ועדת המשנה לכוח אדם ולמשאב האנושי בצה”ל, כנסת 20, פרוטוקול מספר 32, 2017-06-13 12:30

אמיר אוחנה: אני מתנצל על האיחור בפתיחת הישיבה.

אמיר אוחנה: אירחנו ועדה מהפרלמנט האוקראיני.

אמיר אוחנה: אנחנו פותחים את הישיבה.

אמיר אוחנה: זה דיון פתוח.

אמיר אוחנה: אנחנו מציינים בכנסת את יום העיוור וכאן מטבע הדברים, בוועדת החוץ והביטחון, אנחנו נעסוק הן בנושא של שילוב עיוורים והיערכות של מערכת הביטחון ואיך מתכוונים לפעול למען שילוב עיוורים בצה"ל ובמערכת הביטחון, ובנושא של עיוורים נכי צה"ל כאשר בנושא הזה ידבר אגף השיקום של משרד הביטחון, במענה אל מול צרכים של בעלי לקות ראייה שהוכרו כנכי צה"ל.

אמיר אוחנה: את הדיון יפתח הצבא.

אמיר אוחנה: בבקשה.

<עדי יוסלוביץ: אני ראש מדור ש"י, שירות ייחודי.

<עדי יוסלוביץ: בשנה האחרונה חלה רפורמה משמעותית בגיוס המתנדבים לצה"ל כאשר במרכזה קם מדור ש"י.

<עדי יוסלוביץ: מדור שירות ייחודי מרכז אצלו קבוצות אוכלוסיות בחברה, ביניהן המתנדבים, בנות דתיות וכדומה.

<עדי יוסלוביץ: חלק מהרפורמה היא לצמצם בירוקרטיה בגיוס המתנדבים לצבא.

<עדי יוסלוביץ: ההחלטה הזאת של חיילים להתנדבות מבוססת על עיקרי יסוד מאוד מרכזיים, ביניהם עצמאות בסיסית ותפקודים יום יומיים, היעדר סיכון בריאותי לעצמי ולאחר וסבירות לסיים שירות מלא.

<עדי יוסלוביץ: אם אנחנו ניכנס ללקויי ראייה, אני קודם כל רוצה לברך את שיתוף הפעולה עם עמותת מגדל אור.

<עדי יוסלוביץ: אנחנו עובדים בצמוד אתה כבר תקופה די ארוכה ורואים את האכפתיות מהצד שלהם ואת הדאגה מהצד שלנו בכל התהליך הזה שיש לו מעטפת שלמה של צבא-חברה, צבא-קהילה, איך שלא נקרא לזה במושגים האלה.

<עדי יוסלוביץ: רואים בתקופה האחרונה את השינוי.

<עדי יוסלוביץ: יש לנו כרגע 1,620 מתנדבים שמשרתים בצבא בזמן נתון זה, מתוכם 37 לקויי ראייה.

אמיר אוחנה: 37 לקויי ראייה מתנדבים משרתים בצה"ל.

<עדי יוסלוביץ: נכון.

אמיר אוחנה: מתוך כמה שמבקשים להתנדב?

<עדי יוסלוביץ: נתון של מבקשים, קשה לתת אותו.

<נתי ביאליסטוק כהן: אלה לא סתם לקויי ראייה אלא עיוורים.

<נתי ביאליסטוק כהן: נושאי תעודת עיוור.

<עדי יוסלוביץ: אלה יכולות להיות לקויות של לקות ראייה פלוס איזושהי לקות אחרת.

אמיר אוחנה: למה את לא יכולה להגיד כמה בעלי לקות ראייה מבקשים להתנדב?

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו עוסקים בנושא הזה ושותפים לאותו פורום.

אמיר אוחנה: יש לך את הנתון כמה בעלי תעודת עיוור מבקשים להתנדב לצה"ל?

<נתי ביאליסטוק כהן: זו בעיה משום שהיום התהליך של גיוס לצה"ל הוא כזה שהם נושרים באמצע ואתה לא מוצא אותם.

אמיר אוחנה: אני מכיר את הבעיות ואני עוד מעט אתייחס אליהן אבל אני שואל כמה מבקשים.

אמיר אוחנה: עזוב כמה מסיימים את התהליך של הבקשה.

אמיר אוחנה: אני שואל כמה מגישים בכלל.

<נתי ביאליסטיוק כהן: עודד ייתן את הנתונים ויאמר מה הפוטנציאל.

אמיר אוחנה: אפשר לקבל מספר?

אמיר אוחנה: יש מישהו שיכול לתת לי מספר?

<שוש להט קרטר: אני ממשרד הרווחה, מהשירות לעיוור.

<שוש להט קרטר: כל שנה מסיימים כמאתיים צעירים בעלי תעודת עיוור את מערכת החינוך.

<שוש להט קרטר: מתוכם כמאה מתאימים להתנדבות.

אמיר אוחנה: מתוך כשני מיליון תלמידים במערכת החינוך.

<שוש להט קרטר: נכון.

<שוש להט קרטר: במחזור.

<שוש להט קרטר: אבל מתוך המאתיים האלה לא כולם באמת כשירים להתנדבות בצה"ל.

<שוש להט קרטר: חלקם בעלי מוגבלויות אחרות, חלקם מהמגזר הערבי וחלקם מהמגזר החרדי.

<שוש להט קרטר: לא כולם מתאימים.

<שוש להט קרטר: בין מאה, אולי גג למאה ומשהו, באמת יכולים.

<שוש להט קרטר: אבל ברגע שהם מתחילים את התהליך הבירוקרטי, הם נושרים.

<שוש להט קרטר: אנחנו יודעים את זה ממשרד החינוך.

<שוש להט קרטר: אנחנו קולטים אותם, את אלה שכן מוכנים בסופו של דבר לעשות שירות.

אבי דיכטר: כתוב כאן 37.

אבי דיכטר: מתוך כמה?

אמיר אוחנה: אני שומע מאה.

<עודד בשן: אני אדייק את הנתונים.

<עודד בשן: אם מדברים בפוטנציאל, אמרו מאה בשנה, זה אומר שהיום יש מספר מחזורים כך שאלה 300 אנשים, מתוכם יש 37 שכרגע מתנדבים.

<עודד בשן: אני חושב שזיהינו את הצורך שאם זה חבר'ה עם לקות ראייה פחות משמעותית וגם חבר'ה עם עיוורון מוחלט, דווקא היו צריכים יותר את ההנגשות ובזה אנחנו עכשיו מטפלים.

אמיר אוחנה: אני רוצה שתתייחסי לטענה שעולה ומגיעה אלי של משך הזמן שלוקח לצבא להשיב לגבי התנדבות.

אמיר אוחנה: כשמחזיקים אדם שנה וחצי, וגם על מקרים כאלה שמעתי, מבלי להחזיר לו תשובה, זה לא מצב תקין.

אמיר אוחנה: צריך להחליט על פרק זמן.

אמיר אוחנה: תגידו שלושה חודשים, חצי שנה, אבל עדיף להשיב תשובה שלילית מלהחזיק אנשים באוויר.

אמיר אוחנה: שיתקדמו בחיים, שילכו ללמוד, שילכו לעבוד, שילכו להשתלב בחברה.

אמיר אוחנה: האם אפשר להגיע לפרק זמן שאתם נוטלים על עצמכם ותוך פרק הזמן הזה תשיבו תשובה שאומרת כן או לא?

<עדי יוסלוביץ: אני לגמרי מסכימה אתך.

<עדי יוסלוביץ: לגבי העבר גם היית צודק.

<עדי יוסלוביץ: אני אשמח אם תעביר לי מקרים שהיום בתהליך ויאמרו לך שבמשך שנה וחצי לא קיבלו תשובה.

אמיר אוחנה: אולי מיד החברים יתייחסו.

<עדי יוסלוביץ: אני אשמח לקבל את כל השמות האלה.

<עדי יוסלוביץ: בשנה האחרונה צמצמנו בירוקרטיה אחורנית.

<עדי יוסלוביץ: זה אומר שסמכויות פוזרו ללשכות הגיוס.

<עדי יוסלוביץ: אם פעם בקשה הייתה יכולה להיות מאושרת רק בסמכות ספציפית אחת, כל השלילות היום ניתנו ללשכות הגיוס, חוץ – זה לא קשור ללקויות האלה – מרקע נפשי שעדיין מאושר במקום אחד.

ענת ברקו: זה אומר שיש יותר שלילות?

<עדי יוסלוביץ: זה לא אומר שיש יותר שלילות.

<עדי יוסלוביץ: אלה אנשים שהתמקצעו כדי לשלול את הבקשות האלה.

<עדי יוסלוביץ: זה יותר אנשים שיכולים לשלול.

<עדי יוסלוביץ: הדבר השני הוא לגבי מתי.

<עדי יוסלוביץ: אם ילד פותח בקשה בכיתה י"א כשהוא מקבל צו ראשון, כשהוא מסיים כיתה י"ב ועברה כבר שנה והוא קיבל תשובה, מבחינתי הוא מתגייס עם החברים שלו.

<עדי יוסלוביץ: מטרת העל שלי היא לגייס בשנתון יחד עם כל החברים שלו, שיהיו שווים, יתגייסו ביחד, כל המסיבות יהיו ביחד.

<עדי יוסלוביץ: אני יכולה להגיד לך שטווחי הזמן שלנו, הממוצעים שלנו, לא עומדים על שנה וחצי, אבל זה מתחלק לשניים, מתחלק למי שמתנדב על רקע נפשי ומי שמתנדב על רקע רפואי.

אמיר אוחנה: בדיון הזה אנחנו מתמקדים רק בבעלי לקות ראייה.

ענת ברקו: כמה זמן בממוצע לוקח עד שמגייסים אותם או עד שנותנים להם תשובה?

<עדי יוסלוביץ: אני חוזרת רגע אחורה.

<עדי יוסלוביץ: תלוי גם מתי הוא פתח את הבקשה, מתי הוא החליט שהוא רוצה ומתי הוא שיתף פעולה והביא את המסמכים.

<עדי יוסלוביץ: אני לא רוצה לתת נתון שאני לא יודעת.

ענת ברקו: זה לבוא בלי נתונים.

