ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 417, 2017-06-05 12:30

דוד אמסלם: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא: סבסוד קייטנות לשנת 2017.

דוד אמסלם: קודם כל, יש לי העונג וכבוד גדול כאן שמשתתף אתנו הרב יחיאל אקשטיין, יושב ראש הקרן לידידות.

דוד אמסלם: באמת, איש שעושה הרבה שנים פעולות מאוד חשובות בחברה הישראלית - אחת הקרנות הכי משמעותיות שאני מכיר.

דוד אמסלם: אז באמת, זו הזדמנות בשבילי להודות לך לא רק על הנושא הזה, אלא על כל מה שאתה עושה במהלך כל השנים שאתה פועל.

דוד אמסלם: הסיפור הוא מאוד פשוט.

דוד אמסלם: אנחנו בעצם קידמנו את סיפור הקייטנות - כפי שאתם יודעים בשבוע שעבר החוק הזה עבר בכנסת.

דוד אמסלם: התחולה של החוק היא בעצם בגלל אילוצים כאלה ואחרים, לא הלאה אתכם, אבל בסופו של דבר תחולת החוק היא משנת 2018.

דוד אמסלם: מה שקורה כרגע ב-2017, המצב הוא כפי שהוא היה עד היום.

דוד אמסלם: לפני כשנה נפגשתי גם עם ג'ף, וכמובן גם עם לינור, שהיא חברה שלנו הרבה מאוד שנים.

דוד אמסלם: פניתי אליהם וביקשתי מהם להתחבר לנושא הזה של הסבסוד של הקייטנות בלי קשר לחוק.

דוד אמסלם: אבל בעצם הייתה לנו בעיה ב-2017, באמת, ראיתי חשיבות מאוד גדולה דווקא השנה הזו, וביקשתי שתיכנסו לנושא במובן זה שישנן משפחות שרוצות לרשום את הילדים שלהן לקייטנות ואין ידם משגת - היום המחירים הם פשוט מרקיעי שחקים.

דוד אמסלם: בוודאי, כפי שאמרתי, החוק הזה עדיין לא נכנס לתוקף, ב-2017, עדיין המצב הוא כזה.

דוד אמסלם: פה באמת אנחנו רוצים לשלב מקסימום ילדים, בעיקר ילדים, כפי שאמרתי, שההורים שלהם לא יכולים לרשום אותם לקייטנה, ואני רואה קייטנה כדבר מאוד בסיסי.

דוד אמסלם: לכן אני שמחתי מאוד שאתם נכנסתם גם לנושא הזה.

דוד אמסלם: בכלל, אתם מטפלים בנושא רווחה, חלק מהטיפולים השוטפים שלכם הוא נושא הרווחה.

דוד אמסלם: אני חושב שגם הנושא הזה כשאתם נותנים לו דגש בסיפור של רווחה, אז מבחינתנו הוא גם סוגר איזשהו מעגל, והוא גם עוזר לנו לקדם נושא שהוא מבחינתי נושא מאוד חשוב ודרמטי.

דוד אמסלם: נולדתי פה בירושלים במשפחה של שבעה ילדים.

דוד אמסלם: אמא שלי הייתה עובדת בניקיון בבתי-ספר.

דוד אמסלם: היא הייתה מגיעה בתשע בלילה, גמורה, לא ידעה בכלל מה קורה אתנו.

דוד אמסלם: אז לא היו מכונות כביסה, לא כלום, הכול בידיים.

דוד אמסלם: אני זוכר, שאני הייתי קם בבוקר, הולך לקייטנה, אף אחד לא ביקש ממני לשלם, לא שילמתי שקל, היינו משחקים קצת כדורגל, רואים פעם סרט, היה לנו סיפור, היה לנו קצת בריכה – ככה גדלנו - שקל אף אחד לא שילם.

דוד אמסלם: אמא שלי לא ידעה לאן אני הולך אפילו, וככה כל האחים שלי.

דוד אמסלם: אז המדינה הייתה אז ענייה מאוד, אפילו עם סכנות קיומיות, אבל היא דאגה לילדים.

דוד אמסלם: היא הבינה שחלק מהחוסן שלה זה הילדים האלה, לאן הם יילכו כשההורים הולכים לעבודה?

דוד אמסלם: היום הפירמידה היא הפוכה – המדינה עשירה כמו קורח, והילדים האלה שחלקם אין להם לאן ללכת, בגלל שגם את בית-הספר שלהם השכירו לבית-ספר לקייטנה פרטית שתעשה שם קייטנה, וגם כדורגל אפילו לא יכולים לשחק, ואז נתקעים בבית, וזה מה שקורה בעיקר לילדים שההורים שלהם נמצאים בחתך הסוציו-אקונומי הנמוך ששם בעצם אני מתחבר לנושא הזה.

