקחים.

<יעל סלנט: אני לא יודעת איך משרד הבריאות יחשוב על לעשות את זה, אבל אני חושבת שכדאי שנתכנס ונגיע לנוסח מוסכם, ונבוא אתו לוועדה ונציג אותו בפני הוועדה כנוסח קצת יותר מגובש.

<יעל סלנט: כי זה מאוד מאוד ראשוני, גם ההסכמות שעלו פה בוועדה הן די חדשות, אני חייבת להגיד, לא הצלחנו להגיע אליהן מחוץ לוועדה.

<יעל סלנט: פה אני אעיר שהכוונה היא שבעצם הצעת החוק תחול על כל מוסדות החינוך, לא משנה בבעלות מי הם, גם על גני ילדים, והשאלה שעלתה, שהעלינו לפני הדיון בוועדה - - -

טלי פלוסקוב: אוניברסיטאות גם?

<יעל סלנט: אוניברסיטאות כרגע לא מוגדרות פה בהצעת החוק.

<קריאה: למה לא?

<מאיה ניר אליעז: מה עם מעונות יום?

<מאיה ניר אליעז: מעונות פרטיים.

<יעל סלנט: לגבי מעונות יום אני אשמח שנקבל את העמדה המקצועית של משרד הבריאות, כי אני מבינה שהתכשיר מיועד לילדים החל ממשקל מסוים, ולכן צריך לבדוק האם זה באמת רלוונטי גם למעונות היום.

יהודה גליק: לא, עדיף שנשאיר גני ילדים.

יהודה גליק: גני ילדים זה מספיק.

טלי פלוסקוב: כן, משרד הבריאות.

<מלי אלעני: במעונות היום אנחנו מקבלים מזרקים לילדים.

<מלי אלעני: אנחנו קולטים ילדים עם אלרגיות, ורופאים שולחים אלינו את אותם ילדים עם מסמכים רפואיים שמתריעים על מצב של סכנת חיים אם לא יקבלו את הזריקה, אם לא יזריקו להם.

<מלי אלעני: אנחנו מקבלים הדרכות, ונותנים הדרכות לצוותים שלנו, להורים, לכל מי שבא בקשר עם הילד.

<מלי אלעני: והמזרקים נמצאים אצלנו במעונות.

<נילי חיון דיקמן: מעונות יום שיקומיים?

<נילי חיון דיקמן: רגילים?

יהודה גליק: פרופ', המזרק של ה-0.3 מתאים גם לתינוקות?

<אהרון קסל: לא, יש יותר קטן.

טלי פלוסקוב: היו שני מינונים.

יהודה גליק: המינון הקטן מתאים גם לתינוקות?

<מירי כהן: 0.15 מיועד לגילאים האלה.

יהודה גליק: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אנחנו שמחים מאוד לשמוע.

טלי פלוסקוב: כן, גב'.

<ולרי זילכה: צריך לבדוק בעניין הזה, אם אתם מדברים על כל המוסדות, לגבי מוסדות של פעוטות שהם כפופים גם למשרד הרווחה.

<ולרי זילכה: למשל, מעונות יום שיקומיים, אם אפשר לקבל את העמדה שלהם ולראות אם זה מתאים גם לעניין הזה.

<ולרי זילכה: כי יש שם ממילא ערכה של עזרה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: ממשיכים?

<מיכל חורין: רק לגבי השינוי של ההגדרה הזאת, שזה יכלול את כל מוסדות החינוך.

<מיכל חורין: שלחנו נוסח אחר להגדרת מוסד חינוך באופן שיכלול את כל מוסדות החינוך בלי קשר לבעלות שלהם ולסוג הפיקוח.

<מיכל חורין: את רוצה שאני אקריא את זה עכשיו?

<יעל סלנט: בעצם התכוונו שזה יחול על כל מוסדות החינוך, כולל חניכות נוער, כמובן.

<יעל סלנט: אני רק לא מבינה את עמדת משרד הבריאות, כי הבנתי לפני הדיון שזה לא רלוונטי לתינוקות, ועכשיו אנחנו שומעים משהו קצת אחר.

<נילי חיון דיקמן: כן.

<נילי חיון דיקמן: המשכנו להתייעץ.

<יעל סלנט: אוקיי.

<נילי חיון דיקמן: עסקנו בזה בהמשך לשאלה של יעל היום בבוקר, והרופאים, אנשי הרפואה אומרים שבמצבים של תינוקות גם אפשר לתת את המינון של ילדים, הנה, גם פרופ' קסל אמר את זה.

<מירי כהן: לא חשבו על זה.

<אהרון קסל: ואין שום בעיה בתינוקות.

טלי פלוסקוב: מצוין.

<נילי חיון דיקמן: זאת ללא התייחסות למשקל התינוק.

<מירי כהן: גם השכלה גבוהה.

<יעל סלנט: יש כאן נציג של המל"ג?

<מירי כהן: חשוב שיהיה.

<מירי כהן: אין סיבה שלא.

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: משרד החינוך פה.

<מיכל חורין: זהו, משרד החינוך.

<מיכל חורין: אבל בגלל שמראש הנוסח לא כלל את המוסדות להשכלה גבוהה, אין לנו עמדה שלהם לגבי זה.

<מירי כהן: אז לא חשבו על זה.

טלי פלוסקוב: אז נבקש להכין אותה לדיון הבא.

<יעל סלנט: לקראת הדיון הבא.

<אילן שי: צריך לזמן את המל"ג.

<מיכל חורין: אבל צריך יהיה לזמן אותם, ואנחנו נשיג את העמדה שלהם, בגלל שמראש זה לא היה בנוסח.

טלי פלוסקוב: נעשה את זה.

יהודה גליק: מה שכן, רוב בתי המזון במוסדות להשכלה גבוהה הם פרטיים עסקיים, אז ממילא בתי המזון - - -

<מיכל חורין: כן, אבל אם אנחנו כוללים את המוסד עצמו - - -

יהודה גליק: את המוסדות, את האוניברסיטה עצמה, הבנתי.

יהודה גליק: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים עוד פעם מהיועצת המשפטית להמשיך.

<יעל סלנט: בעצם, כמו שציינו קודם, אנחנו מדברים על כל מוסדות החינוך.

<יעל סלנט: משרד החינוך העביר לנו כאן איזושהי הגדרה: מוסד חינוך רשמי כהגדרתו בחוק לימוד חובה, בית-ספר או גן ילדים שבו לומדים ומתחנכים באופן שיטתי תלמידים, שניתן בו חינוך גן ילדים, חינוך יסודי, חינוך על יסודי או חינוך מיוחד ושחלה עליו חובת רישוי לפי חוק הפיקוח על בתי-ספר; ומוסד חינוך תרבותי ייחודי כהגדרתו בחוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים; ובתי-הספר המקצועיים לפי חוק החניכות, שזה גם בתי-ספר של משרד החינוך, אבל גם בתי-ספר של משרד הכלכלה, משרד העבודה כבר.

<יעל סלנט: ואנחנו אומרים בעצם שנחיל את זה גם על מעונות יום וגם על פרטיים.

<מיכל חורין: אבל זה לא נכנס להגדרה שלנו מעונות יום.