ענת ברקו: אנחנו יודעים שהרבה אנשים נושרים בדרך כי מתייאשים מהתהליך.

ענת ברקו: זה לא רק על רקע של לקות ראייה אלא כל התנדבות.

ענת ברקו: אני באמת חושבת שנצטרך אולי לדבר על זה.

ענת ברקו: כמה זמן בממוצע?

ענת ברקו: יש לכם את הנתונים, אתם הרי נותנים בדיוק מה צריך להביא, מי שיש לו מוטיבציה משתדל להביא את המסמכים הרפואיים כמה שיותר מהר כדי שהצבא יוכל לדעת מה מצבו הרפואי.

ענת ברקו: כמה זמן לוקח לצבא לתת תשובה?

<עדי יוסלוביץ: על רקע נפשי - - -

ענת ברקו: אני לא מדברת על רקע נפשי.

<עדי יוסלוביץ: כשמונה חודשים.

<עדי יוסלוביץ: אלה הנתונים שלנו לשנת 2016.

ענת ברקו: שנה.

ענת ברקו: אז לא מגייסים אותם עם השנתון שלהם.

ענת ברקו: שנה זה המון זמן.

<קריאה: אלא אם כן הם מגישים בכיתה י"א.

<עדי יוסלוביץ: הם מגישים בכיתה י"א.

<עדי יוסלוביץ: מקבלים צו ראשון בגיל 16 וחצי.

ענת ברקו: אבל הרבה פעמים כשמתחילים את התהליך, זה נגרר וזה מביא אותם לגיל 19 וחצי.

ענת ברקו: אני חושבת שזה הגיל הממוצע, לפי מה שאני יודעת על התנדבויות אלא אם תתקני אותי.

אמיר אוחנה: הצבא הוא מערכת גדולה ומסודרת.

אמיר אוחנה: גם אם אדם מגיש בקשה להתנדב כשהוא בכיתה י"א, אתם יודעים לצפות בעוד שנה איפה ישתחרר מישהו ותוכלו להכניס אותו במקומו.

אמיר אוחנה: נראה לי שכך זה אמור לעבוד.

<עדי יוסלוביץ: זה לא בדיוק כך.

אמיר אוחנה: לכן אפשר להחזיר לו תשובה בפרק זמן סביר.

אמיר אוחנה: אבל בוודאי אם הוא מגיש את הבקשה בכיתה י"ב או לקראת מועד הגיוס, אנחנו חייבים לבוא כאן עם איזה סטנדרט אחיד, מועד שאתם נוטלים על עצמכם ואומרים שתוך המועד הזה אנחנו מחזירים תשובה.

אמיר אוחנה: אני רוצה לשמוע ממך מהו המועד הסביר הזה ולשמוע גם מהחברים אם זה נשמע דבר שאפשר לעבוד אתו.

ענת ברקו: אדוני היושב ראש, אני רוצה שאלת הבהרה לגבי מה שעדי אמרה.

ענת ברקו: אני רוצה להבין.

ענת ברקו: כשאת אמרת שבלשכות הגיוס, שבעצם ביזרו את היכולת לדון בבקשות, דבר שהוא טוב והוא חיובי כי יש יותר אנשים שמטפלים בבקשות ההתנדבות, האם מותר בלשכות הגיוס לרופאים רק לשלול בקשות או מותר להם גם לקבל התנדבות?

<עדי יוסלוביץ: לשלול בקשות.

ענת ברקו: זאת התשובה.

ענת ברקו: זאת הבעיה.

<עדי יוסלוביץ: אבל הם לא שוללים בקשות שיכולות להיות מאושרות.

<עדי יוסלוביץ: אותו אדם שמחכה, לא יחכה כל הזמן למקרפ"ר שישללו לו.

<עדי יוסלוביץ: כבר נתנו לו תשובה שלילית.

<עדי יוסלוביץ: אם זה יאושר, מעלים את זה הלאה וזה כבר חסך זמן.

אמיר אוחנה: בסדר.

אמיר אוחנה: נתקדם.

<עדי יוסלוביץ: מה הייתה השאלה הקודמת?

<עדי יוסלוביץ: למה להתייחס?

אמיר אוחנה: דיברתי לגבי פרק זמן.

אמיר אוחנה: האם יש פרק זמן שאפשר להגדיר אותו, שזה פרק הזמן שמי שמגיש בקשה להתנדב מקבל תשובה?

<עדי יוסלוביץ: אתה מדבר עד מועד הגיוס או עד אישור הבקשה?

אמיר אוחנה: עד אישור הבקשה.

<עדי יוסלוביץ: אפשר.

אמיר אוחנה: מהו פרק הזמן שמקובל עליכם?

<עדי יוסלוביץ: אני לא רוצה לצאת באמירות.

אמיר אוחנה: אנחנו פשוט נקבע.

<עדי יוסלוביץ: יש רופאים, רע"נים, שמתעסקים בזה מבחינה רפואית.

<עדי יוסלוביץ: מה שעשינו השנה, ברגע שמישהו קיבל כבר פרופיל שהוא בר שירות, הוא ישר מקבל תאריך גיוס.

<עדי יוסלוביץ: אתה מדבר על כאלה שאפשר לחזות מכסה או איזשהו תקן שיתפנה לי ואז אני מגייסת לשם, אבל זה לא עובד כך עם מתנדבים.

<עדי יוסלוביץ: למתנדבים אנחנו תופרים חליפה על פי מידה.

<עדי יוסלוביץ: הם לא יהיו באותם תפקידים שהחברים שלהם משתחררים מהם.

<עדי יוסלוביץ: , הוא לא יהיה מש"ק כוח אדם באיזה מקום אלא ממש תופרים לו חליפה על פי מידה.

<עדי יוסלוביץ: אם אני מתייחסת רגע ללקויי הראייה, אנחנו מנגישים עבורם את המבחנים הפסיכוטכניים אבל עד שיונגשו המבחנים הפסיכוטכניים אנחנו עושים תהליך אישי עם כל אחד ואחד כדי שהם לא יחכו.

<עדי יוסלוביץ: ההנגשה של המבחנים הפסיכוטכניים, זה התהליך שלנו.

<עדי יוסלוביץ: מה שאנחנו עושים כרגע, עד שיונגשו באופן רשמי ופורמלי, אנחנו מכירים את הצבא ויודעים איך הוא עובד, אם יש לנו חמישה מתמודדים כאלה שהם בהליך גיוס, עושים עם כל החמישה האלה תהליך אישי של ממש תפירת חליפה לפי מידה.

<עדי יוסלוביץ: זה אומר שכל מבחן, אנחנו תופרים אותו במיוחד, לכל תפקיד.

<עדי יוסלוביץ: הוא יתראיין ביחידות.

<עדי יוסלוביץ: מתראיינים אחד על אחד.

<עדי יוסלוביץ: חייל יודע שהוא מתראיין אצל המפקד העתידי שלו ביחידה העתידית שלו כדי שבאמת זה יתאים לו כי אנחנו רוצים לדעת שהוא יסיים את השירות ולא רק יתחיל אותו.

<עדי יוסלוביץ: אנחנו רוצים גם לדעת את הזמינות של זה.

<עדי יוסלוביץ: אני רוצה שלא יהיו קיצורי שירות, שלא יהיו לי שינויים ולכן מלכתחילה צריך לסגור את כל הפינות.

<עדי יוסלוביץ: בטח בנושא ההנגשה.

אמיר אוחנה: יש עוד משהו שאת רוצה להוסיף או שסיימת?

<עדי יוסלוביץ: עד כאן.

אמיר אוחנה: אם יהיו שאלות, תוכלי להתייחס.

<שמואל לטקו: מה עושים בצבא האנשים האלה שמגויסים?

<שמואל לטקו: מה התפקידים שהם עושים בפועל?

<עדי יוסלוביץ: הם יכולים לעשות כמעט כל תפקיד.

<עודד בשן: אנחנו עוד מעט ניתן דוגמאות בהתאם לתכנית שפותחה וגם את התוצאות שיש.

<עודד בשן: יושב כאן אוהד שיכול לספר והוא הולך להיכנס ליחידה 8200.

<עודד בשן: יש דוגמאות אחרות כמו חיל האוויר, תיאטרון צה"ל וכולי.

<עדי יוסלוביץ: אם אתם רוצים, נספר על תפקידים של ה-37 היום.

<עדי יוסלוביץ: אני יכולה לומר בקצרה.

אבי דיכטר: כן.

אבי דיכטר: תני לנו את זה בקצרה.

<עדי יוסלוביץ: אנחנו פרוסים על כל הסמכויות בצבא.

<עדי יוסלוביץ: חיל האוויר, חיל הים, חיל המודיעין, אכ"א, זרועות, יש לנו רכז ביטחון, יש לנו גם חיילים שמשרתים כמש"ק מטה או כפקידים כאלה ואחרים, מש"קית ת"ש, מש"קיות חינוך.

<עדי יוסלוביץ: באמת כל התפקידים.

<עדי יוסלוביץ: ברור לנו שמי שלא רואה במאה אחוזים, הוא לא יהיה לוחם בסיירת מטכ"ל.

<נתי ביאליסטוק כהן: תתפלאי.

<עדי יוסלוביץ: יש לי עכשיו לוחם אחד בשירות וגם זה בדירקטיבה ישנה.

<עדי יוסלוביץ: הם עושים את כל התפקידים שהם מסוגלים לעשות.

<עדי יוסלוביץ: אנחנו מאמינים במסוגלות שלהם, לפעמים יותר ממה שהם בעצמם מאמינים.

<עדי יוסלוביץ: כל התפקידים פתוחים בפניהם כולל זה שיש לנו גם קצינה בצבא.

אמיר אוחנה: תודה.

אמיר אוחנה: עדי נשארת אתנו כך שאם למישהו יהיו שאלות, היא תוכל להשיב לאחר מכן.

אמיר אוחנה: נעבור לנציגת אגף השיקום.

אמיר אוחנה: פזית ענבל אשל.

<פזית ענבל אשל: אני מאגף השיקום במשרד הביטחון.

<פזית ענבל אשל: נכה עיוור, דרגת הנכות שלו אצלנו היא מאה אחוזים ומעלה.