דוד אמסלם: לי זה מפריע מאוד, אני לא חושב שבמדינת ישראל ילד לא צריך ללכת לקייטנה בגלל שלהורים שלו אין כסף לשלם, זה לא נשמע לי הגיוני.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שמדינת ישראל צריכה להכניס את זה בחוק, כחלק מבית-ספר של קיץ להרחיב אותו.

דוד אמסלם: אני מקווה, בעזרת השם, שגם בשנים הבאות, בתקציבים הבאים אנחנו נעשה מאמץ למאבק כדי שזה ייכנס לשם.

דוד אמסלם: אני רק נותן את כל המתווה של כל העניין ואיך אני רואה את כל שדה הקרב הזה.

דוד אמסלם: לכן אני שמח מאוד שאתם נכנסתם לסיפור הזה ברמה האישית, והסכמתם, ובחפץ לב נכנסתם כדי לקדם בעיקר את האוכלוסיות החלשות.

דוד אמסלם: הרב אקשטיין, אני אתן לך את רשות הדיבור.

דוד אמסלם: לאחר מכן, נעבור בקצרה לחברי הכנסת כדי שהם יאמרו לך מספר מלים.

דוד אמסלם: בזה בעצם אני מקווה שנביא איזושהי בשורה קטנה, בעזרתך, לאוכלוסייה החלשה.

דוד אמסלם: בבקשה, כבוד הרב.

<יחיאל אקשטיין: תודה רבה, כבוד היושב ראש, חבר הכנסת דוד אמסלם.

<יחיאל אקשטיין: אני רוצה להודות לך באופן אישי על ההזמנה לוועדה ועל האכפתיות שלך – רק הראית לכולנו לא רק את המקצועיות שלך, אלא גם את האכפתיות שלך.

<יחיאל אקשטיין: האמת היא, שאנחנו בקרן לידידות הפילנתרופיה החברתית הכי גדולה בארץ.

<יחיאל אקשטיין: אנחנו מגייסים 140 מיליון דולר כל שנה, ואנחנו עושים המון פרויקטים פה בארץ ובחוץ לארץ בנושאים של עלייה, קליטה, עוני וביטחון.

<יחיאל אקשטיין: בנושא של עוני - אנחנו עוזרים במיוחד לקשישים וילדים במצוקה, חלשים.

<יחיאל אקשטיין: האמת היא, שהיה לנו בתקציב, ואנחנו מממשים את זה כ-2.5 מיליון שקל השנה במימון קייטנות ופעילות קיץ לאלפי ילדים עם צרכים מיוחדים, ואלפי ילדים מפנימיות רווחה.

<יחיאל אקשטיין: בעצם, כל הילדים בפנימיות רווחה שאין להם מסגרת לקיץ, לא יוצאים מהפנימייה, אז אנחנו לקחנו על עצמנו 2.5 מיליון שקלים לנושא הזה.

<יחיאל אקשטיין: אבל הבעיה של הקייטנות, והחוק שלא מתממש חל עד השנה הבאה, זו בעיה רצינית.

<יחיאל אקשטיין: זו לא רק בעיה לילדים שאין להם כיף ואין להם חופש, זו בעיה למשפחות, לנשים חד-הוריות שצריכות להחליט - או ללכת לעבודה, כי הן צריכות את הפרנסה ולהשאיר את הילדים בבית לבד, או להישאר עם הילדים ולהפסיק לעבוד, ולהפסיק לתמוך במשפחה – זו בעיה אבסורדית.

<יחיאל אקשטיין: אני מצדיע לך, שוב פעם, חבר הכנסת אמסלם ידידי, שלקחת את היוזמה.

<יחיאל אקשטיין: אני רוצה להגיד לכם, שזה לא היה בתקציב שלנו לעזור לקייטנות כי לא ידענו איפה חסר, ואיפה צריכים אותנו.

<יחיאל אקשטיין: הקרן - אנחנו נכנסים למקומות שאין פתרונות של המדינה, ואין כסף, או במקומות שיש ואקום, לכן לא שמנו את זה בתקציב שלנו.

<יחיאל אקשטיין: אבל כשאתה באת אלינו ואמרת, יש לנו בעיה עם המשפחות החלשות עד השנה הבאה, האם הקרן לידידות יכולה לעזור?

<יחיאל אקשטיין: אז כמובן שחבר הכנסת אמסלם, מבקש, ולא מבקש בשביל עצמו, הוא מבקש בשביל הילדים והמשפחות, אז אמרנו כן.

<יחיאל אקשטיין: לכן, אני שמח להודיע לכם על הפתרון שמצאנו.

<יחיאל אקשטיין: יש לנו ב-192 רשויות, מה שאנחנו קוראים קופת הידידות.