<יעל סלנט: נכון, נחיל את זה גם על מעונות יום פרטיים וגם על מעונות יום של משרד הכלכלה, ונבדוק איך בדיוק לנסח את זה.

<ולרי זילכה: ומעונות יום של משרד הרווחה.

<יעל סלנט: כן.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: תרשמי גם משרד הרווחה.

<ולרי זילכה: זה עבודה וזה רווחה.

טלי פלוסקוב: גם משרד הרווחה, יש פה?

<אלעד גונן: אני פה.

יהודה גליק: ממשרד הרווחה פה.

טלי פלוסקוב: אה, אתה פה.

<אלעד גונן: ממשרד העבודה.

טלי פלוסקוב: העבודה.

טלי פלוסקוב: לא, אנחנו מדברים על הרווחה.

<אלעד גונן: אוחדנו.

טלי פלוסקוב: אפשר להמשיך?

<יעל סלנט: בסדר, אז נבוא עם הגדרה מסודרת לקראת הפעם הבאה.

<יעל סלנט: השר מוגדר פה בהצעת החוק כשר הבריאות, ואני מבינה שיש כל מיני הסתייגויות לעניין הזה.

<נילי חיון דיקמן: ההסתייגות המרכזית שלנו היא בהיבט של הפיקוח.

<נילי חיון דיקמן: היות שאנחנו לא הגוף הטבעי ביותר לפקח על בתי-הספר, אלא באמת משרד החינוך, אז כל ההיבט הרפואי, כמובן, אין לנו שום התנגדות שיהיה השר האחראי.

<נילי חיון דיקמן: אבל בהיבט של הבדיקה של בתי-הספר והמימוש של חובת ההצבה בבתי-הספר ובמוסדות החינוך נראה לנו ראוי שמשרד החינוך או גוף אחר.

<מירי כהן: כמו בתיק עזרה ראשונה.

יהודה גליק: בכל מוסד.

טלי פלוסקוב: מה משרד החינוך אומר?

<מיכל חורין: דווקא לגבי הפיקוח, לנו יש בעיה, אין לנו כוח אדם שיעשה את זה.

<מירי כהן: כמו תיק עזרה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יש לכם תיק עזרה ראשונה?

<מירי כהן: עזרה ראשונה שבאחריות שלהם.

טלי פלוסקוב: באחריות של מי תיק עזרה ראשונה?

<מירי כהן: משרד החינוך.

<יעל סלנט: מבחינת משרד הבריאות הבנתי בדיונים המקדימים שהפיקוח הוא משהו די בסיסי.

<יעל סלנט: כלומר, לקחת את המזרק, לראות שהוא לא פג תוקף, ולראות שהאריזה שלו שלמה, כלומר, משהו די בסיסי.

<יעל סלנט: השאלה היא האם אותם מפקחים של משרד החינוך שנמצאים ממילא בבתי-הספר יכולים?

<מיכל חורין: אבל זה שונה.

<מיכל חורין: תיק עזרה ראשונה הוא שונה מהמזרק.

<עירית ליבנה: זה שונה, אין עוד דברים לתוקף.

<עירית ליבנה: זה למגיש עזרה ראשונה, דברים שאין להם ברות תוקף.

<מירי כהן: נו, אז מה?

<אהרון קסל: רק שיבדוק תאריך?

<מירי כהן: נכון, אין סיבה שלא.

<עירית ליבנה: לא בודקים, לא.

<עירית ליבנה: אין.

טלי פלוסקוב: רגע, רבותי, לא להפריע.

טלי פלוסקוב: תנו לנו לשמוע, בבקשה.

<עירית ליבנה: אין בדיקה, כיוון שכיום לציוד שקיים בבית-ספר אין תוקף, כי זה פדים, זה תחבושות, זה כל מה שמותר למגיש עזרה ראשונה.

<עירית ליבנה: פה אנחנו מדברים על מוצר שיש לו פגות של תוקף.

טלי פלוסקוב: פעם בשנתיים.

טלי פלוסקוב: כמה הוא פג תוקף?

<אודי קלינר: שנה וחצי.

<מירי כהן: שנה וחצי.

<עירית ליבנה: וזה לא יכול להיבדק על-ידי – אין, אין בדיקה היום.

<עירית ליבנה: ולכן אנחנו חושבים, תתקנו אותי, שהבדיקה עצמה של תוקף של המזרק צריכה להיות על-ידי איש מקצועי מתחום הבריאות ולא איש חינוך.

טלי פלוסקוב: אני מבינה, משרד הבריאות, שהבדיקה היא רק להוציא ולהסתכל על התאריך.

<אודי קלינר: זה לא שונה מקוטג' בסופר.

<מירי כהן: נכון.

<מירי כהן: לא צריך רופא.

יהודה גליק: בתחילת שנת הלימודים כל מנהל בית-ספר יבדוק.

טלי פלוסקוב: אז על מה אנחנו מדברים?

<נילי חיון דיקמן: הוויכוח הוא מינימלי, אני מציעה שנדון בזה בין משרדי הממשלה.

טלי פלוסקוב: אני מקבלת את ההצעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסגור ביניכם מי לוקח, אבל זאת באמת אחריות כל כך מינימלית שחבל להיתקע על זה.

<מירי כהן: כל מי שיודע לקרוא.

טלי פלוסקוב: תגיעו לזה עד הדיון הבא.

<יעל סלנט: לקראת הדיון הבא.

<יעל סלנט: יש פה כמה משרדים נוספים.

<יעל סלנט: בעצם אם משרד החינוך מפקח, הוא יכול לפקח רק על אותם מוסדות שהם שלו, אבל יש כאן גם מוסדות שהם של משרד הרווחה, של משרד העבודה.

יהודה גליק: כל משרד יפקח על שלו.

יהודה גליק: הקרפ"ר יבדוק בבסיסי צה"ל, וכל מקום במקום שלו.

טלי פלוסקוב: מה שסוכם כעת, אני אבקש מכל המשרדים שהנושא שייך אליהם להגיע, כפי שהציעו ממשרד הבריאות, להבנה ביניכם ולהציג לנו את זה בדיון הבא.

טלי פלוסקוב: בסדר?

טלי פלוסקוב: מתקדמים.

יהודה גליק: תודה.

<יעל סלנט: אנחנו מדברים על סעיף 2 – בעצם אנחנו מורידים פה את "בית אוכל", כי זה חובה.

<יעל סלנט: גם כאן היו הערות של משרד הבריאות, כי אני מבינה שבעצם יש שני מינונים של תכשיר: מינון אחד שמתאים למשקלים מסוימים; ומינון שמתאים למבוגרים.

<יעל סלנט: ובעצם, צריך לראות איך מבחינת הנוסח אנחנו משקפים את זה שבמוסדות שבהם יש תלמידים שהם בגילאים שצריך רק את התכשיר – אני לא יודעת, אתם רוצים להסביר?

<נילי חיון דיקמן: הצענו שבמוסדות שבהם באופן מובהק יש רק ילדים מעל משקל מסוים, כלומר, ילדים בוגרים - -

יפעת קריב: המשקל הוא 30 קילוגרם.

<קריאה: 30 קילו, אין הרבה ילדים כאלה.