<פזית ענבל אשל: הנכים העיוורים מקבלים את הזכאויות השונות שלהם לפי דרגת נכותם ככל נכי צה"ל בנושאים הכלליים כמו מענק הבראה, מענק חימום, קירור, ביגוד ובנוסף יש להם זכאויות שנובעות מעצם הנכות הספציפית.

<פזית ענבל אשל: ההטבות שרלוונטיות לקבוצת העיוורים מתייחסות לכלב נחיה, לרכב רפואי ולציוד עזר לראייה.

<פזית ענבל אשל: נכה עיוור למשל שדרגת נכותו היא מה שאנחנו קוראים מאה אחוזים מיוחדת, הוא זכאי למימון מלוא הטיפול הרפואי, למשל לכלב נחיה, כולל חיסונים, הם גם מקבלים מענק חודשי לכיסוי הוצאות העלות השוטפת של הכלב.

<פזית ענבל אשל: הנכים מקבלים מענק מיוחד לרכישת ציוד ביתי.

<פזית ענבל אשל: נכים עיוורים שהם סטודנטים מקבלים דמי הקראה.

<פזית ענבל אשל: גם נכים שעובדים וצריכים את הסיוע בהקראה, גם הם מקבלים דמי הקראה ומקבלים גם דמי נסיעות לעבודה.

<פזית ענבל אשל: מכספי העיזבונות שמגיעים לאגף השיקום מקבלים נכים גם מחשבים ותוכנות שהן ייעודיות לעיוורים.

<שמואל לטקו: מה עם סוגיית המלווים?

<שמואל לטקו: זה עלה בדיון אחר שלנו.

<שמואל לטקו: הם מקבלים כמה שעות ביום וזה ממש לא מספק ולכן הם מסתמכים על קרובי משפחה שאמורים לעשות את העבודה הזאת של ליווי הנכה.

<שמואל לטקו: את מכירה את הנושא?

<פזית ענבל אשל: אני לא מכירה ספציפית את הנושא אבל לגבי מלווים יש ועדת ליווי שבוחנת כל מקרה לגופו והוועדה הזאת מחליטה על היקף השעות הנדרשות.

<פזית ענבל אשל: אם יש איזשהו מקרה ספציפי שעלה וצריך לבדוק, ברצון.

<שמואל לטקו: את לא מכירה בעיות כאלה?

<שמואל לטקו: יש כאן מישהו מארגון נכי צה"ל?

<שמואל לטקו: לא.

<שמואל לטקו: את מכירה בעיות מיוחדות שיש?

<פזית ענבל אשל: לא הגיעו אלי אבל תחום המלווים הוא לא תחום טיפול ישיר שלי.

<פזית ענבל אשל: אני לא שמעתי על בעיות שמאפיינות את כלל הקבוצה.

<שמואל לטקו: בכמה אנשים אתם מטפלים?

<שמואל לטקו: מה גודל האוכלוסייה?

<פזית ענבל אשל: אם אני לא טועה, קצת יותר ממאה עונים להגדרה הזאת, אבל אני צריכה לבדוק.

<שמואל לטקו: סדר גודל.

<שמואל לטקו: מאה.

<פזית ענבל אשל: כן.

אורלי לוי אבקסיס: לאגף השיקום אין נתונים כמה נכים עם לקות ראייה או עד כדי עיוורון יש תחת אחריותו?

<פזית ענבל אשל: יש נתונים.

<פזית ענבל אשל: מה שאני זוכרת כרגע לגבי מי שמוגדר אצלנו כעיוור, זה סדר גודל של מאה.

<פזית ענבל אשל: אני אבדוק את הנתון המדויק ואעביר לכם.

<עודד בשן: אנחנו מכירים נתון האומר 92 אנשים שהם נכי צה"ל עקב בעיית ראייה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם גם מכירים את הטענות שלהם כנגד האגף?

<עודד בשן: לא.

אורלי לוי אבקסיס: חבל שארגון נכי צה"ל לא נמצא כאן.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא מעטים.

<שמואל לטקו: עדכנו אותי שארגון נכי צה"ל הוזמן לדיון הזה והוא הודיע לנו שהוא לא מגיע לדיון.

אמיר אוחנה: רשות השירות הלאומי אזרחי, בבקשה.

אמיר אוחנה: אני מבקש מהדוברים הבאים, הייתי רוצה לשמוע אם יש תפקידים בצבא שיש דווקא יתרון יחסי לבעלי לקות ראייה.

אמיר אוחנה: סתם מהראש אני זורק, למשל מאזינים.

אמיר אוחנה: יכול להיות שיש כאן אפילו יתרון שאפשר למקסם את היכולות ולהעצים את האנשים.

<מוטי אלמליח: מנהל אגף בכיר תקצוב ופיקוח ברשות שירות אזרחי לאומי.

<מוטי אלמליח: מבחינת נתונים.

<מוטי אלמליח: נכון להיום, ארבע שנים אנחנו מפעילים או מתקננים תקנים לבעלי לקות ראייה במסגרת השירות הלאומי אזרחי.

<מוטי אלמליח: מי שעושה את זה, זה זכיין במכרז שלנו שהוא גוף מוכר בשם עמותת שלומית ביחד עם עמותת עלה.

<מוטי אלמליח: משה משרקי נמצא כאן וזה המקום לברך אותם על שיתוף הפעולה.

<מוטי אלמליח: הם למעשה גם גוף המעטפת, הגוף שנותן את המעטפת לאותם מתנדבים בשירות הלאומי.

<מוטי אלמליח: נכון להיום יש לנו יש לנו כחמישים תקנים מתוקננים ובשלוש השנים האחרונות לא מילאנו את כל התקנים והשנה זו שנה ראשונה שאנחנו ממלאים אותם וגם גלשנו בעשרה אחוזים.

<מוטי אלמליח: יש לנו עוד חמישה תקנים שמימנו מעבר לחמישים התקנים שתוקננו בתחילת השנה.

<מוטי אלמליח: מנתונים שבדקתי לגבי שנת השירות הקרובה שמתחילה ב-1 לספטמבר עולה שיש כבר בין שבעים לשמונים מועמדים חדשים ואנחנו נצטרך למצוא את התקציב לשלושים הנוספים.

<מוטי אלמליח: אני משער שבמסגרת התקנים שהשגנו בשנים האחרונות, בשנתיים האחרונות, לטובת שירות לאומי לבעלי צרכים מיוחדים, אם לפני כארבע-חמש שנים היו 84 בעלי צרכים מיוחדים בשירות הלאומי, היום יש לנו 1,500.

אמיר אוחנה: אלה בעלי צרכים מיוחדים ולא ספציפית בעלי לקות ראייה.

<מוטי אלמליח: כן.

<קריאה: אתה יכול להגיד באיזה תפקידים הם משרתים?

<מוטי אלמליח: בעיקר במשרדי הממשלה ובעמותות.

<מוטי אלמליח: משה משרקי מכיר את הנתונים קצת יותר מקרוב והוא יכול לתת אותם.

אמיר אוחנה: נגיע אליו בהמשך.

<מוטי אלמליח: מעבר לתקנים יש לנו מעטפת שניתנת לטובת בעלי לקות ראייה.

<מוטי אלמליח: המעטפת כוללת הכנה לשוק העבודה והכנה ללימודים אקדמיים, כל אחד בהתאם למסלול שהוא רוצה ויכול ללכת אליו.

<מוטי אלמליח: המעטפת הזאת, כמו שאמרתי, ניתנת על ידי עמותת עלה שהיא הגורם שזכה אצלנו במכרז לתת את שירותי המעטפת.

אמיר אוחנה: תודה.

אמיר אוחנה: משה משרקי, בבקשה.

אמיר אוחנה: אם תוכל לפרט לגבי התפקידים.

<משה משרקי: תודה רבה.

<משה משרקי: אנחנו בעמותה התחלנו בתכנית לשירות אזרחי לאומי לפני עשר שנים יחד עם השירות לעיוור ועם השירות האזרחי לאומי.

<משה משרקי: התחלנו עם שבעה תקנים כמו שמוטי אמר וכיום, לקראת המחזור הקרוב נגיע בין שבעים לשמונים בפועל ואולי אפילו נעבור את שמונים התקנים, מתנדבי שירות לאומי.

<משה משרקי: אני רוצה להתייחס גם לתפקידים כפי שביקש כבוד היושב ראש וגם לדברים עליהם דיברו כן לגבי ההתנדבות לצבא.

<משה משרקי: כיוון שאני בקשר עם רוב הצעירים שהם מועמדים למסלולים האלה של התנדבות לצבא ולשירות לאומי, אני חייב לומר שאני יכול לערוב לקבוצה מאוד מאוד גדולה של צעירים שמבקשים להתנדב - ואנחנו מברכים אתם על הרצון שלהם להתנדב לצבא - ולא מקבלים תשובה ולפעמים מתוך ייאוש הם מבינים שהתשובה היא שלילית או שפרק הזמן הוא ארוך ביותר.

<משה משרקי: לפעמים הם מגיעים אלינו ותורמים לקהילה מרצון מאוד גדול לתרום לקהילה, כמו שאתם רואים מהמספרים, במסגרת שירות האזרחי לאומי.

אמיר אוחנה: נטען שזה אכן היה המצב אבל חל שיפור משמעותי.

אמיר אוחנה: אתה יודע להתייחס לזה?

<משה משרקי: אני יכול לומר שמהנתונים העדכניים נכון לשבועות אלה בהם אני פוגש צעירים, אני לא יכול לומר שזה נכון.

<משה משרקי: אנחנו מברכים על הנושא הזה של התנדבות לצבא וגם על שיתופי הפעולה עם גופים בקהילה כפי שקיימים כאן, ואני אומר שהרעיון שאתה העלית כבוד היושב ראש להגביל את טווח הזמן של מתן תשובה חיובית או שלילית לגבי ההתנדבות והגדרת תפקיד, זה מאוד חשוב, לאו דווקא בנושא של קיצור הבירוקרטיה אל מול הלשכות אלא להגדיר זמן.

<משה משרקי: אחרי איקס זמן יבוא אדם ויאמרו לו שהוא לא מתנדב או כן מתנדב וזה תפקידך, אתה רוצה את זה או לא רוצה את זה, ואם לא, יש לך אפשרות אחרת לתרום לחברה, או לעשות דברים אחרים.