<יחיאל אקשטיין: כבר 15 שנה שזה קיים - מאז שעליתי והקמתי את הקרן לידידות, זו הייתה התכנית הראשונה שהקמתי, להכפיל את מה שנותן משרד הרווחה לכל המועצות, זה התחיל בין 1 ל-5 עכשיו זה עד 8, כולל ערביות.

<יחיאל אקשטיין: יש לנו כ-50 מועצות ערביות שמשתתפות בפרויקט הזה, ואנחנו מכפילים את מה שנותן משרד הרווחה לרשויות לצרכים מיוחדים בסיסיים.

<יחיאל אקשטיין: ילד שצריך להגיע לדיאליזה, יש לנו המון כאלה שאין להם כסף לאוטובוס.

<יחיאל אקשטיין: רהיטים בסיסיים, ילדים שאין להם שולחן, אין להם מיטה, אין תנור למשפחה - דברים בסיסיים.

<יחיאל אקשטיין: אוזן שמיעה, יש הרבה, וכן גם טיפול שיניים לקשישים.

<יחיאל אקשטיין: אז יש לנו כ-30 מיליון שקלים כל שנה שאנחנו משקיעים רק בפרויקט הזה של קופת ידידות.

<יחיאל אקשטיין: החלטנו שהשנה בגלל המצב העובדות הסוציאליות, שהן דרך אגב, מלח הארץ פה, אני רוצה להגיד את זה בכל פורום שיש לי, הן עושות עבודת קודש.

<יחיאל אקשטיין: הן יחליטו שאנחנו ניתן להן את הרשות להיות גמישים עם קופת ידידות שיש להן, ולהשתמש בזה גם למשפחות שצריכות עזרה בקייטנות - 500 שקלים לכל ילד.

<יחיאל אקשטיין: אז משפחה עם ארבעה ילדים, מדובר בסכום של 2,000 שקלים שיעזור להם השנה עד שהחוק יוחל בשנה הבאה.

<יחיאל אקשטיין: אנחנו מעריכים שבערך 11 אלף ילדים ייהנו מהמלגה הזאת בסכום של מיליון וחצי דולר, בערך בין ארבעה לחמישה מיליון שקלים שיילכו לילדים, וזה נוסף כמובן למיליון וחצי דולר שאנחנו משקיעים כבר בתקציב בילדים אחרים.

<יחיאל אקשטיין: זו זכותנו, אנחנו שמחים.

<יחיאל אקשטיין: הלוואי שידענו קודם, היינו יכולים לשים את זה גם בתקציב.

<יחיאל אקשטיין: אבל לאור זה שלא היה פתרון לחלשים, ושאנחנו לא רוצים שהם הסתובבו בחוץ בלי מסגרת שנותנת למשפחה ביטחון, ושיהיה קידום חינוכי – אז אנחנו מבקשים למסור הודעה שאנחנו שמחים לבוא לקראתך, ולקראת הבקשה שלך.

<יחיאל אקשטיין: שוב פעם, אני מודה לך בתור ישראלי שיש לי נכדים כבר פה.

<יחיאל אקשטיין: אני מודה לך על האכפתיות.

דוד אמסלם: תודה לרב יחיאל אקשטיין.

דוד אמסלם: האמת היא, אתה מרגש אותי עד דמעות.

דוד אמסלם: בחיי, עומדים לי דמעות בעיניים.

דוד אמסלם: אתה איש מדהים.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דוד אמסלם: אתה שמת לב שגם הקרן לא מבחינה בין שום בן-אדם, ילדים זה ילדים.

דב חנין: זו גישה נכונה.

דב חנין: תודה לך אדוני, על הדברים שלך ועל הפעילות שלך.

דב חנין: אדוני היושב ראש, בכל זאת, מלה של ברכה לך.

דב חנין: כמי שהובלת את המהלך של העברת חוק בכנסת, אני חושב שזה מהלך חשוב וחיוני, עושה באמת שינוי גדול שהגיע הזמן לעשות אותו.

דב חנין: המשימה שלנו היום, לאחר שעבר החוק, היא באמת לחשוב על תקופת המעבר, הקיץ הזה שעומד בפנינו.

דב חנין: אני מציע ברמה המעשית, נמצאים פה מסביב לשולחן הרבה גורמים עם גישה מעשית, שאנחנו ננסה לחשוב ברמה המעשית איך אנחנו מייצרים תכנית גישור שמאפשרת לאנשים לעבור את השנה הזו עד שהחוק ייכנס לתוקף, אני חושב שזו המשימה המרכזית.

דב חנין: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יוליה.

דוד אמסלם: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה, אדוני היושב ראש, יש לי תחושות מעורבות.