יפעת קריב: 30 קילו, בכיתה א' אתה שוקל יותר מ-30 קילו.

<נילי חיון דיקמן: - - אז אין צורך שיחזיקו מינון של ילדים, כמובן, זאת הוצאה מיותרת.

<נילי חיון דיקמן: והפוך, במוסדות שבאופן מובהק אין בהם ילדים גדולים יותר, ואז בגני הילדים, למשל, אפשר להחזיק אך ורק מינון שמתאים להם.

יפעת קריב: אז 30 זה המשקל.

<יעל סלנט: נראה איך להגיע פה לנוסח.

<נילי חיון דיקמן: כמובן שבמוסדות שיש בהם שני סוגי הילדים צריך להחזיק את שני המזרקים.

טלי פלוסקוב: זה כשאתם כבר מוציאים אפשרות לרכישה, אז בטח אתם צריכים להתאים את זה למוסד שרוכש את זה, אם זה גני ילדים זה ככה.

<מירי כהן: לא הולכים להכביד על אף אחד כשאין צורך.

<יעל סלנט: אז נשב אחרי זה עם נילי ונראה איך אנחנו בדיוק מנסחים את זה בצורה כזאת שתתאים.

<אהרון קסל: ומה עם בתי אוכל שיכולים להיות שם גם קטנים וגם גדולים?

<יעל סלנט: על זה היה דיון מאוד ארוך קודם, ובעצם העמדה שנשמעה פה, החלטת הוועדה שלא תהיה חובה על בתי אוכל להחזיק.

יהודה גליק: לא, יש פה בתי אוכל של ציבוריים שלא קשורים לעסקים, בתי אוכל של המשטרה, של הצבא.

טלי פלוסקוב: שיש שם גם ילדים קטנים.

יהודה גליק: אני מניח שבזה של הצבא לא צריך את המינון של הילדים הקטנים.

<שי ברמן: אבל, חבר הכנסת גליק, ההגדרה בחוק של בית אוכל, כפי שהיא באה לידי ביטוי פה מדברת על מסעדות.

יהודה גליק: לכן אמרנו שנתאם את זה לבתי אוכל ציבוריים.

יהודה גליק: אנחנו מקבלים על עצמנו בינתיים את החלטת ועדת השרים.

יהודה גליק: אל תדאג, שי, התחייבנו לקבל.

טלי פלוסקוב: אנחנו דנים רק על ציבוריים.

יהודה גליק: אנחנו דנים בבתי אוכל ציבוריים.

<נילי חיון דיקמן: ההערה נכונה במובן זה שככל שמוטלת חובה על מוסד שיש בו גם ילדים וגם מבוגרים הוא צריך להחזיק את שני המינונים.

יהודה גליק: את שניהם.

טלי פלוסקוב: נכון.

יהודה גליק: אבל רוב המקומות הם או זה או זה.

<יעל סלנט: באמת בגלל שיש פה כל מיני מורכבויות שגם עלו תוך כדי הדיון נשב אחרי זה, אחרי הוועדה, בצורה מסודרת ונעגן את כל ההערות של כולם.

<מאיה ניר אליעז: אם יורשה לי להפנות שאלה לפרופ' קסל בנוגע לשני מזרקים, נשיאה של שני מזרקים.

<מאיה ניר אליעז: כי אני יודעת שמי שאלרגי אמור לשאת עמו שני מזרקים ולא אחד, גם מהסיבה שלעתים אחד לא מספיק וגם מהסיבה שלעתים אחד לא עובד.

<מאיה ניר אליעז: האם זה משהו שנראה נכון בכלל להתייחס אליו בחוק?

<אהרון קסל: זה נכון.

<אהרון קסל: ההמלצה שלנו היא תמיד להחזיק שני מזרקים.

<אהרון קסל: אנחנו פחות פוחדים שזה לא יפעל, אלא יש אחוז מסוים שלא מגיבים לטיפול במזרק הראשון, ותוך חמש עשר דקות צריך לתת להם מזרק שני.

<אהרון קסל: והיום גם המזרקים נמכרים בזוגות.

טלי פלוסקוב: אני גם שמעתי שלחיילים גם נותנים שני מזרקים לכל אחד.

<אהרון קסל: כן, ההמלצה שלנו היא להחזיק שניים.

<מאיה ניר אליעז: ובחוק בעצם מנוסח מזרק אחד בכל מינון.

טלי פלוסקוב: משרד הבריאות, כן.

<נילי חיון דיקמן: קודם כול, אנחנו מבינים שברוב המקרים כן מספיק מזרק אחד, ולכן הכבדה נוספת של מזרק נוסף היא משמעותית.

יהודה גליק: אני מסכים.

<נילי חיון דיקמן: וגם היות שאנחנו מדברים על כך שאתה כבר בעת ההזרקה כבר מזמין שירותי מד"א - -

<מירי כהן: חייב.

<נילי חיון דיקמן: - - אז אנחנו מבינים ומצפים שמד"א יגיע בזמן עבור המזרק השני.

טלי פלוסקוב: כן, צודקת.

יהודה גליק: צודקים, נכון.

<נילי חיון דיקמן: ולכן, אנחנו לא רואים את הצורך כרגע נכון להיום לחייב שני מזרקים מכל מינון.

טלי פלוסקוב: מקובל.

יהודה גליק: אז יצא שזה יהיה ארבעה מזרקים.

יהודה גליק: תודה.

טלי פלוסקוב: מקובל.

טלי פלוסקוב: ממשיכים.

יהודה גליק: לא הורדנו את בית האוכל, אמרנו שנגדיר בית אוכל ציבורי באיזשהו אופן.

<שי ברמן: אבל אי-אפשר להגדיר את זה, חבר הכנסת גליק.

יהודה גליק: אפשר להגדיר בית אוכל ציבורי, חדר אוכל של - - -

<שי ברמן: אין דבר כזה בית אוכל ציבורי.

<שי ברמן: אין הגדרה - - -

יהודה גליק: אין חדר אוכל?

<שי ברמן: אין הגדרה.

<שי ברמן: ההגדרה בחוק, אתם - - -

יהודה גליק: אז נתקן את זה.

יהודה גליק: נתקן את ההגדרה שהיא תתאים.

יהודה גליק: אל תדאג.

יהודה גליק: לא תכעס.

<שי ברמן: לא כועס.

<שי ברמן: אני דואג - - -

טלי פלוסקוב: קודם כול, יש פה יועצים משפטיים, יש פה משרדי ממשלה, תאמין לי שגם שומרים על האינטרסים שלך.

יהודה גליק: אני לא רוצה שיופיע רק מוסדות ציבוריים, יש פה עוד - - -

טלי פלוסקוב: אנחנו שומרים גם על ההערה שקיבלנו מוועדת השרים, וזה התיאום, אנחנו לא עובדים פה בניגוד למה שנאמר שם.

טלי פלוסקוב: ושוב אני אומרת, יש פה אנשים שגם שומרים על האינטרסים שלכם.

<שי ברמן: כן, אבל זה צריך לבוא לידי ביטוי בחוק.

<יעל סלנט: זה יבוא.

<יעל סלנט: אנחנו עוד עובדים על זה.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו עובדים על זה.