ענת ברקו: העדיפות היא לצבא.

<משה משרקי: בסדר.

<משה משרקי: ברור.

ענת ברקו: מי שרוצה להגיע לצבא, שייתנו לו להגיע לצבא.

<משה משרקי: נכון.

ענת ברקו: לא כברירת מחדל ללכת לשירות אזרחי.

<מוטי אלמליח: אבל לפחות ייתנו לו את הברירה הזאת.

ענת ברקו: ברור.

<משה משרקי: יאמרו לו שאם הוא לא יכול, יש לו משהו אחר.

<משה משרקי: הנושא הנוסף הוא שכל אדם שמקבל פטור משירות צבאי, וזאת בקשה שכבר העלינו גם בפעם הקודמת עת דנו בנושא הזה וגם במסגרת החוק שהתקבל ברוך השם לאחרונה, וזאת ההזדמנות לברך את חברי הכנסת שחלקם גם כאן, בנושא של השירות האזרחי הלאומי הוא שאדם שמקבל פטור, יקבל גם על ידי הצבא את המידע לגבי הנושא של זכויות ושירותים בקהילה כולל הנושא של התנדבויות אפשריות במסלול של צבא ושירות לאומי.

<משה משרקי: זאת כדי שלא יישאר סתם בבית אלא שבכל זאת ימשיך מסלול בחיים בנושא של השתלבות, בנושא של התנדבות או תהליכי שיקום אחרים בקרבה לרווחה.

<משה משרקי: אלה אנשים שמקבלים פטור מהשירות הצבאי.

<משה משרקי: זה שהם מקבלים פטור משירות צבאי, לפעמים הם הולכים הביתה ולא יודעים מה לעשות עם זה.

<משה משרקי: אני אומר שכאן הצבא צריך לקחת בחשבון שאם הוא נתן לאדם פטור, שייתן לו גם את כל המסלולים וההפניה לרווחה או לגורמים בקהילה כמונו, כמו ארגונים אחרים שנמצאים כאן, כדי שיכוונו אותו להמשך החיים.

<משה משרקי: ידאגו לזכויות שלו, יפנו אותו לביטוח לאומי או לשאר המקומות.

<משה משרקי: בסופו של דבר אנשים שנמצאים אצלנו בתכנית שלנו נמצאים בהרבה תפקידים ותורמים לחברה.

<משה משרקי: עבורם זאת מיומנות תעסוקה.

<משה משרקי: אחר כך הם מגיעים הרבה יותר בשלים להכשרה תעסוקתית או אקדמית, מתנדבים במשרד המשפטים - פגשתי כאן מישהו שלידו עובד מתנדב שירות לאומי במשרד – יש מתנדבים כאלה בבית הנשיא, בבתי חולים, בבתי ספר, בגני ילדים, בגופים ביטחוניים ובמשטרה.

<משה משרקי: הם בכל מקום בו יכולים להיות.

<משה משרקי: הם גם מקבלים את כל ההתאמות על ידינו ואת כל ההכשרה.

<משה משרקי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם מגדל אור בנושא הזה של הדרכה שיקומית.

<משה משרקי: בסופו של דבר מכשירים את האנשים תוך כדי שירות לעצמאות ולהשתלבות חברתית מקסימלית.

<משה משרקי: אני חושב שבסופו של דבר אנשים גם תורמים והם מאוד רוצים לתרום וגם נתרמים.

<משה משרקי: אגב, זה אמור לגבי כל המגזרים גם יהודים, גם ערבים, גם חרדים, גם חילוניים.

אמיר אוחנה: תודה לך.

אמיר אוחנה: מנכ"ל המרכז לעיוור בישראל.

<נתי ביאליסטוק כהן: תודה אדוני.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אהיה מאוד קצר בדבריי משום שגופים אחרים עושים את העבודה בנושא הזה מדי יום וזה חשוב.

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו כמרכז, כארגון גג, רואים את החשיבות בשילוב אדם עם עיוורון בחברה כאחד מענפי הדגל שלנו.

<נתי ביאליסטוק כהן: נכון שאנחנו צריכים לעשות המון אצלנו ואנחנו צריכים לעשות המון בחברה, אבל רק דרך הפרויקטים האלה של שירות התנדבותי בצה"ל ושירות לאומי אזרחי אנחנו מצליחים באמת להביא את שני הקצוות האלה לאיזושהי נקודה אחת משותפת.

<נתי ביאליסטוק כהן: החשיבות של גיוס לצה"ל, בטח כשאנחנו חיים כאן במדינת ישראל, היא כי זה אחד השלבים הרגילים שאדם עושה כאן בדרך לבגרות.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה כלי מעצב אבל זה גם כלי שמעצב את הסביבה שלו משום שהסביבה שלו נפגשת ביכולת שלו, נפגשת במסוגלות שלו ולא רק בעיוורון שלו.

<נתי ביאליסטוק כהן: אחרי השירות הצבאי נפרדים וממשיכים הלאה אבל כל אחד מהצדדים לוקח את זה למקום שלו.

<נתי ביאליסטוק כהן: מעבר לזה שהנער עם העיוורון יוכל לקחת את מה שהוא עשה כפרקטיקה, כשילוב וכהתחלה של מקום עבודה שקשורה ב-CV, ככלים ומיומנויות לתעסוקה בעתיד וללימודים אקדמיים, לא פחות מזה ייקח זה ששירת לצדו כשהוא יפגוש בעתיד אנשים עם עיוורון בשלבים אחרים ומאוחרים בחיים שלו.

<נתי ביאליסטוק כהן: לכן אנחנו רואים את החשיבות שאני לא יכול להמעיט בערכה, בצורך לעשות את המאמץ של שילוב אנשים עם עיוורון קודם כל בגיוס לצה"ל ואלה שלא מסתדר להם בצורה כזו או אחרת - אבל כאשר הלא מסתדר באמת לא מסתדר באופן אמיתי ולא כי הם יושבים בבית ומחכים חודשים לתשובה או מקבלים תשובה לא טובה.

<נתי ביאליסטוק כהן: כשלא מסתדר, אז זה באמת לא מסתדר אמיתי כי יש איזשהו חוסר יכולת – יופנו לערוץ של שירות לאומי אזרחי כי הוא נותן את אותם ערכים פחות או יותר אלא במקום אזרחי.

אמיר אוחנה: אני רוצה להגיע לאיזושהי המלצה לצבא לתחום את פרק הזמן הזה.

אמיר אוחנה: זה לא יהיה רציני עכשיו לזרוק מספר אבל מה נראה לך שהוא פרק זמן סביר להחזיר תשובה חיובית או שלילית כדי שאדם יוכל להמשיך בחייו?

אמיר אוחנה: מהו פרק הזמן שנשמע לך סביר?

<נתי ביאליסטוק כהן: אני רוצה להגיד לך שאני לא רואה מקום לתת תשובה שלילית.

אמיר אוחנה: בסדר.

אמיר אוחנה: אחרי שאמרת את זה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אומר את זה באמת בשיא הרצינות.

<נתי ביאליסטוק כהן: יכול להיות שהתשובה תהיה שלילית לגבי מקצוע מסוים, אבל הצבא לא אמור ולא יכול להרשות לעצמו לתת לאדם עם עיוורון תשובה שלילית לגבי עצם ההתנדבות.

אמיר אוחנה: מתוך הנחה שזה דיון נפרד ואנחנו צריכים למצוא פרק זמן סביר?

<עדי יוסלוביץ: אתה יודע מה פרקי הזמן הנהוגים עכשיו של הבקשה שהיא בטיפול?

<עדי יוסלוביץ: תנו לי בבקשה דקה, ברשותך כדי שתבין על מה אני מדברת כשאני אומרת על טווחים שצמצמנו.

אמיר אוחנה: בבקשה.

<עדי יוסלוביץ: קצת לסבר את האוזן במספרים.

<עדי יוסלוביץ: כרגע בכל הצבא, בכל הבקשות של מתנדבים, יש 543 בקשות של מתנדבים, אנחנו מטפלים בהן.

<עדי יוסלוביץ: 543 בקשות של מלש"בים שביקשו להתנדב, מתוכם יש לנו 302 בקשות שממתינות.

אמיר אוחנה: את יודעת להגיד לי לגבי לקויי ראייה?

<עדי יוסלוביץ: אני יודעת להגיד לך שיש שתי בקשות שמתעכבות מעל שישה חודשים.

ענת ברקו: למה?

<משה משרקי: זה לא נכון.

<עדי יוסלוביץ: אלה נתונים מדויקים נכון לאתמול בשעה 10:00 בלילה.

אמיר אוחנה: משה, יש לך שם להגיד לי?

<משה משרקי: בוודאי שיש לי שמות אבל אני לא יודע אם זה הפורום.

אמיר אוחנה: אולי זה לא הפורום.

אמיר אוחנה: אולי אחר כך נבדוק את זה בצורה פרטנית.

<עודד בשן: אנחנו נשמח אחר כך גם לפרט את הייחודיות של התכנית שפותחה שהתחילה לפני שנה עם הפיילוט, כדי לתת מענה לדברים האלה.

<עודד בשן: צריך להבין את הדברים אבל יש כאן מספר דברים שהם מאוד ייחודיים כדי להביא להשמה ולהתנדבות מוצלחת.

אמיר אוחנה: לפני כן, נתי, אם אתה רוצה, משפט לסיום כי יש לנו כאן עוד לפחות עשרה דוברים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אומר שוב שאני לא יודע לומר לוחות זמנים אבל דבר אחד אני יודע להגיד.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא חושב שצריכה להיות איזושהי סיבה שאדם שרוצה להתנדב לצה"ל ויש לו עיוורון או לקות ראייה, כן יקבל תשובה שלילית.

<נתי ביאליסטוק כהן: התשובה יכולה להיות למקצוע אבל זה כולם מקבלים.

<נתי ביאליסטוק כהן: לא כולם מתאימים לתפקידי לוחם, גם כשהם עם פרופיל חיובי.

<נתי ביאליסטוק כהן: לי היה פרופיל שלילי ובכל זאת התקבלתי לשירות בצבא ועשיתי אותו בכבוד.