יוליה מלינובסקי: מצד אחד, כל הכבוד שאתם עושים את זה.

יוליה מלינובסקי: אבל בצד שני, למה אתם צריכים לעשות את זה?

יוליה מלינובסקי: למה קרן כלשהיא, כמה שהיא טובה ומבורכת, צריכה להיכנס לנעליים של המדינה?

יוליה מלינובסקי: כי הדברים האלו זו האחריות של המדינה, בעיניי.

יוליה מלינובסקי: גם הקייטנות, אדוני היושב ראש, אתה מכיר את גישתי, ודיברנו על כך.

יוליה מלינובסקי: אילו שר החינוך ומשרד החינוך היו לוקחים את המשימה הזאת, אדוני, חבר הכנסת דב חנין, לא היינו צריכים לשבת היום פה, ולא היינו צריכים לדבר על תקופת המעבר, כי המערכת כבר קיימת, המחירים כבר ידועים – אנחנו יודעים בדיוק מה קורה שם.

יוליה מלינובסקי: הפתרון, זה להרחיב לבית-הספר של הקיץ מכיתות גן עד כיתה ג', ד', כי בדרך כלל זה הזמן שהילדים צריכים את הקייטנות.

יוליה מלינובסקי: יש הרבה משפחות שלפי הרווחה הן לא מוגדרות משפחות עניות – אבא עובד, אמא עובדת.

יוליה מלינובסקי: 6,000, 7,000 שקלים ממוצע כזה, שלושה ילדים, והם לא זכאים לשום הנחה, לכלום וחצי, כי הן לא מוגדרות כנזקקים כי הם עובדים.

יוליה מלינובסקי: אבל בתכ'לס, בסוף החשבון, הם משלמים הכי הרבה – כי אף אחד לא מסייע להן לא הקרן ולא המדינה.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת מהשלטון המקומי שיושבים פה - מה שאנחנו משלמים היום בקייטנות אני רק רוצה להסביר.

יוליה מלינובסקי: הילדה שלי בת 4.5, הקיץ אני אשלם על קייטנה 3,000 שקל – חודש יולי 2,000 שקלים, וחצי חודש אוגוסט זה עוד 1,000 שקלים.

יוליה מלינובסקי: אני גרה בחולון, וניסיתי להבין מעיריית חולון, מאיפה המחירים האלו, גם בתחשיב הפשוט זה לא מסתדר, אמרו לי ככה זה.

יוליה מלינובסקי: השלטון המקומי יכול וצריך גם עכשיו קצת להוריד שומנים בנושא הקייטנות - לא לחכות לחוק שייכנס לתוקף בשנה הבאה.

יוליה מלינובסקי: אתם יודעים לעשות את זה.

יוליה מלינובסקי: אתם יודעים שאתם מרוויחים על זה, אז תרוויחו קצת פחות.

יוליה מלינובסקי: עם כל הכבוד, לבן-אדם שהוא נזקק, יש שירותי רווחה, יש קרן, אולי יעזרו לו.

יוליה מלינובסקי: אבל משפחה ממוצעת, אותם פריירים שהם משלמים הכול, אין להם הנחה בשום דבר, הם נדפקים מזה יום יום ושעה שעה.

יוליה מלינובסקי: אתמול ישבתי עם אימהות אחרי הגן.

יוליה מלינובסקי: שלושה ילדים, כולם בגיל גנים, או כיתות נמוכות, זאת אומרת, מה שהיא מרוויחה היא משלמת אפילו יותר, היא ממשיכה לעבוד כדי לא לאבד את המקצועיות שלה, את מקום העבודה שלה, כדי לא לצאת ממאגר העבודה.

יוליה מלינובסקי: צריך לעזור גם לאלו וגם לאלו.

יוליה מלינובסקי: אני שוב פעם אומרת, עוד לא מאוחר, השלטון המקומי כן יכול וכן צריך לחשוב עכשיו לעשות חושבים.

יוליה מלינובסקי: אני שוב פעם מנסה לפנות לשר החינוך שלא יברח מאחריות.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, ותודה אדוני.

דוד אמסלם: תודה רבה ליוליה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אכרם חסון.

דוד אמסלם: בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב ראש, קודם כל ברכות והערכה על החוק שמתקן עוול שנמשך שנים רבות.

אכרם חסון: אני חושב שזה היה צעד אצילי, מחייב, וכולנו מברכים על כך.

אכרם חסון: מבחינת הרב יחיאל והמנכ"ל, אני מכיר אותו שנים רבות.

אכרם חסון: אני חושב שהאיש לא רק עושה עבודת קודש, הוא מחליף הרבה משרדי ממשלה בתמיכה בחלשים במדינת ישראל.