יהודה גליק: זה יבוא, בשביל זה יש יועצת משפטית.

טלי פלוסקוב: קודם כול ניקח בחשבון שזו עבודה ראשונית לחלוטין, שמתם לב.

טלי פלוסקוב: יש פה עוד הרבה דברים שצריכים לשנות.

טלי פלוסקוב: ולכן, בואו נתקדם.

טלי פלוסקוב: הבנו את העקרונות, בואו נתקדם.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יהודה גליק: גם פה צריך להוסיף שמינונים המיועדים למבוגרים ולילד בהתאם למוסד.

<מירי כהן: כן.

<יעל סלנט: ודאי, נתקן את זה.

יהודה גליק: צה"ל לא צריך להחזיק לילדים קטנים, ובגני ילדים לא צריך להחזיק למבוגרים.

<יעל סלנט: ודאי.

<שי ברמן: את זה אפשר להוריד?

יהודה גליק: למה?

טלי פלוסקוב: סועדים.

טלי פלוסקוב: זה לא בית אוכל.

יהודה גליק: בתי אוכל, חדרי אוכל, מה אכפת לך שחדר אוכל של צבא ומשטרה יחזיקו בזה?

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: רבותי, הילד שהביא אוכל מהבית והוא אוכל עכשיו בבית-הספר, זה מה?

טלי פלוסקוב: זה בית אוכל?

יהודה גליק: מה מפריע לך?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: אבל הוא אוכל משהו שהוא הביא, ולך תדע מה יכול לקרות.

<שי ברמן: אבל בית אוכל בהגדרת החוק מתייחס - - -

יהודה גליק: אז נשנה את ההגדרה, אמרנו את זה שש פעמים, יו.

יפעת קריב: האם נוסיף את המילה צה"ל לחוק?

יהודה גליק: הוא מופיע אחרי זה.

<יעל סלנט: כרגע יש איזשהו סעיף תחולה, אבל סעיף התחולה הזה לא יכול להישאר כמו שהוא.

טלי פלוסקוב: ממשיכים.

יהודה גליק: הלאה, בואו נתקדם.

טלי פלוסקוב: הבנו.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להגיב ככה לבית אוכל.

יפעת קריב: כל פעם.

יהודה גליק: כן, כל פעם.

<רוני ארדיטי: זה כמו המן הרשע כל פעם.

טלי פלוסקוב: כן, התרגלתי, הבנתי.

<יעל סלנט: אני אסביר.

<יעל סלנט: בעצם היום ניפוק של תכשיר לפי מרשם נעשה לאדם בודד לפי מרשם שהוא נותן.

<יעל סלנט: בהתייעצות פנימית עם משרד הבריאות הוחלט לאפשר בעצם ניפוק גם ישירות מבתי המסחר לתרופות על-פי איזשהו – תכף נראה – תצהיר של המחזיק באותו מקום, ובעצם לא רק ישירות מבית המרקחת, כדי להקל על כל התהליך.

<נילי חיון דיקמן: אנחנו מצטרפים לנוסח שיעל הציעה.

<נילי חיון דיקמן: זה בעצם יאפשר גם רכישה וולונטרית או לא וולונטרית על-ידי גורמים שהם מפעילים בתי אוכל או מקומות אחרים, כך שהם יוכלו לרכוש את זה ללא מרשם רופא.

<נילי חיון דיקמן: דבר נוסף, אנחנו גם רוצים לאפשר באמת רכישה מבית מסחר לתרופות – שהוא גורם סיטונאי למקרים שבהם צריכים לרכוש כמות גדולה, כמו למשל רשות מקומית או בית אוכל – שרוצה לפזר את המוצרים בין כמה נקודות, וגם זה יאפשר הוזלה מסוימת של המחיר, כי הם יקבלו מחיר סיטונאי ולא קמעונאי.

טלי פלוסקוב: יפה, מצוין.

<יעל סלנט: רק צריך לראות שבאמת הנוסח הזה משקף את האפשרות לנפק גם באותם מצבים שבהם אין חובה להחזיק.

<יעל סלנט: אני לא בטוחה שזה מה שהנוסח אומר כמו שהוא עכשיו, אבל נשב על זה.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: תכינו לנו את זה לדיון הבא.

<אלעד גונן: הערה קטנה.

<אלעד גונן: בסעיף 3, לפי הנוסח שקיים אצלי, כתוב: "ולא יעבירם לידי אחר או יעשה בהם שימוש שלא לצורך הצבת התכשיר כנדרש לפי חוק זה.

<אלעד גונן: " אז כפי שציינתם יש רכישה על-פי סעיף 4 של הצעת החוק, אבל אותו מחזיק או מפעיל יכול להיות גם אדם שיש לו ילד אלרגני בבית, לא יעבירם לידי אחר, יתייחס רק לרכישה בהתאם לסעיף 4.

טלי פלוסקוב: נכון.

<אלעד גונן: רק אדם שמחזיק, שקונה בהתאם לתצהיר, רק הוא לא יעבירם.

<אלעד גונן: מחזיק ומפעיל יכול להיות בשני כובעים.

<נילי חיון דיקמן: לא.

<נילי חיון דיקמן: מטופל צריך לרכוש באופן רגיל לפי מרשם רופא בבית מרקחת.

<אלעד גונן: אז מחזיק יכול להיות מטופל?

<נילי חיון דיקמן: לא.

<נילי חיון דיקמן: מטופלים רוכשים היום לפי הסיטואציה הרגילה.

<אלעד גונן: זה מה שאני אומר.

<אלעד גונן: שמדובר, ככל שרכש על סמך תצהיר.

טלי פלוסקוב: מה שבעצם הוא טוען, שבן-אדם שקונה באופן פרטי לא ניקח עליו אחריות אם הוא מעביר למישהו או לא מעביר למישהו.

<אלעד גונן: למרות שהוא מחזיק רפואית.

<נילי חיון דיקמן: כן, אבל הוא לא ייפול להגדרה של מחזיק או מפעיל של בית אוכל או מוסד חינוך.

<נילי חיון דיקמן: הוא צריך להיות בעל עסק שחייב להחזיק בצורה וולונטרית בלבד, רק לו אנחנו מאפשרים לרכוש ללא מרשם רופא.

<יעל סלנט: זה ברור שהאחזקה היא לפי החוק הזה ושהאיסור להעביר לאחר היא למי שרכש לפי החוק הזה.

<אלעד גונן: בהתאם לסעיף 4.

טלי פלוסקוב: בהתאם לסעיף 4.

יהודה גליק: תתקדמו.

<אלעד גונן: הערה.

<אלעד גונן: בעצם אם אני מבין נכון ממה שנאמר פה קודם, אז צריך להחזיק מכשיר אפינפרין אחד.

<אלעד גונן: אם רק לאחר שפג תוקפם הוא מחליף אותם אז יש תקופה של ריק.

<אלעד גונן: ולכן, הייתי אולי חושב לכתוב פה שהרי יש בדיקה תקופתית אחת לשלושה חודשים, ככל שבבדיקה התקופתית הוא רואה שהמהלך שלושת החודשים הקרובים זה עומד לפוג, הוא יצטרך לרכוש את התכשיר בטרם יפוג תוקפו.