<נתי ביאליסטוק כהן: גם כשהעבירו אותי מהתפקיד שרציתי, המשכתי כי מצאו את הדרך לעשות את זה.

<נתי ביאליסטוק כהן: היום, כאשר אנחנו רוצים שהחברה תכיל, ואנחנו רוצים להרחיב את הפעילות של אנשים בשוק התעסוקה, אני באמת לא רואה דרך לצבא להגיד לאדם לא.

<נתי ביאליסטוק כהן: הוא יכול להגיד לו לא בתפקיד איקס, אבל אין כזה דבר שאומרים לו לא.

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו תמיד אומרים שאנחנו אמנם אנשים עם מוגבלות אבל את המגבלה האמיתית שמה לנו החברה ואני אומר שצה"ל הוא בדיוק המקום ממנו אני מצפה שלא ישים לנו את המגבלה מכיוון שהכול כמעט ניתן לגישור על ידי טכנולוגיה, על ידי הדרכה, הן של המלש"ב, הן של החייל הצעיר והן של מפקדיו.

אמיר אוחנה: תודה לך.

אמיר אוחנה: נעבור בגישור למשרד הרווחה.

<שוש להט קרטר: אנחנו רואים את השירות הלאומי ואת ההתנדבות לצה"ל ככניסה לעולם התעסוקה.

<שוש להט קרטר: אנחנו רואים את העצמאות של הצעיר, את המוכנות שלו, את ההתחברות לחברה, את הערכים ובאמת מתוך ההיכרות שלנו והפעילויות שלנו עם צעירים, אנחנו יודעים שהרצון הראשוני הוא ההתנדבות לצה"ל אבל האחוזים הכי נמוכים הם של התנדבות צה"ל והאחוזים היותר גבוהים הם באמת לשירות הלאומי.

<שוש להט קרטר: הכניסה הראשונית היא מאוד מאוד בעייתית.

<שוש להט קרטר: כבר במיון הראשוני אין דרך ולראות את היכולות ואת המסוגלות הגבוהה של הצעיר כי כבר במיון הראשוני זה לא מונגש ולכן הם לא יכולים לעשות הערכה של אותו צעיר.

<שוש להט קרטר: לאחרונה, בשנה האחרונה, בעזרת מגדל אור שהיא עמותה שנותנת לנו שירותים - - -

<יעקב ורון: קוראים לזה טכנולוגיה מסייעת.

<שוש להט קרטר: טכנולוגיה מסייעת פשוטה, עדיין לא הייתה מונגשת עבור הצעיר כדי לעבור את החסם הראשוני הזה.

<שוש להט קרטר: היום במיזם משותף שאנחנו עושים עם מגדל אור, אנחנו מלווים את הצעיר.

אורלי לוי אבקסיס: זה פיילוט, נכון?

<שוש להט קרטר: כן.

<שוש להט קרטר: זה פיילוט.

אורלי לוי אבקסיס: הוא בהיקף קטן.

<שוש להט קרטר: השנה היו תשעה.

<שוש להט קרטר: אנחנו במטרה להגדיל את המספר לשלושים מתנדבים השנה.

<שוש להט קרטר: גם כשהצעיר עם לקות הראייה עובר את החסם איכשהו ומגיע, בסופו של דבר הוא רוצה להגיע לתפקיד מסוים.

<שוש להט קרטר: הוא לא רוצה משהו שייתנו לכל האנשים העיוורים.

<שוש להט קרטר: הוא רוצה משהו ייחודי.

<שוש להט קרטר: הוא חלם להיות בתיאטרון צה"ל והוא רוצה להיות בתיאטרון צה"ל.

<שוש להט קרטר: יגיע למפקד התיאטרון, מפקד התיאטרון לא יודע מה לעשות אתו.

<שוש להט קרטר: לכן במיזם המשותף הזה הליווי של האדם עם העיוורון, של הצעיר עם העיוורון, יהיה עד לאותו מפקד, עד לאותה תחנה שבה הוא יכול להיות ויכול להסביר ולהדריך את המפקדים שלו מה הצעיר יכול לעשות.

<שוש להט קרטר: מתוך שיחות עם צעירים עם עיוורון אני יודעת שכאשר מגיע צעיר כזה, גם המפקדת לא יודעת שום דבר על עיוורון ויש רתיעה.

אורלי לוי אבקסיס: איך עושים את זה עם המוגבלויות האחרות?

<שוש להט קרטר: הרבה מהמוגבלויות האחרות באמת עושים את זה קבוצתי.

<שוש להט קרטר: עושים פרויקטים קבוצתיים ואז הם לא משתלבים באותה צורה.

<שוש להט קרטר: אדם עם פיגור שכלי שנכנס לאיזושהי קבוצה כזאת או אדם עם אוטיזם שבאמת יש להם פרויקטים מקסימים, אבל הם נמצאים קודם כל בהדרכה של כמה שבועות, נדמה לי אפילו שלושה חודשים, עד שהם באמת לומדים להכיר אותם וכל שלושת החודשים האלה הם עדיין לא נחשבים למתנדבים.

<עודד בשן: זאת אחת הדאגות הגדולות שלנו ונדבר בוועדת הרווחה על איך עושים במקרה של מוגבלויות אחרות.

<עודד בשן: יש תכנית אחרת של ליווי צעירים עם מוגבלויות לצבא.

<עודד בשן: אם בודקים מה היו התוצאות וכמה היא ליוותה צעירים עם לקויות ראייה ועיוורון, זה היה מאוד מאוד נמוך.

<עודד בשן: נדרשת המומחיות הספציפית.

<עודד בשן: ניקח את הדוגמה של אורן אלמוג שמראה איפה היינו ואיפה אנחנו עכשיו גם עכשיו בזכות הצבא וההתקדמות.

<עודד בשן: כולנו מכירים את השם של או תו בחור מקיבוץ יגור שאיבד את הראייה.

אמיר אוחנה: רגע.

אמיר אוחנה: את סיימת?

<שוש להט קרטר: אני אשמח אם עודד יספר על העמותה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני רוצה להתפרץ ולבקש סליחה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני רוצה לומר המון תודה על קיום הדיון אבל אני חייב להיות גם בדיון אחר.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני רוצה לבקש את רשותך לבקש סליחה כי אנחנו צריכים ללכת.

אמיר אוחנה: בכבוד רב.

אמיר אוחנה: תודה שהגעת.

אמיר אוחנה: תודה שדיברת.

<עודד בשן: יש הרבה עניינים ביטחוניים במדינה ותודה שאתם מוצאים את הזמן לעסוק גם במשהו חברתי צבאי.

<עודד בשן: באמת הערכה גדולה.

<עודד בשן: אורן אלמוג שאיבד את הראייה התנדב לצבא וההשמה שלו בהתנדבות הייתה בסיירת מטכ"ל.

<עודד בשן: תפקיד במודיעין.

<עודד בשן: אחרי כמה חודשים הוא יצא.

<עודד בשן: הסתיים תהליך ההתנדבות.

<עודד בשן: אחרי כן דיברתי עם חברים מתוך המעגל ולא ידעו איך להנגיש לו את הסביבה הטכנולוגית, את המחשב עליו הוא עובד כדי שיוכל לעבוד וכדי שיוכל להביא ערך להתנדבות שלו.

<עודד בשן: לכן בעקבות זה התכנית עליה דיברו ופיתחו.

<עודד בשן: התחלנו אותה בפיילוט של חמישה חבר'ה, יושב כאן אוהד שהוא אחד מהם.

<עודד בשן: עשינו זאת כדי לבדוק ולבנות את הממשקים, היכן נדרשת המומחיות, העבודה עם הצבא ואנחנו עכשיו מרחיבים את זה לשלושים נוספים.

<עודד בשן: הצבא שותף לדברים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: יש תכנית בטכנולוגיה שהראיתם לנו בוועדת המדע שנותנים אותה בסבסוד למקרים של תעסוקה.

<עודד בשן: כן.

<עודד בשן: משאילים גם לצבא כדי להנגיש את מערכות המידע גם בצבא כדי שאוהד ומישהו אחר יוכל להביא ערך משמעותי בהתנדבות שלו.

<עודד בשן: חמישה חבר'ה, כולם עכשיו הולכים להתנדב.

<עודד בשן: אוהד הולך להשתלב ב-8200 והוא יוכל לספר על כך.

<עודד בשן: אני חושב שבעזרת המשך שיתוף פעולה עם השירות לעיוור ועם הצבא, נוכל להמשיך לקדם ולהכפיל את מספר הצעירים עם עיוורון בכל מחזור.

<עודד בשן: היום מדובר בכ-14 והמטרה שלנו היא להגדיל את המספר עד 28 חבר'ה בשנה ושהם מתנדבים התנדבות משמעותית.

<עודד בשן: לא סתם נמצאים שם אלא באמת מביאים ערך ומקדמים והם יכולים לעשות זאת.

אמיר אוחנה: תודה.

אמיר אוחנה: אוהד, הבנה שלך.

<אוהד יונתן: תודה.

<אוהד יונתן: אני התחלתי את התהליך שלי בתקופה קצת יותר מורכבת.

<אוהד יונתן: התחלתי אותו בכיתה י"א, לפני כשנתיים.

<אוהד יונתן: אז עוד זה היה קצת בעייתי מבחינת מדור המתנדבים.

<אוהד יונתן: עוד לא ידענו בדיוק למי לפנות וכולי.

<אוהד יונתן: היו עוד מורכבויות.

<אוהד יונתן: באיזשהו שלב התחילה התכנית שעודד דיבר עליה, של מגדל אור, של ליווי המתנדבים ונוצר קשר מדהים עם מדור המתנדבים עצמו שנרתם למהלך.

<אוהד יונתן: מגדל אור דיברו אתי ואני דיברתי אתם והם דיברו עם מדור מתנדבים והתחיל להיות איזשהו קשר עם האנשים הישירים, עם המפקדים עצמם, האנשים שאני כנראה הולך לשרת תחתיהם בעתיד הקרוב.

<אוהד יונתן: התהליך הזה התחיל להתקדם בצורה ראויה.