אכרם חסון: אם אתם בודקים מה הוא עשה במשך השנים, הוא נתן ונותן תמיכה כמעט ל-19% מהאוכלוסייה במדינת ישראל.

אכרם חסון: אם היה לנו עוד חמש קרנות כמוהו, אנחנו לא היינו צריכים משרדי ממשלה.

אכרם חסון: אני עשיתי בדיקה, הרב אקשטיין, את מינהל התרבות כמה נותנים לדרוזים, וכמה אתה נתת לדרוזים, אתה נתת פי חמש ממשרד ממשלתי במדינת ישראל.

אכרם חסון: זה כמובן מצער אותי שמשרד ממשלתי נותן כמעט חמישית ממה שאתה נותן, ואתה אדם מתנדב שבאת לעשות תיקון עוול, ואני רואה כמה אתה עוזר לדרוזים וגם לשאר המיעוטים.

<יחיאל אקשטיין: זה לא דיי.

אכרם חסון: אני יודע.

אכרם חסון: אתה עוזר ליותר מ-50 רשויות במגזר הערבי והדרוזי ותבורך.

אכרם חסון: אתה גם תיקנת עוול עם ניצולי השואה שאנחנו הזנחנו אותם שנים רבות כאן, עם הקשישים, עם הילדים, במיוחד אנשים שחיים בפריפריה במצב סוציו-אקונומי נמוך.

אכרם חסון: בבדיקה שעשיתי גם, אתה נותן יותר מ-400 בקייטנה, אדוני היושב ראש.

אכרם חסון: אם ניקח משפחה ממוצעת בכפר בית ג'אן או בטירה, או בכל מקום אחר, משפחה חלשה, ארבעה ילדים, זה 1,600 שקלים, זה הרבה כסף למשפחה שחיה מ-6,000 או 7,000 שקלים.

אכרם חסון: לכן, מה שעשית, אומרים אין מלים ומשפטים להודות לך מקרב לב.

אכרם חסון: אלוקים יברך אותך וייתן לך אריכות ימים, הרבה בריאות, ותמשיך לעשות עם החבר'ה, אנחנו נתמוך ונקדם ונעשה את הכול.

אכרם חסון: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה, עיריית תל-אביב.

<רענן פלאי: קודם כל תודה לכבוד הרב.

<רענן פלאי: אבל כל ההבחנה הזאת מהסוציו-אקונומי 6, 7, הרשויות העיקריות, יש שם את מירב הילדים האוכלוסייה בארץ, אוכלוסיות של 8, אפילו פלוס.

<רענן פלאי: יש אוכלוסייה ענקית של ערבים ביפו.

דוד אמסלם: אתה רוצה שיתמוך בעיריית תל-אביב, זו הכוונה?

יוליה מלינובסקי: - - - אתם צריכים לעשות את זה בעצמכם.

<רענן פלאי: לא, אנחנו עושים את זה.

יוליה מלינובסקי: תל אביב האחרונה שצריכה לפתוח פתח לנושא של עזרה.

יוליה מלינובסקי: הם כבר לא יודעים מה לעשות עם הכסף.

<רענן פלאי: אנחנו גם עושים - - -

דוד אמסלם: בבקשה, רענן, יש משהו קצת יותר מרענן?

<רענן פלאי: גם יש את האוכלוסייה של העובדים הזרים, של האוכלוסייה הזרה שזה ממש עיר שלמה שנמצאת בתל-אביב.

<רענן פלאי: אני לא אומר שזה באותו היקף שנותנים לשכונות ברמה סוציו-אקונומית נמוכה, אבל הילדים האלה זה ברמה מאוד נמוכה.

יוליה מלינובסקי: אני צריכה לפתוח את הכיס ולעזור לאנשים.

<ישראל בר אילן: זה פרטני.

דוד אמסלם: בבקשה, הרב אקשטיין.

<יחיאל אקשטיין: בנוסף לעזרה שלנו ל-192 רשויות.

<יחיאל אקשטיין: אולי אתם מכירים את זה, יש לנו מה שקוראים מוקד הידידות – כוכבית 9779 - זה לכל בעיה שיש למישהו בארץ, מצלצלים ומקבלים פתרון.

<יחיאל אקשטיין: יש לנו 25 אנשים שעובדים שם בשבע שפות: אמהרית, רוסית, אנגלית, עברית, צרפתית, ערבית, ספרדית.

<יחיאל אקשטיין: ואם יש לאיזשהו ילד או משפחה בעיה בתל-אביב, אז הם יכולים לצלצל למוקד, זה פשוט לא מאורגן באותו צורה.

<יחיאל אקשטיין: לדאבוני, יש ארבעה רשויות שמסרבים לקבל כסף מאתנו, אז הם לא בחשבון.