<נילי חיון דיקמן: מקובל עלינו.

טלי פלוסקוב: מקובל.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: ממשיכים.

טלי פלוסקוב: כן, אתם תמיד עושים תיעוד.

<נילי חיון דיקמן: תיעוד האירוע.

<אלעד גונן: רק ביחס לסעיף הקודם.

<אלעד גונן: שלוש שנים – הבנתי שזה פג תוקף אחרי שנה וחצי.

<נילי חיון דיקמן: אבל הכוונה לשמירת המסמכים.

יהודה גליק: שמירת מסמכים.

<אלעד גונן: המסמכים יישמרו גם לאחר שהוא השתמש וגם לאחר שפג תוקף?

יהודה גליק: כן.

<נילי חיון דיקמן: כן, לבקרה.

<אלעד גונן: לבקרה, בסדר גמור.

<מיכל חורין: רק משהו לגבי הסעיף הזה, בגלל שיש הרבה שימוש במחזיק ומפעיל.

<מיכל חורין: השאלה אם יש מקום להבהיר שכשמדובר במחזיק או מפעיל של מוסד חינוך הכוונה היא לבעלות הפרטית או הרשות המקומית.

<יעל סלנט: אני חושבת שכדאי שנגדיר בסעיף ההגדרות מיהו המחזיק או המפעיל, כי אנחנו עושים בזה שימוש חוזר.

<מיכל חורין: בסדר.

<יעל סלנט: נדבר על זה אחרי כן.

יהודה גליק: רציתי רק להעיר על משהו שראיתי לפני כן.

יהודה גליק: בהצעת החוק של יואל חסון מוגדר מאוד יפה.

יהודה גליק: השר, מופיע שר הכלכלה, ואחר כך בסעיף ב' כתוב השר, בהסכמת שר הבריאות, ולעניין מוסד חינוך גם בהסכמת שר החינוך ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יהודה גליק: זאת אומרת, במקום להפיל את זה על שר הבריאות, מופיע פה שר הכלכלה בתיאום עם השרים האחרים, שזאת נראית לי הגדרה שיכולה גם להתאים פה.

טלי פלוסקוב: אבל אתה מחזיר אותי לסיכום שכבר הגענו אליו.

<מיכל חורין: זה היה רלוונטי לבתי אוכל.

<יעל סלנט: זה גם סעיף שנוגע לתקנות, אבל אנחנו בעצם שואלים מי יהיה אחראי על כל החוק, לא רק על התקנות.

<יעל סלנט: זה קצת מורכב.

יהודה גליק: בסדר.

טלי פלוסקוב: הוא פשוט הפנה את תשומת לבי.

יהודה גליק: הפניתי את תשומת הלב ששם יש הגדרה קצת יותר רחבה.

<יעל סלנט: הצעת החוק שלו בעצם מורידה כמעט את כל ההסדרה לתקנות.

<יעל סלנט: לפי פקודת הרוקחים, רוקח יכול לנפק תכשיר רק לאדם שבא עם מרשם, כמו שאמרנו קודם.

<יעל סלנט: ובעצם, פה אנחנו אומרים נותנים לו הרשאה - - -

יהודה גליק: מרחיבים את זה.

<יעל סלנט: בדיוק.

<יעל סלנט: לנפק גם לאותם מחזיקים שמחויבים בהחזקת התכשיר הזה לפי החוק.

טלי פלוסקוב: או וולונטרי, מה שהוא בוחר.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, אנחנו צריכים לחשוב שהם גם יוכלו לרכוש.

יהודה גליק: נכון.

יהודה גליק: פה הם כן יכולים לרכוש.

<יעל סלנט: אנחנו צריכים לראות את הדיוק של זה.

<יעל סלנט: נשב עם משרד הבריאות ונראה בדיוק איך אנחנו מנסחים את זה, אבל זאת הכוונה.

<יעל סלנט: עכשיו השאלה רק אם אנחנו רוצים שהתצהיר הזה יהיה כדוגמה או שאנחנו רוצים שתקבעו ממש בתקנות נוסח של תצהיר שיקל גם על המוסדות.

<נילי חיון דיקמן: אני חושבת שהיות שמדובר בטופס ולא באיזושהי קביעה נורמטיבית אין צורך בהתקנת תקנות לצורך זה, ואפשר בהחלט להסתפק באיזשהו טופס שמועלה לאתר האינטרנט שלנו, שאפשר יהיה לעשות בו שימוש.

יהודה גליק: זאת אומרת שזה לא לדוגמה.

יהודה גליק: את עונה לה שזה לא לדוגמה.

<יעל סלנט: שכן לדוגמה.

<נילי חיון דיקמן: אנחנו קוראים לזה טופס לדוגמה, אבל כמובן שזה נוח ביותר לכולם להשתמש בו.

טלי פלוסקוב: אפשר להוריד אותו.

יהודה גליק: הכי נוח להשתמש בו.

<נילי חיון דיקמן: אם יש טופס עם עימוד אחר פרטי אפשר גם יהיה לקבל אותו.

יהודה גליק: אין בעיה.

יהודה גליק: בסדר גמור.

יהודה גליק: זאת אומרת, הלדוגמה רק מרחיב את האופציות שלנו.

<נילי חיון דיקמן: אני לא רואה צורך להכביד בהיבט הזה.

טלי פלוסקוב: את צודקת, בסדר גמור.

<יעל סלנט: בסדר, נבדוק את זה.

<אלעד גונן: ברמת הפרקטיקה, רק יכול להיות שצריך פה אולי לחשוב על גמישות, כי אם מחזיק או מפעיל של מוסד חינוך, אני לא יודע אם זה מנהל בית-הספר - - -

<מיכל חורין: לא, לא, זה לא מנהל בית-הספר.

<אלעד גונן: אלא?

<מיכל חורין: זה יהיה מהרשות המקומית.

יהודה גליק: זה יוחלט אחר כך.

<אלעד גונן: המצהיר עצמו צריך ללכת לרכוש את זה?

<אלעד גונן: או שאפשר לגשת עם הצהרה?

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: באמת נגעת בנקודה מאוד חשובה.

טלי פלוסקוב: מי האחראי?

יהודה גליק: מי יכול ללכת לקנות?

<אלעד גונן: מי יכול ללכת לקנות?

<אלעד גונן: המצהיר?

<יעל סלנט: אמרנו שזה אותו מחזיק שנגדיר אותו.

יהודה גליק: המחזיק או שמיופה כוח שלו?

יהודה גליק: זאת השאלה.

<יעל סלנט: אז מיהו אותו המחזיק?

<מיכל חורין: מבחינת מוסדות חינוך זה יכול להיות או הרשות המקומית או בעלות פרטית, נגיד "אורט", "עמל", מוסדות פרטיים אחרים, אבל לא מנהל בית-הספר.

<מיכל חורין: ואז ההנפקה - - -

יהודה גליק: אבל השאלה שלו הייתה האם הוא יכול לשלוח את המזכירה לקנות, והוא לא צריך את המנהל עצמו.

<מיכל חורין: ברור.

<מיכל חורין: לא מנהל בית-הספר, אלא יכול להיות שראש הרשות ישלח את מי שיעבוד בעירייה.