<אוהד יונתן: לצורך העניין, יש כל מיני פטורים ויש כל מיני התאמות והקלות שצריכות להתקבל או לא צריכות להתקבל וצריך לדון במקרים האלה, כל מקרה לגופו.

<אוהד יונתן: באמת התחלנו לעשות את זה.

<אוהד יונתן: בפן האישי אני כן מרגיש בצורה מאוד מובהקת שהמדור למתנדבים והאנשים שם נרתמו למהלך הזה והם עושים את העבודה מצוין.

אמיר אוחנה: יפה מאוד.

אמיר אוחנה: טוב לשמוע.

אמיר אוחנה: דוד כהן, צעיר בן 18 עם תעודת עיוור שנמצא אתנו וגם הוא רוצה לדבר על התהליך שהוא עבר מול צה"ל.

<דוד כהן: צהרים טובים.

<דוד כהן: רציתי להתמקד בכמה נקודות.

<דוד כהן: נקודה אחת לגבי השאלה שעלתה כאן והיא כמה נערים בגילנו מבקשים להתגייס לצה"ל.

<דוד כהן: אני חושב שיש כאן נקודה כאשר יש חוסר מודעות של הרבה נוער, לקויי ראייה ועיוורים, לגבי הפרויקט הזה.

<דוד כהן: בכלל בהרבה נושאים.

<דוד כהן: יש חוסר מודעות וזה אחד הדברים שהרבה נערים לא מודעים לכך ולמרות הרצון שלהם להתגייס, חוסר המודעות מונע זאת מהם.

<דוד כהן: זה דבר מאוד חשוב, שיהיה יותר פרסום, אם זה בבתי ספר ושהמידע הזה יגיע לכל הנוער.

<דוד כהן: צריך להדגיש את זה שהנער ידע שיש משפחה חמה לצדו כמו שאני חייב לציין את מגדל אור בקשר לפרויקט החדש שהם עשו ועל הליווי שלהם.

<דוד כהן: הרבה נערים בגילי, ואני שמעתי לא מעט סיפורים, מתאכזבים מיד בתחילת תהליך ההתנדבות ומתייאשים.

<דוד כהן: יש דבר שחשוב לי לשים על השולחן.

<דוד כהן: אני כבן אדם עם מוטיבציה מאוד גבוהה להתגייס לצה"ל, יש דבר שחשוב לי לומר אותו.

<דוד כהן: מכמה טלפונים שעשיתי – אם זה לג'וינט, לעלה ולמגדל אור – אני מבין שיש כאן משהו שלי קשה להבין אותו.

<דוד כהן: כשאני התקשרתי לג'וינט וגם למשה משרקי, התשובה היחידה שקיבלתי לשאלה מה כדאי לי יותר, צבא או שירות לאומי, הייתה שירות לאומי ופסלו את העניין הזה של הצבא כי המודל היה שהצבא לא מותאם ומורכב מדי.

<דוד כהן: כאשר נער כמוני שומע את התשובה הזאת, הוא נרתע ומתייאש מלהתנדב לצה"ל.

<דוד כהן: אני בן אדם עם מוטיבציה מאוד חזקה.

<דוד כהן: אני חייב להגיד שבהתחלה, בתהליך הראשוני, נפלתי איכשהו בין הכיסאות, אבל אני חייב לשבח ולחזק את הפרויקט של מגדל אור כי בזכותו לא הייתי צריך אפילו לרדוף אחריהם ולדבר אתם אלא יום אחד קיבלתי טלפון מלינוי שיושבת כאן.

<דוד כהן: ראו את כל המוטיבציה והרצון לתת מענה ואת ההובלה לאורך כל הדרך.

<דוד כהן: ברגע ששמעתי מלינוי שהיא תהיה אתי לאורך כל הדרך, זה פשוט נתן לי את המוטיבציה והיום אני כבר בתהליך של גיוס לצבא.

אורלי לוי אבקסיס: בהצלחה.

אמיר אוחנה: כל הכבוד לינוי.

אמיר אוחנה: בהצלחה.

אמיר אוחנה: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אני רוצה לשבח את צה"ל.

ענת ברקו: פעם לא הייתה אופציה כזאת שצעירים עם עיוורון יתגייסו לצה"ל.

ענת ברקו: עברנו דרך.

ענת ברקו: יש יותר קבלה.

ענת ברקו: אני חושבת שהצבא נתרם בגדול וגם החבר'ה הצעירים, גם אוהד וגם דוד שבאמת יכולים לתרום למדינה בדרך הטובה ביותר וכמובן גם לעצמם.

ענת ברקו: זו תחושה של משמעות, של ערך עצמי וכמובן שגם יכולת קלה יותר אחר כך להשתלב בחברה.

ענת ברקו: בראייה שלי העדיפות צריכה להיות לשירות בצבא, ושמענו כאן את דוד.

ענת ברקו: לא לנתב לשירות לאומי אזרחי אלא לנתב לשירות בצה"ל.

ענת ברקו: אם מישהו רוצה להתגייס, הצבא צריך לעשות את המקסימום כדי לאפשר לו בסיוע העמותות שבאמת עושות עבודה מצוינת.

ענת ברקו: אני חושבת שאתם כאן

ענת ברקו: החוט המקשר כי הצבא באמת לא ערוך לזה ובסופו של דבר גם צריך להבין את הייעוד של הצבא.

ענת ברקו: עם כל הקושי, אני מאמינה שזה הופך גם את החיילים האחרים לחיילים טובים יותר כשהם יכולים ללוות, לסייע ולחנוך גם מקצועית, גם חברתית.

ענת ברקו: כל קבוצה מתגבשת סביב העניין הזה וזה מוציא חלקים מאוד מאוד טובים גם מהחיילות והחיילים שלנו.

ענת ברקו: להערכתי צריך למצוא את הדרך לשלוח מכתבים כדי להציע את האופציה הזאת למלש"בים.

ענת ברקו: נכון שמי שיש לו מגבלה מהסוג הזה וגם הרבה מאוד אנשים עם צרכים מיוחדים, לא תמיד מזמנים אותם כי הם לא חייבי גיוס בגלל שהם נכים ברמת מאה אחוזי נכות.

ענת ברקו: אבל לתת להם את האופציה שהם יכולים להגיע, שהצבא ימצא את הדרך כן להגיד להם שיש מסגרות מיוחדות שאפשר לנתב אותם ואם הם ירצו, אפשר יהיה להגיע.

ענת ברקו: זה דבר שהצבא להערכתי צריך לפתוח את האופציה הזאת.

ענת ברקו: צריך לקצר את הזמן בו מטפלים בבקשות של מתנדבים.

ענת ברקו: אני לא אומרת את זה רק לגבי לקות ראייה.

ענת ברקו: אלה תהליכים ארוכים.

ענת ברקו: מגיעות אלי תלונות.

ענת ברקו: שנים אני שומעת את הדברים האלה ואני יוצאת המערכת הצבאית ואני יודעת שלפעמים יש תהליכים שהם מאוד מאוד ממושכים.

ענת ברקו: כמו שמצאתם רופאים שישללו בקשות, תנסו למצוא עוד כמה רופאים שתהיה להם גם אופציה לאשר בקשות.

ענת ברקו: לבזר את זה יותר ללשכות הגיוס, לתת אופציה, לפחות עוד איזושהי דרגת ביניים כדי להקל על המערכת וכדי באמת לא להשאיר את האנשים האלה תלויים באוויר, כמו שדוד סיפר כאן.

ענת ברקו: זה פשוט לא פייר.

ענת ברקו: זה לא נכון.

ענת ברקו: אם יש כזה רצון טוב והצבא עשה כזאת כברת דרך למען אנשים עם מוגבלויות, גם למען הצבא למען החברה הישראלית, אפשר גם את העניין הזה לפתור.

ענת ברקו: הרבה תודה והערכה לכולם.

ענת ברקו: הרבה הצלחה.

ענת ברקו: אוהד, אתה הולך להיות חייל.

ענת ברקו: אתה יודע, הדרך עכשיו רק מתחילה.

ענת ברקו: שיהיה בהצלחה.

<אוהד יונתן: תודה.

<עדי יוסלוביץ: יש לנו איגרת לכל מי שנפסל לשירות.

<עדי יוסלוביץ: אם הוא מגיע והוא נפסל במקום בוועדה רפואית, הוא מקבל אותה והיא גם נשלחת בדואר עם פירוט על כל העמותות אתן אנחנו עובדים.

ענת ברקו: רק מי שנפסל.

<עדי יוסלוביץ: לא.

<עדי יוסלוביץ: גם כאלה שקיבלו פרופיל 21.

<עדי יוסלוביץ: גם מקבלים איגרת וגם יש באתר האינטרנט.

<עדי יוסלוביץ: מצוינות שמות העמותות ודרכי הגישה אליהן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה מונגש?

<עדי יוסלוביץ: האתר באינטרנט?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

<קריאה: יש הרבה בעייתיות בנגישות.

ענת ברקו: תקריאו את האיגרת.

ענת ברקו: שימו קובץ של הקלטה.

ענת ברקו: זה שום דבר מבחינה טכנולוגית.

ענת ברקו: רק אחרי שהם קיבלו פרופיל 21, אבל יש מראש אוכלוסיות שאתם מקבלים מביטוח הלאומי עם נכויות קשות שלא תביאו אותן לוועדה.

ענת ברקו: נכון?

<עדי יוסלוביץ: נכון.

ענת ברקו: לכן אני אומרת, תנו את האופציה.

ענת ברקו: תשלחו ותנו את האופציה.

ענת ברקו: תעשו באתר גם אפשרויות לשמיעה קולית של הדברים הללו.

ענת ברקו: זה קל וזה לא סיפור.

ענת ברקו: עשיתם דרך וכל הכבוד.

ענת ברקו: אני לא זוכרת פעם שהיה מדור ש"י.

<עדי יוסלוביץ: הוא הוקם בספטמבר האחרון.

ענת ברקו: אז הנה, מדור חדש, שם יפה, שי חברה, שי לצבא.

ענת ברקו: אז יאללה, לכו עם זה עד הסוף

אמיר אוחנה: תודה לחברת הכנסת ברקו.