<יחיאל אקשטיין: אבל 192 רשויות שכן יש קופת ידידות, אחרים דרך מוקד הידידות.

דוד אמסלם: תודה רבה לרב אקשטיין.

דוד אמסלם: חובב צברי ראש מועצת קריית עקרון.

<חובב צברי: צהריים טובים, כבוד היושב ראש, וגם כמובן הרב אקשטיין.

<חובב צברי: הנושא הזה הוא באמת חשוב.

<חובב צברי: אצלי, לדוגמה, אני יכול לתת דוגמה אישית שלנו בקריית עקרון.

<חובב צברי: יש 23% מטופלים על הרצף של הרווחה, גם קשישים וגם כאלה שהן חד-הוריות.

<חובב צברי: אנחנו, לדוגמה, אני אומר את זה כרשות שהיא לא – אנחנו אמנם רשות יציבה, אנחנו לא עשירות, אבל אנחנו מממנים גם את הנושא הזה של בית-ספר לחופש הגדול כבר כמה שנים – א', ב', ג', ד', ה' בנושא הזה.

<חובב צברי: כל הורה משלם 300 שקלים - התפיסה צריכה להיות שונה, אני אומר לכם גם כאבא, וגם כראש רשות שמטפל בילדים האלה.

<חובב צברי: אני רוצה לומר יותר מזה.

<חובב צברי: לי יש מיקרוקוסמוס של כל היהדות בעולם, אצלי בקריית עקרון, מהבולגרים שעלו ב-49', ועד לא מזמן שהגיעו גם האתיופים, וגם ברית-המועצות לשעבר שנמצאים אצלנו.

דוד אמסלם: גם תימנים.

<חובב צברי: תמיד כאשר שואלים אותי אם אני תימני, אני אומר לא, אני שוודי, אבא שלי המפתח, אמא שלי השוודי.

<חובב צברי: הנושא עצמו צריך להיות כמו שעשה משרד החינוך בנושא של בתי-הספר – א', ב', ג' השנה.

<חובב צברי: הוא צריך להמשיך את זה, אותו דבר צריך להיות גם בגנים.

<חובב צברי: דרך אגב, יש 20 גנים, זה לא תל-אביב, אבל 20 גנים, ואנחנו בשנה שעברה כפיילוט שני גנים שאנחנו יודעים שהם באים משכונות קצת יותר במצוקות אצלי בסיפור נתנו להם את הקטע הזה של 300 שקלים – אתם לא יודעים מה זה עשה.

<חובב צברי: קודם כל זה תחרות, כי ההורים רצו גם כן משאר הגנים, אותם 18 נוספים, ואמרנו לא, אנחנו נותנים קודם כל לשני אלה בעניין.

<חובב צברי: בסופו של דבר מה אנחנו רוצים?

<חובב צברי: אתה אמרת את זה נכון, כבוד היושב ראש, אנחנו יודעים מה עושה החינוך.

<חובב צברי: אנחנו יודעים טוב מאוד מה עושה החינוך הלא-פורמלי, והקייטנה זה חינוך לא פורמלי.

<חובב צברי: יוצאים משם ילדים מדהימים.

<חובב צברי: גם אני, בן קריית עקרון, גדלתי שם, ברוך השם, הכול בסדר, אני לא אספר לכם, לא ניכנס ליהירות חלילה וחס, אבל צריך לתת לכולם את ההזדמנות.

<חובב צברי: זה מה שמדינת ישראל מדברת כל הזמן, לתת לכולם את ההזדמנות.

<חובב צברי: יש לי עדיין קהילה מאוד גדולה, קהילה אתיופית.

<חובב צברי: אני אומר לכם פה, משכן הכנסת, אנחנו עדיין – אני אומר את זה גם עליי בעניין - לא השכלנו לקלוט את הקהילה האתיופית, עדיין לא.

<חובב צברי: אנחנו מדינת הגירה, כולם באו, גם ההורים שלי עלו מתימן והם כולם נקלטו.

<חובב צברי: עדיין הקהילה האתיופית עוד לא נקלטה, וצריך לתת להם חיזוקים בעניין.

<חובב צברי: אצלי, לדוגמה, כיוזמה, הקמתי חבורת הנהגה מהאקדמאים שיש בתוכם, והם מובילים את הקהילה האתיופית.

<חובב צברי: הם עושים פעילות ענפה בכל העניין, וברגע שהם רואים שגם הם יכולים, אז עוד ועוד מצטרפים.

<חובב צברי: התפיסה לדעתי נכונה, ולשם צריך ללכת.

<חובב צברי: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה, חובב.