<אלעד גונן: זה גם לא מישהו מבית-הספר, זה מישהו מהרשות המקומית.

יהודה גליק: יכול להיות או זה או זה.

<מיכל חורין: של הרשות המקומית, שוב, אבל לא מישהו מתוך בית-הספר.

<רות דיין מדר: למה?

<רות דיין מדר: המזכירה היא עובדת רשות מקומית או עובדת בית-ספר?

<מיכל חורין: המזכירה היא עובדת הרשות המקומית.

טלי פלוסקוב: היא עובדת הרשות המקומית.

<מיכל חורין: היא יכולה ללכת, אבל היא הולכת בתור נציגה של הרשות המקומית.

<אלעד גונן: היא המצהירה?

<יעל סלנט: של המחזיק או של הבעלים בעצם.

יפעת קריב: העיקר שיהיה מכשיר אפיפן.

<נאוה אושר: אפשר שתי הערות?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

<נאוה אושר: הערה ראשונה לעניין הבעלים.

<נאוה אושר: אז אם באמת הבעלות היא לא הרשות המקומית, אין סיבה להטיל את זה על הרשות המקומית.

<מיכל חורין: לא התכוונתי לזה.

<נאוה אושר: בסדר גמור.

<נאוה אושר: הערה שנייה.

<נאוה אושר: יש פה המון המון הוראות שיש להם איזשהם, נקרא לזה, מאפיין ביצועי: להחזיק, לתעד, איך הרשות המקומית תבצע את כל הדברים האלה?

<נאוה אושר: באמצעות מי?

<נילי חיון דיקמן: תטיל את התפקיד על אחד העובדים.

יפעת קריב: אבל כל מקרה רפואי שקורה בתוך בית-ספר מתועד.

יפעת קריב: אם ילד אפילו הלך מכות, בוקס בבטן, נחנק.

<נאוה אושר: ומי מתעד?

יהודה גליק: מי שטיפל.

<רות דיין מדר: לא על-ידי הרשות המקומית, זה מתועד על-ידי בית-הספר.

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: זה מתועד על-ידי בית-הספר, לא על-ידי הרשות המקומית.

יפעת קריב: בית-ספר מתעד כל מקרה בריאותי.

יהודה גליק: יש טופס של משרד החינוך שמדווח על כל אירוע שקורה.

<נאוה אושר: בסדר גמור.

<נאוה אושר: אני פשוט מנסה להבין איך הרשות המקומית יכולה להתחיל לפקח ולעקוב כל פעם אחרי שעושים שימוש במזרק.

<נאוה אושר: זה שהיא נושאת בתקציב - - -

יפעת קריב: הרשות המקומית, אגף החינוך, וכל הצוות המקצועי שלו מפקח על כל מה שקורה בבית-הספר כל שעות היממה כשהתלמידים נמצאים שם.

יפעת קריב: יותר מזה, גם אחרי שהם יוצאים הביתה לחוגים אגף החינוך והרשות המקומית אחראים על התלמידים.

יפעת קריב: זה לא משהו חדש.

יהודה גליק: לא הרשות המקומית צריכה לפקח על זה.

<נאוה אושר: אני חושבת רק שזה צריך להיות ברור שזה בסדר שאם הרשות המקומית היא הבעלים, אז האחריות התקציבית תוטל עליה.

<נאוה אושר: אבל מי שיבצע את זה בפועל, זאת אומרת מי יבדוק כל פעם - - -

יהודה גליק: אבל אנחנו לא מחדשים פה איזה משהו.

יהודה גליק: מי שמדווח על כל אירוע רפואי אחר עד היום.

יהודה גליק: מי מדווח על תאונה כשילד פוצע את האצבע שלו מהקצה של השולחן?

יהודה גליק: מי רשם את זה?

<אודליה אלבו: בית-הספר.

יהודה גליק: בית-הספר.

<נילי חיון דיקמן: או עובד שהוסמך לכך.

טלי פלוסקוב: בואו ננסה לחשוב על הגדרה מסוימת.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו רוצים להגדיר, מה ההצעות להגדרה?

<אודליה אלבו: מי מטעמו.

טלי פלוסקוב: או מי מטעמו.

<נאוה אושר: צריך להיות מישהו בבית-ספר שהוא גם ימונה להיות אחראי על הדברים האלה.

<נאוה אושר: אני לא רואה איך הרשות המקומית ממונה על הדברים.

יהודה גליק: הרשות לא צריכה.

<נילי חיון דיקמן: הרשות תטיל את זה על מישהו בבית-הספר.

<נילי חיון דיקמן: אני לא יודעת למה בחוק אנחנו צריכים לכתוב את זה.

יהודה גליק: אנחנו לא ממציאים את הגלגל פה עכשיו.

<אלעד גונן: מי אחראי על תיק עזרה ראשונה בבית-ספר?

<נילי חיון דיקמן: היא יכולה להסמיך את אחד העובדים שלה.

<קריאות: - - -

<רות דיין מדר: את עובד הניקיון?

<קריאה: את המזכירה.

טלי פלוסקוב: רבותי, כרגע באמת הגענו לנקודה שחייבים למצוא פתרון, ופה בעצם משרד הפנים מול משרד החינוך, אתם צריכים למצוא את הנוסחה שתהיה מקובלת.

טלי פלוסקוב: כרגע אני לא רואה.

יהודה גליק: אבל זו אותה נוסחה שקיימת בכל אירוע שהיה עד היום.

יהודה גליק: זה לא - - -

<מיכל חורין: זה לא שונה מאירועי בריאות אחרים בתוך מוסד חינוך.

יהודה גליק: מי אחראי עד היום?

<נילי חיון דיקמן: שם זה בית-הספר.

יהודה גליק: אז בית-הספר.

יהודה גליק: מי אחראי עד היום?

יהודה גליק: אותו אחראי על כל האירועים עד היום.

<מיכל חורין: אירועי בריאות בדרך כלל כן מדווחים או מתועדים על-ידי צוות בית-הספר כשמדובר בתאונות.

<עירית ליבנה: כל התאונות.

<עירית ליבנה: תאונות אישיות כשמדובר על ביטוח.

<מיכל חורין: זה לא מקרה שונה מהבחינה הזאת.

יהודה גליק: אז זה אותו דבר, זה הכול, נכון.

<מיכל חורין: אבל שם אין הגדרה בחוק מי עושה את זה.

<יעל סלנט: אבל את צריכה להגדיר.

<יעל סלנט: מכיוון שאת מגדירה חובת דיווח ואת מגדירה חובת אחזקה, את כן צריכה להגיד על - - -

<מיכל חורין: חובת האחזקה היא שונה מהתיעוד.

יפעת קריב: אז אולי בחוזר מנכ"ל של משרד החינוך יתייחסו גם לזה?

<אלעד גונן: אבל בכל מקרה כשמשתמשים במזרק, אחרי זה לפי הנהלים הילד צריך להיות מפונה לבית-חולים.

<אלעד גונן: כשהילד מפונה לבית-חולים מבית-הספר גם ככה יש חובה לדווח.

יפעת קריב: במילא בית-הספר ידווח על זה.

טלי פלוסקוב: אז מה מפריע לכם שבית-הספר - - -

<קריאה: במילא חלה עליכם החובה, אז למה לא לעגן את זה בחוק?