אמיר אוחנה: יושב ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת אבי דיכטר שגם יושב אתנו בדיון הזה וזה מראה כמה זה חשוב עבורו.

אמיר אוחנה: תודה לך על נוכחותך והשתתפותך.

אבי דיכטר: האמת היא שאנחנו כולנו מכירים את המשפט רואים את האור בקצה המנהרה.

אבי דיכטר: כמעט על המשפט הזה הייתי אומר רואים את העיוור בקצה המנהרה.

אבי דיכטר: מבחינתנו זה האור כשאנחנו מדברים גם בדיון הזה וגם בכלל.

אבי דיכטר: אנחנו מקיימים חוק גיוס לצה"ל.

אבי דיכטר: חובת גיוס לצה"ל.

אבי דיכטר: צה"ל הוא לא יכול לשבת ולומר שמי שמתאים לי - אני לוקח, ומי שלא מתאים לי - אני דוחה, ומי שרוצה אבל לא מתאים לי בגלל איזה שהן מגבלות מסוימות – אני מעביר אותו דרך מבחן ההישרדות של ההתנדבות, נותן לו את משך הזמן הזה כך שזה מעין סינון טבעי.

אבי דיכטר: אלה שהם חזקים – שורדים את מבחן ההתנדבות אבל בקצה הם מגיעים למשהו.

אבי דיכטר: אני שמח שאמרת שזאת נחלת העבר, אבל לידך ישב משה ואמר שזה לא בדיוק כך.

אבי דיכטר: אומרים שהאמת באמצע?

אבי דיכטר: אני לא יודע איפה היא.

אבי דיכטר: הבעיה העיקרית היא שזאת אוכלוסייה שכפי ששמענו כאן את הסיפורים קל מאוד לאבד אותה.

אבי דיכטר: כשאתה נכנס למסלול של מתנדב, כאילו עושים לך טובה.

אבי דיכטר: אני חושב ההפך.

אבי דיכטר: הרי בצבא מי שמגויס גיוס חובה ורוצה להתנדב ליחידה מסוימת, הצבא כמה למהלך הזה.

אבי דיכטר: הוא רוצה אותו ביחידות ההתנדבות ואנחנו מכירים את רשימת ההמתנה ביחידות ההתנדבות.

אבי דיכטר: אבל באותה צורה צריך לחשוב על ההתנדבות לצבא, בכלל לצבא, לאנשים עם לקויות ראייה או אחרים.

אבי דיכטר: במקרה הזה של הדיון הזה, לקויות ראייה.

אבי דיכטר: אני מודה שמהנתונים שעלו כאן, בסך הכול עשרה אחוזים מגיעים לצה"ל.

אבי דיכטר: בערך 37 אנשים מתוך 300, אם אני מבין נכון.

<עדי יוסלוביץ: לא.

אבי דיכטר: בנקודות ראייה.

אמיר אוחנה: אמרתם שמדובר על פוטנציאל של 300.

אבי דיכטר: אמרו שיש בערך מאה בשנתון, שלוש שנים זה 300, יש 37, פחות או יותר כמעט עשרה אחוזים.

אבי דיכטר: אני שואל כמה איבדנו.

אבי דיכטר: מבחינתי אם היו יכולים להיות 38 והפסדנו אחד – הפסדנו.

אבי דיכטר: אני שומע את חבר הכנסת אמיר אוחנה שמתייסר אם לא לקבוע תחום של זמן.

אבי דיכטר: אני מבין את ההתייסרות הזאת כי אתה רוצה שהמתנדבים יגיעו.

אבי דיכטר: כמו שאמר דוד, אם לא הייתה המושיעה לינוי, הנה, הפסדנו את ה-38.

אבי דיכטר: על מה?

אבי דיכטר: זה הדבר שאותנו צריך להטריד.

אבי דיכטר: זאת לא הקבוצה הרגילה אלא אלה באמת הייחודיים.

אבי דיכטר: כשאתה מפסיד אחד, בצדק אמרה נציגת משרד העבודה והרווחה, אתה לא מפסיד אותו רק בגיוס לצבא אלא אתה מפסיד אותו אחרי כן בהרבה מאוד דברים אחרים.

אבי דיכטר: אנחנו מדברים בוועדה הזאת בשיחות עם צה"ל גם באוכלוסיות אחרות כמו על נושא של גיוס חרדים, וגם שם עולה אותה טענה.

אבי דיכטר: הפסדת אותו כאן, הפסדת אותו גם אחרי כן.

אבי דיכטר: אני חושב שההתעקשות של דוד ושל אחרים להיות בגיוס לצה"ל, גיוס לשירות אזרחי הוא גיוס טוב אבל גיוס לצה"ל הוא הגיוס הטוב והוא גיוס החובה שלנו.

אבי דיכטר: אני אומר שבנושא הזה אני מציע לך אדוני היושב ראש לקבוע פרק זמן שבו אנחנו מקבלים מצה"ל תשובה על לוחות זמנים.

אמיר אוחנה: כן.

אמיר אוחנה: זה הסיכום.

אבי דיכטר: קלעתי לדעת גדולים.

אמיר אוחנה: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני יוזמת את היום המיוחד הזה בכנסת יחד עם המרכז לעיוור, עם מגדל אור ועם כל מי שבעצם לוקח חלק ביום יום השוטף ולכן אני קודם כל רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה ולהתנצל בפניך כי תכף אני צריכה ללכת לדיון נוסף בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות שגם הוא נוגע ליום המיוחד.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על עשרה במחזור, זה לא הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, הם באים ברמת ההתנדבות הגבוהה ביותר כי יש להם בעצם פטור ממשהו שהוא היה חובה עבור אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם אנחנו נדע להנגיש והיום הטכנולוגיה כל כך התקדמה שאפשר בחלק מהדברים לעשות הנגשה פשוטה בדיוק כמו אותו מכשיר ששמים על המשקפיים ובעצם הוא מתרגם לך את המציאות הוויזואלית, לאותו עיוור, ונותן לו גם הוראות תפעול כמו תיזהר, פה יש משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בעצם גם בלי תוכנות מיותרות אחרות שמקדישות אולי התערבות בתוך המחשב והתוכנות עצמן אלא מספיק שהוא נוגע בדף המסוים והמלל מצולם והטכנולוגיה מקריאה לו בקול מה שכתוב שם.

אורלי לוי אבקסיס: יש את הדברים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: הדברים האלה יכולים להיכנס.

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם את העניין של הרכש.

אורלי לוי אבקסיס: תבדקו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: זה יכול לאפשר להם, זה יכול לאפשר ניצול הפוטנציאל הגלום בדברים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמעתי את דוד.

אורלי לוי אבקסיס: לדוד יש פוטנציאל אדיר שכמעט התפספס אבל כמה יש כמוהו שאולי אליהם לינוי לא הצליחה להגיע, הגברת המיוחדת הזאת ממגדל אור?

אורלי לוי אבקסיס: לכן הם איבדו את המוטיבציה.

אורלי לוי אבקסיס: לא איבדו את המוטיבציה אבל הם בטוחים שאין להם סיכוי.

אורלי לוי אבקסיס: זה הון אנושי מבוזבז.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שאמיר אמר, אם יש תפקידים מסוימים, אולי אפילו יש להם יתרון על האחרים.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט צריך לבדוק את זה.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהצבא יפסיק להתייחס לזה כאל משהו שאנחנו יכולים לומר שסימנו וי, עשינו משהו בשביל החברה בחזרה, יש לנו איזה ייצוג סמלי.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: יש מה לעשות עם האנשים עם העיוורון.

אורלי לוי אבקסיס: יש להם המון מה לתרום.

אורלי לוי אבקסיס: בואו ננגיש להם כדי שאנחנו נוכל ליהנות ממה שיש להם.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת רוצה להודות לכל מי שלקח חלק ביום המיוחד הזה.

אורלי לוי אבקסיס: בואו באמת נחשוב איך אנחנו לא מנצלים אותם דבר ראשון כברירת מחדל לשירות הלאומי אלא באמת נעשה את ההנגשה גם של המבדקים כדי להבין לאיזה נושאים או לאיזה תחומים בצבא העיוור הספציפי הזה יכול להתאים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לכם ואני רצה לישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אמיר אוחנה: תודה רבה לך אורלי.

אמיר אוחנה: כל הכבוד על היוזמה.

אמיר אוחנה: רשות הדיבור ליעקב ורון ואחריו לשני בן אריה.

<יעקב ורון: אני בכוונה עומד.

<יעקב ורון: אני עיוור מזה ארבע שנים.

<יעקב ורון: כפי שאתם רואים אותי, אני גם נכה בידי הימנית.

<יעקב ורון: נולדתי כך.

<יעקב ורון: התעקשתי להתגייס לצה"ל.

<יעקב ורון: נתנו לי תעודת פטור ואמרתי שיגרסו אותה כי אני מתגייס לצבא.

<יעקב ורון: אכן התעקשתי והתגייסתי.

<יעקב ורון: לא היו כל הדברים עליהם אני שומע כאן, כל העמותות, אלא הייתה מה שנקרא לשכת גיוס או מפקדת מקשל"ר, מפקדת קצין שלישות ראשי.

<יעקב ורון: התגייסתי.

<יעקב ורון: השתחררתי בשנת 2004 כקצין בצה"ל.

<יעקב ורון: עשיתי בצה"ל תפקידים מאוד מאוד חשובים למערכת וגם לי.

<יעקב ורון: אני היום גמלאי של צה"ל.

<יעקב ורון: אני רוצה להגיד לכם כמי שבא מתוך המערכת שלעיוורים היום יש הרבה מאוד לתת לצבא.

<יעקב ורון: ניתן להעסיק אותם בכל מיני יחידות מודיעין לדוגמה, 8200, האזנות.

<יעקב ורון: הם נהדרים בזה.

<יעקב ורון: לא צריך לזה ראייה.

<יעקב ורון: ניתן להעסיק אותם כתכניתנים.

<יעקב ורון: ניתן להעסיק אותם בעוד הרבה הרבה מאוד עיסוקים שיפנו אנשים להילחם בשדה.

<יעקב ורון: זאת אומרת, העיוורים צריכים להתגייס לצבא, לתת את המוטיבציה שלהם.