<ישראל בר אילן: ברשותך היושב ראש, הדבר החשוב ביותר שלא עלה פה, בעקבות חברת כנסת שיצאה, חשוב מאוד לבחון את הדברים מבחינת לאתר את המשפחות שלא מודעים אליהן, והן הזקוקות.

<ישראל בר אילן: חשוב מאוד אולי להקים ועדה, או מחלקה, כל חשיבה אחרת כדי לדעת לאתר את המסכנים, ואת אלה שבאמת זקוקים ולא רואים אותם כי הם לא נראים, זה לא קיים.

<ישראל בר אילן: תודה.

<לינור אלקיים: מבחינתי, זו סגירת מעגל מרגשת.

<לינור אלקיים: אני זוכרת כשנבחרת להיות חבר כנסת, פניתי אליך עם הוואקום השערורייתי הזה, בעיקר המחירים שחברת הכנסת דיברה עליהם בעיר חולון, ומשם צללת לתוך הנושא, בדיון ראשון באולם המליאה ירושלים הגדול, דיון סוער, והבנת שאתה לא תסיים קדנציה בלי לסיים את העניין הלא פתור הזה.

<לינור אלקיים: אז קודם כל תודה, תודה על ההקשבה, ותודה על הדבקות במטרה.

<לינור אלקיים: אני מיום ליום מאמינה שהקרן לידידות, כמי שמזהה את הצרכים ואת הוואקומים השונים בחברה הישראלית, והם צרכים שמשתנים כל הזמן, צריכה להתכתב ולשוחח ביום יום עם הוועדות השונות בכנסת, וביחד אפשר להוביל שינויים, כי זו דוגמה מוכחת.

<לינור אלקיים: שניכם – "שוועת עניים אתה תשמע, זעקת הדל תקשיב ותושיע".

<לינור אלקיים: אתם מיישמים את הפתגם הזה, את הפסוק הזה יום יום.

<לינור אלקיים: תודה על הזכות להיות כאן, ולסגור את המעגל הזה בחוק שנחקק, ובעזרת השם ייצא לדרך בסיוע הזה שהוא הכרחי לשנה הזאת.

דוד אמסלם: תודה לינור, את מרגשת אותי בדברים שלך.

<יחיאל אקשטיין: מבקשת להגיד למנכ"ל שלנו ג'ף, שהוא עושה הכול, והוא בראש הפרויקטים שלנו.

<יחיאל אקשטיין: בלי הצוות שלנו המקצועי לא יכולנו לעשות שום דבר.

<ג'ף קיי: לא נשכח לך את העובדה שנלחמת למען בני הפלשמורה להביא אותם הביתה לחיק המשפחות.

<ג'ף קיי: לא נגמר, אבל זוכרים.

דוד אמסלם: ברשות

דוד אמסלם: כם, אני רוצה לסכם.

דוד אמסלם: אני רוצה לדבר קודם כל על החוק.

דוד אמסלם: יש איזשהו משותף מרכזי בכל הנושא הזה, אני אמרתי את זה גם בכנסת – זה החלק מהדינמיקה במדינת ישראל, שאתה מעלה נושאים חשובים אבל בדרך כלל הם לא מקודמים בגלל שהם לא באים לידי ביטוי ברמה הציבורית, זאת אומרת, זה לא מקבל נפח תקשורתי.

דוד אמסלם: כאן, שאפו גדול לעיתון "ידיעות אחרונות", שלקח את הנושא הזה מתחילת הדרך.

דוד אמסלם: נמצא פה מאיר תורג'מן, שהשתתף פה בכל הדיונים.

דוד אמסלם: באמת, אני שנתיים פה, בעולם המושגים שלי תמיד היה, עזוב, באים, מחוקקים בכנסת, אבל אני הבנתי שבמקום הזה אם זה לא בא גם מהציבור מלמטה זה לא עובד, והציבור מלמטה זה בא רק דרך התקשורת.

דוד אמסלם: לכן, באמת, מאיר, שאפו גדול על כל הסיפור הזה.

דוד אמסלם: עשית את זה עם הרבה נשמה, זה לא קשור לפוליטיקה, וזה לא קשור למפלגות.

דוד אמסלם: זה חוצה את כל המפלגות, ואת כל האנשים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: הבאת את הפן שלך, זאת אומרת, אתה בא גם כהורה, זה הכול מתערבב אצלך – אתה גם הורה, אתה גם חבר כנסת, אתה גם עיתונאי, ואתה גם ראש עיר.

דוד אמסלם: גם אני אבא לילדים, וכולנו הורים לילדים, ולכן הנושא הזה באמת צריך אחת ולתמיד להיפתר.

דוד אמסלם: גם אם המדינה חושבת ברמה האגואיסטית שלה – הרי היא צריכה לגבות מס הכנסה כדי להתפרנס, אז אם ההורים לא יילכו לעבוד לא יהיה מס הכנסה.