<נילי חיון דיקמן: לא אכפת לי לכתוב בהיבט של בריאות - - -

יפעת קריב: למה צריך לעגן את זה בחוק כשבדרך כלל אירועים מהסוג הזה לא מעוגנים בחוק?

<קריאה: כדי שזה יתנהל כמו שצריך.

<מיכל חורין: יש הבדל בין חובת ההחזקה לבין התיעוד שבמילא נעשה.

יפעת קריב: על-פי חוזר מנכ"ל.

יהודה גליק: על-פי חוזר מנכ"ל.

טלי פלוסקוב: כרגע אתם פועלים לפי חוזר מנכ"ל?

<יעל סלנט: אפשר להגיד שזה יהיה עובד בית-הספר.

יהודה גליק: אנחנו לא צריכים לכתוב את זה.

יהודה גליק: נשנה את הסעיף הזה, שהדיווח יהיה כמקובל בכל האירועים הרפואיים, זה הכול.

<קריאות: - - -

יפעת קריב: תמיד יש פינוי לבית-חולים במקרה כזה, אז על-פי - - -

טלי פלוסקוב: רגע, שאלה למשרד החינוך.

טלי פלוסקוב: על-פי איזה נוהל אתם פועלים כשאתם מתעדים כל מקרה, חס וחלילה, שקורה בבית-הספר?

<מיכל חורין: כשיש תאונה אישית אז יש דיווח בבית-הספר.

<עירית ליבנה: יש דיווח שמטרתו לביטוח.

טלי פלוסקוב: זה חוזר מנכ"ל?

<מיכל חורין: אני לא יודעת.

טלי פלוסקוב: על-פי מה?

יהודה גליק: תגידו את שם הסעיף שעל-פי זה, אותו סעיף.

טלי פלוסקוב: אז תבדקו את זה, ואנחנו נשתמש באותו סעיף, באותה המתכונת גם לנושא הזה.

<אודליה אלבו: אני כבר אגיד לך, כשילד נמצא בבית-הספר יש חובה לצוות למלא דוח אירוע.

<מיכל חורין: זה חוזר מנכ"ל של בטיחות.

טלי פלוסקוב: חוזר מנכ"ל.

<קריאות: - - -

<אודליה אלבו: יש חובה למלא דוח אירוע.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שאנחנו אומרים.

יהודה גליק: נכון.

<אודליה אלבו: אז זה קיים בכל מקרה.

טלי פלוסקוב: על זה אנחנו מדברים.

טלי פלוסקוב: אז כאן נשתמש בדיוק בזה.

<מיכל חורין: השאלה אם במילא זה נעשה, זה נעשה מכוח הנהלים שלנו, אז למה יש צורך לקבוע פה מי יעשה את זה באופן מפורש?

יהודה גליק: לא צריך לקבוע.

טלי פלוסקוב: להפך, אנחנו משתמשים, אנחנו אומרים שהדיווח יהיה בדרך המקובלת נכון להיום.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, יש כבר היום, קיים, לא מחדשים שום דבר.

יפעת קריב: זה היופי בחוק הזה, שהוא מחדש כמה שפחות, רק מוסיף.

טלי פלוסקוב: כי אנחנו משתמשים בתשתית הקיימת בעצם.

יפעת קריב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: כן, אפשר להתקדם?

<יעל סלנט: אנחנו צריכים כאן "ישמידם בהתאם להוראות הרוקח המחוזי"?

<נילי חיון דיקמן: זו חובה שחלה בכל מקרה מכוח פקודת הרוקחים.

<יעל סלנט: אז השאלה אם לא מספיק להגיד יקבל את התרופות?

יהודה גליק: אז אפשר להוריד את סעיף (ב) בכלל.

<נילי חיון דיקמן: הייתי רק משאירה את החובה שלהם לקבל חזרה את התרופות.

<יעל סלנט: לקבל.

<יעל סלנט: ואת ההשמדה אני בעצם מורידה.

יהודה גליק: לקבל.

יהודה גליק: מצוין.

יהודה גליק: מה שאפשר להוריד יותר טוב.

<יעל סלנט: מינוי המפקחים, עוד הפעם, פה השאלה היא - - -

<מיכל חורין: שאלת המי אחראי.

<יעל סלנט: אז אני אפילו לא אקריא.

טלי פלוסקוב: אבל החלטנו שאנחנו לא נכנסים לזה.

טלי פלוסקוב: אתם תגיעו להבנות.

<מיכל חורין: נחליט בינינו.

<יעל סלנט: לכן, אני חושבת ששווה שנדלג על כל הנושא הזה, גם על הנושא של סמכויות הפיקוח, כי מן הסתם זה נגזר גם מהשאלה מי יפקח ומה רמת הפיקוח.

<יעל סלנט: וגם על הסעיף של סמכות התפיסה.

<יעל סלנט: את סעיף העונשין אני מבינה שאנחנו מורידים.

יהודה גליק: הורדנו, כן.

טלי פלוסקוב: מורידים בכלל.

יהודה גליק: לא צריך לכתוב במפורש שאין עונשין בזה?

טלי פלוסקוב: מורידים.

<יעל סלנט: אם אין אז אין.

יהודה גליק: אין, אוקיי.

<יעל סלנט: את סעיף 10 אנחנו צריכים לנסח.

יהודה גליק: משאירים.

יפעת קריב: הכי חשוב.

<אודליה אלבו: אני מבקשת בסעיף 10 להוסיף את חברות התעופה.

<יעל סלנט: לא, זה לא קשור.

טלי פלוסקוב: זה עסקי, את נכנסת עוד פעם לפרטי.

יהודה גליק: השאלה מה קורה.

יהודה גליק: הבעיה שהמקרים האחרונים היו ב"אל על" בטיסות.

<יעל סלנט: זו לא המדינה.

טלי פלוסקוב: אבל זה פרטי.

טלי פלוסקוב: אתם עוד פעם נכנסים לפרטי.

טלי פלוסקוב: התחייבנו לא לעשות את זה.

טלי פלוסקוב: אני קופצת כבר לפניך.

יהודה גליק: שי, אתה מייצג גם את חברות התעופה?

<קריאה: גם.

<שי ברמן: אני מייצג את מי שאתה רוצה.

<שי ברמן: אתה רוצה להכניס את חברות התעופה?

<שי ברמן: תכניס אותן.

<שי ברמן: מה הבעיה?

יהודה גליק: אין לך התנגדות שנכניס את חברות התעופה?

<קריאות: - - -

<רמי מילר: אנחנו לא נגיע למטוס - - - דקות.

טלי פלוסקוב: רבותי, הייתה פה התחייבות ממשרד הכלכלה, ואני לא אפר את ההתחייבות הזאת.

יהודה גליק: מאה אחוז, חברות התעופה, מבחינתכם, אתם לא מוכנים שיוספו?

<נעם דשא: אני צריך לבדוק את זה.

יהודה גליק: תבדוק את זה.

יהודה גליק: אוקיי, תודה.

יהודה גליק: אם אפשר לעשות, כי בחברות התעופה - - -

<אודליה אלבו: רק לפני יומיים קרה מקרה, ולפני חודש.