דוד אמסלם: איך ההורה ייקח את הילד לגן?

דוד אמסלם: לעבודה ייקח אותו?

דוד אמסלם: הוא לא יכול.

דוד אמסלם: לכן, אתה חייב לאפשר לו גם ברמה האגואיסטית של המדינה, וגם ברמה המוסרית, בוודאי, האנשים האלה אלה אנשים שבעצם המנוע של כל מדינת ישראל, זה המשק.

דוד אמסלם: מאיר - שאפו גדול על הנושא הזה.

דוד אמסלם: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה לומר, וגם אמרתי את זה אז לשר הפנים, וגם ליו"ר שלטון המקומי לגבי 2017.

דוד אמסלם: לשר הפנים יש הרבה מנופים על השלטון המקומי, לא אחד ולא שתיים, ובוודאי יושב ראש השלטון המקומי יש לו גם אמירה.

דוד אמסלם: גם אם לא הצלחנו להחיל את החוק בשנת 2017 בגלל דבר טכני ששר הפנים אמר לי, אני לא יכול לייצר גם את הסל, וגם את ועדת העררים, וכו', לא חשוב פרוצדורה, בשבועיים ימים, זה לא אומר שצריך לעשוק את ההורים.

דוד אמסלם: הורה רגיל, הוא לא בן-אדם טיפש, הוא יודע מתי בבטן שלו, בדיוק כשאני הייתי או הרגשתי מתי עושים לי עוול, ומתי שודדים אותי, לכן אין לי ברירה.

דוד אמסלם: אבל האזרחים במדינה מסתובבים עם התסכול הזה בבטן הרבה שנים, הם מבינים שמשהו לא בסדר, זה שהם טיפשים, לא מבינים, אמרנו להם 2,000 שקלים הוא משלם והולך.

דוד אמסלם: הוא יודע, גם אם יש לו, הוא יודע שהוא משלם את ה-2,000 שקלים, והוא יודע שזה לא מוצדק, אבל הוא אומר מה אני אעשה.

דוד אמסלם: יש לי את העירייה, אני בעצם לקוח שבוי, אין לי ברירה – אני גר ברעננה, אני לא אקח אותו עכשיו לכפר-סבא, גם שם אותו דבר.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שחשוב מאוד שתצא אמירה, גם מיושב ראש השלטון המקומי, וגם משר הפנים, רבותיי, יש בית-ספר של קיץ, יש מחירים שאתם יודעים אותם, זה מחירים, לא הפסדים.

דוד אמסלם: אנחנו מבקשים מכם פלוס מינוס להישאר שם, לא להתחיל להפריז ולעשות מרכזי רווחה לנושאים האלה.

דוד אמסלם: שוב פעם, אני באמת רוצה להודות לך, כבוד הרב, יחיאל אקשטיין – באמת, אתה מרגש אותי בעניין הזה, גם בתפיסה שלך, גם אפילו איך שדיברת כאן.

דוד אמסלם: אתה מדבר מהנשמה והלב, באמת, זה אירוע גדול.

דוד אמסלם: אני חושב שבקיץ הילדים האלה, אתה יודע, כל אחד זה עולם ומלואו.

דוד אמסלם: ילד כזה לפעמים שהוא מרגיש, הוא מרגיש כילד שהוא לא יכול ללכת לקייטנה, ובגלל שלהורים שלו אין, והוא מסתכל מהגדר, והוא רואה את החברים שלו כן שם, לטעמי, זה עושה אותו אזרח פחות טוב, הוא מוציא אותו כבר בגיל 5,6, לחיים לא נכון, מזווית לא נכונה, בוודאי ובוודאי שזאת האחריות של המדינה, ואתה פה נכנס לנעלי המדינה, כמו שאמר אכרם, כמעט בכל נושא.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה מרגיז אותי, לא אתה, המדינה, בגלל שבסוף יש מספיק כסף לנושאים האלה, זו שאלה של סדרי עדיפויות.

דוד אמסלם: לכן, אני פה מודה לך, ואני רוצה להגיד לך, שאני אוהב את כל מה שאתה, ואני אוהב אותך כבן-אדם, וכל הצוות שלך שישבנו איתם.

דוד אמסלם: בשנה שעברה ישבנו עם ג'ף, ישבנו עם לינור, עם יעל, והיו אתנו עוד שניים, ישבנו ודיברנו, ניסינו להכניס אתכם גם שם לסיפור של יהדות אתיופיה, אבל זה לא חשוב, ג'ף פשוט זכר את זה, לכן הוא העיר את זה.

דוד אמסלם: שאפו גדול על כל מה שאתם עושים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אני מודה לכם בשם כל עם ישראל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הישיבה נעולה.