יהודה גליק: נכון, כשאדם נמצא באוויר אין לו אופציה אחרת.

<קריאה: אין מד"א.

יהודה גליק: אין מד"א.

<יעל סלנט: תראו, בעצם אפשר ללכת לכל אותם - - -

טלי פלוסקוב: לא, יש למטה, עם זק"א.

<קריאה: אין מד"א.

טלי פלוסקוב: אה, אין מד"א.

טלי פלוסקוב: יש זק"א.

<קריאות: - - -

יהודה גליק: הנה, היא צודקת.

יהודה גליק: היועצת המשפטית אומרת הערה נכונה.

יהודה גליק: בואו נבדוק אותו.

יהודה גליק: בואו נבדוק, לא נעשה מה שלא יהיה מוסכם.

יהודה גליק: מה שיהיה מוסכם על הממשלה זה מה שייעשה.

<יעל סלנט: בסדר.

<יעל סלנט: אז גם דין המדינה זה משהו שנצטרך לכתוב בנפרד, כי ברור שזה חל על מוסדות החינוך.

<יעל סלנט: ולגבי בתי אוכל גדולים של הצבא, או של המשרדים נראה איך בדיוק עושים את זה.

<יעל סלנט: ביצוע ותקנות, גם, עוד פעם, השאלה היא מי אחראי.

יהודה גליק: מי השר האחראי.

יהודה גליק: אלו המינונים.

<יעל סלנט: בתוספת יש לנו את המינונים, וזהו.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תראו, מה שאני רוצה להגיד, באמת נשארו לנו לא מעט סעיפים שצריכים להגיע להבנות פה מול המשרדים.

יהודה גליק: תראי את חצי הכוס המלאה.

יהודה גליק: התקדמנו מאוד מאוד היום.

טלי פלוסקוב: התקדמנו.

יהודה גליק: תודה על שיתוף הפעולה של כולם.

טלי פלוסקוב: בוודאי, בוודאי, אין ספק, זה היה המשפט הבא.

טלי פלוסקוב: בכל אופן, מה שנעשה בפעם הבאה, רק נעלה את הסעיפים שצריכים לשנות לנו אותם, ואז נצביע בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: כעת עברנו על סעיפים שמקובלים ושהגענו להבנות, הם כבר בעצם מאחורינו.

טלי פלוסקוב: הסעיפים שלא נסגרו, נקריא אותם בפעם הבאה כפי שתקריא לנו היועצת המשפטית, ואז נצביע בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: בסדר?

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, פרופ' קסל.

<אהרון קסל: לגבי דברי ההסבר, שאני מבין שהם יהיו חלק מהחוק ויפורסמו, יש כל מיני טעויות קצת בניסוח, ואני אשמח לתקן אותן ולשלוח.

טלי פלוסקוב: שלח לנו, אין שום בעיה.

<יעל סלנט: באופן כללי, דברי ההסבר מנוסחים אחרי זה פה אצלנו בלשכה המשפטית, אבל נשמח לקבל ממך כמובן הערות.

טלי פלוסקוב: אם יש פה התייחסות מקצועית, נשמח.

<מיכל חורין: שוב שאלה לגבי פרוצדורה, סליחה.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

<מיכל חורין: פשוט ההחלטה של ועדת שרים אמרה שזה יגיע לוועדת שרים לפני קריאה ראשונה.

<מיכל חורין: אז השאלה אם אתם - - -

<יעל סלנט: לפני קריאה ראשונה במליאה.

טלי פלוסקוב: במליאה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מעבירים כאן, ולפני שזה מגיע לקריאה ראשונה במליאה זה מגיע עם הנוסח שאנחנו הכנו.

<מיכל חורין: הבנתי.

<יעל סלנט: זה אצלכם בממשלה.

<יעל סלנט: זה לא הכנסת.

<יעל סלנט: הכנסת לא מביאה שום דבר לוועדת שרים.

<מיכל חורין: ברור, בטח, רק רציתי להבין, זה לא התאים – בסדר.

טלי פלוסקוב: כן, בסדר?

<מאיה ניר אליעז: שאלה קטנה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

<מאיה ניר אליעז: בנושא הניסוח של מזרק, האם לא נכון להוסיף את המילה אוטומטי, בעצם כדי לא לפתוח את האופציה של התערבות קיימת.

טלי פלוסקוב: זה מה שיהודה גליק הציע מההתחלה כבר.

<מאיה ניר אליעז: סליחה, לא נכחתי כאן.

טלי פלוסקוב: הוא דיבר על מזרקים אוטומטיים.

יפעת קריב: גברתי היושבת-ראש, האם תוכלי לקבוע גם לוח זמנים שלא נגיע לכנסת הבאה?

טלי פלוסקוב: תראו, קודם כול אני אעביר את הדיון ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אלי אלאלוף, הוא מעודכן בכל מה שקורה כאן.

טלי פלוסקוב: נשב אתו ביחד ונראה איך אפשר בעצם להזדרז.

טלי פלוסקוב: עכשיו הכדור אצלכם, כרגע אני פונה למשרדי הממשלה וכן הלאה, תנסו בבקשה כמה שיותר מהר להגיע להבנות בסעיפים שלא סגרנו.

טלי פלוסקוב: ואני לא מאמינה שיהיה עיכוב בוועדה כאן, כי הנושא הוא כל כך חשוב, מדברים פה על חיי הילדים ובכלל אנשים.

טלי פלוסקוב: זה בטוח לא יתקע בוועדה הזאת עד כמה שאני מכירה גם את הצוות וגם את יו"ר הוועדה, דברים כאלה לא נתקעים כאן.

טלי פלוסקוב: לכן, אני באמת אבקש מכולם כמה שיותר מהר להגיע להבנות ולמסור לנו אותם.

יהודה גליק: אם מותר רק הערה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יהודה גליק: קודם כול, באמת תודה רבה גם ליועצת המשפטית וגם לכל המשרדים על הרצון הטוב ועל שיתוף הפעולה.

יהודה גליק: כן הייתי מבקש, אם אפשר, כשאנחנו מחזירים את זה לקריאה ראשונה לוועדת השרים, לבקש מוועדת השרים לשקול את הנושא של עסקים גדולים.

טלי פלוסקוב: זה לדיון הבא.

טלי פלוסקוב: הבנתי אותך.

יהודה גליק: אני מציע לצרף.

יהודה גליק: זה לא יהיה כלול בהצעה, ההצעה לא תכלול את זה.

יהודה גליק: אבל נבקש מוועדת שרים לשקול מחדש.

טלי פלוסקוב: לכן אמרתי, אחרי שנכין לקריאה ראשונה, להעביר את זה לוועדת השרים.

טלי פלוסקוב: ועדת שרים תגיד לנו אוקיי, נאשר את זה בכנסת, זה חוזר לכאן להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: יש לנו אפשרות לעשות הרבה תיקונים בקריאה השנייה והשלישית.

יהודה גליק: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: ושם נכניס את כל ההערות שדיברנו עליהן פה, רק בתנאי שנסכם עליהן מול המשרדים הממשלתיים.

יהודה גליק: תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, רבותי.

טלי פלוסקוב: הישיבה נעולה.