<יעקב ורון: חברים יקרים, מוטיבציה זה ההון האנושי של צה"ל.

<יעקב ורון: אין משהו אחר.

<יעקב ורון: אם אדם עם עיוורון בא להתגייס לצבא ורוצה להתגייס ולתת ולתרום, אני חושב שחייבים לאפשר לו, במיוחד היום עם כל הטכנולוגיה המסייעת.

<יעקב ורון: השתחררתי בדרגת רב סמל.

אמיר אוחנה: תודה.

אמיר אוחנה: הרבה תודה, יעקב.

אמיר אוחנה: כבוד על הרוח ועל הדברים החשובים.

<שני בן אריה: אני ממגדל אור, מנהלת תכנית ליווי מתנדבים לצה"ל.

<שני בן אריה: אני רוצה לחדד כמה דברים.

<שני בן אריה: אנחנו באמת עובדים בשיתוף פעולה עם הצבא כבר שנה וחצי.

<שני בן אריה: הם עשו שלושה מהלכים אבל אני אשמח שתצא עוד קריאה לעוד שינויים קריטיים.

<שני בן אריה: ראשית, היום מישהו שהוא מתנדב לצה"ל, אני יכולה לשלוח מייל אישי לקצינת הרפואה במקרפ"ר ולומר לה שיש מועמד שמגיע לוועדה, אנחנו יכולים לתת המלצה עם אבחון שעשינו ואחד אחד אני יכולה להתדיין עליו, על כל מועמד שמבקש להתנדב כשהוא כבר נמצא אצלי.

<שני בן אריה: חברת הכנסת ענת ברקו נגעה בנקודה מאוד חשובה.

<שני בן אריה: הבעיה אצלי היא שאני לא יודעת היכן הם נמצאים ואין לי דרך להגיע אל האנשים האלה, אל הצעירים האלה, כדי שידעו שהם יכולים.

<שני בן אריה: במשרד החינוך יש אינפורמציה שאי אפשר להעביר אלי.

אמיר אוחנה: למה?

<שני בן אריה: שמירת סודיות.

אמיר אוחנה: משרד החינוך כאן?

<קריאה: הם לא הוזמנו.

<קריאה: אנחנו בקשר עם משרד החינוך אבל אנחנו לא מקבלים ישירות מהם.

<שני בן אריה: לא נותנים לנו את הרשימות ואני לא יכולה לשלוח להם.

אמיר אוחנה: למה?

אמיר אוחנה: מאיזו סיבה?

<שלו ווב יארגי: כי אלה נתונים רגישים.

<שני בן אריה: אני יודעת שאם זה היה מתפרסם באמצעי התקשורת למשל, זה היה מגיע לכולם כי אז אני לא צריכה לשלוח למישהו בודד.

<שני בן אריה: אבל כשאני תלויה ברשימה ואני צריכה לשלוח למישהו או להתקשר אליו, יש כאן עניין משפטי.

<שני בן אריה: זה אתגר אחד.

<שלו ווב יארגי: בדרך כלל גופים כמונו, אנחנו לא יכולים להעביר לעמותה שמבקשת רשימת שמות.

<שלו ווב יארגי: זה צנעת הפרט.

אמיר אוחנה: אם אתם מטפלים באדם בעל לקות ראייה ובמסגרת הקליטה שלו, לא חשוב באיזה גיל, אתם מחתימים אותו או את הוריו אם מדובר בקטין על הסכמה להעביר את הנתונים לעמותה כי הרי זה לטובתו, אפשר לעשות דבר כזה?

<שוש להט קרטר: אנחנו עושים את זה הפוך.

<שוש להט קרטר: אנחנו מעבירים את זה למורות במשרד החינוך.

<שוש להט קרטר: יש מה שנקרא מורות תומכות שהן מלוות את הצעיר.

אמיר אוחנה: אבל גם המורות לא יכולות למסור את הנתונים.

<שוש להט קרטר: לא.

<שוש להט קרטר: הן מעבירות לתלמיד ולמשפחה של התלמיד את הפרסום על זה שיש לנו פרויקט חדש.

<שני בן אריה: אבל זה לא אפקטיבי.

<שני בן אריה: ברגע שזה עובר כמה תחנות כמו טלפון שבור, המידע לצערי כזה.

<שני בן אריה: זה נתון.

<שני בן אריה: זאת העובדה.

<שני בן אריה: אני בטוחה שאם היו יכולים לשמוע על זה והייתה דרך להעביר להם את המידע, לכל תלמיד כיתה י' או י"א, זה חלק מהבעיה שהם לא יודעים.

<שני בן אריה: זה לא במודעות.

<שני בן אריה: דבר שני.

<שני בן אריה: מה שאמרתי לגבי הנושא של הוועדות הרפואיות, זה דווקא בתהליך של פתרון.

<שני בן אריה: אני רוצה שתבינו את ההבדל.

<שני בן אריה: אמנם נשארנו רק עם מעטים אבל אלה הטובים שבינינו.

<שני בן אריה: עד לא מזמן אם מישהו עם לקות ראייה אושר להתנדבות הוא היה יכול לשרת רק בבסיס פתוח ואז התפקידים היו מצטמצמים.

<שני בן אריה: היום הצבא במקום שהוא מאשר.

<שני בן אריה: הוא בודק לפי המלצה ואבחון והוא לא מגביל מראש את התפקידים, שזה תהליך מדהים.

<שני בן אריה: הדבר הנוסף שהייתי שמחה שירד מלמעלה בצה"ל.

<שני בן אריה: המבחנים הפסיכוטכניים הם לא נגישים.

<שני בן אריה: אין להם דרך והם לא יודעים איך להנגיש אותם.

<שני בן אריה: מה שהם הסכימו היום זה להתעלם מהציון ולפתוח כל תפקיד אפשרי ולקבוע לפי ראיון אישי.

<שני בן אריה: אבל אני כן רוצה שהם יהיו כמו כולם ולכן אני חושבת שצריכה לרדת קריאה.

<שני בן אריה: עדי עושה את תפקידה אבל מישהו מלמעלה צריך לתת אישורים מיד להנגיש את המבחן הפסיכוטכני כדי שמי שמתמודד יוכל לעשות את זה בצורה נגישה כמו שהוא עושה את זה במקום עבודה.

אמיר אוחנה: המטרה של המבחן הפסיכוטכני למיטב הבנתי היא כלי למיון המוני אבל אם אומרים שכאן תופרים חליפה לפי מידה, אולי זה טוב יותר.

<שני בן אריה: אבל יש הגיון שייקחו את המבחן הזה כמו פסיכומטרי, כמו כל מבחן ממיין אחר ומי שהוא עם לקות ראייה או עם עיוורון יוכל לשבת מול מחשב ולענות על השאלות.

<שני בן אריה: יש אפשרות כזאת.

<שני בן אריה: כיום לא עושים את זה אבל הם כן מוכנים להתעלם מהציון של המבחן כדי לא להגביל את התפקידים.

אבי דיכטר: אני כן מכיר דרך חוקית שניתן להעביר נתונים ממשרד ממשלתי לעמותה.

אבי דיכטר: זה מחייב פרוצדורה מסוימת.

אבי דיכטר: אני אומר לך את זה כיושב ראש הקרן לרווחת נפגעי השואה בישראל.

אבי דיכטר: זאת עמותה רשומה ונתונים מועברים מהאוצר, מהביטוח הלאומי, אל העמותה הזאת בפרוצדורה מסוימת שעוברת לאישור שר המשפטים.

אבי דיכטר: תבדקו את זה.

<שוש להט קרטר: נעבוד על זה.

אמיר אוחנה: נתייחס לזה בסיכום.

<אורטל מכלוף: אני עובדת היום בבית חינוך לעיוורים עם נוער עם לקויות ראייה ועיוורון מכל הארץ.

<אורטל מכלוף: אני אדבר בשני כובעים.

<אורטל מכלוף: קודם כל בכובע שלי כלקויית ראייה שהתנדבה לצבא, ובכובע השני כעובדת עם אנשים עם לקויות ראייה ועיוורון.

<אורטל מכלוף: תהליך ההתנדבות שלי לקח שמונה חודשים ואלה היו שמונה חודשים של סבל.

<אורטל מכלוף: אני באמת בן אדם אופטימי ובאמת יש לי כוחות מאוד חזקים אבל היה לי את כל הסיבות לפרוש.

<אורטל מכלוף: בכלל עצם הדיון הזה של האם להתנדב או לא להתנדב או לקבל או לא לקבל, הוא לא דיון נכון כי מתנדבים אמורים להתקבל בברכה על ידי הצבא ולא אמורים לכתוב מכתב לצבא ולשאול האם הם ראויים להתנדב ולמה הם רוצים להתנדב לצבא, שזה משהו שבעיני הוא לא הגיוני.

<אורטל מכלוף: התחלתי את תהליך המיון שלי בבאר שבע כי אני מהדרום ושם היו מבחנים פסיכוטכניים שעל פי ההגדרה כן מונגשים, לפחות לפי הצרכים שלי, כי היה קובץ גדול של דף והייתה מישהי שהקריאה.

<אורטל מכלוף: אבל זה היה עותק אחד והכתב בו היה מחוק.

<אורטל מכלוף: לא יכולתי באמת לעשות את זה.

<אורטל מכלוף: אני מאוד מאוד אוהבת שיש חליפה שתפורה לכל בן אדם אבל אני כן רוצה שיבחנו אותי או את החניכים שאני עובדת אתם על פי היכולות שלהם.

<אורטל מכלוף: כלומר, לא לתת למישהו בגלל שהוא עיוור איזשהו תפקיד בפרוטקציה, בהעדפה מתקנת או משהו כזה אלא נטו על פי היכולות.

<אורטל מכלוף: מן הסתם אחרי כן צריכה להיות הנגשה, או זכוכיות מגדלת או טכנולוגיה, כל אחד על פי הצרכים שלו.

<אורטל מכלוף: הצרכים הם דבר מאוד מאוד אישי ולכן זה מורכב להגיד הנגשה.

אמיר אוחנה: סליחה אם אמרת ולא שמעתי, אבל מה התפקיד שאת עשית בצה"ל?

<אורטל מכלוף: לא אמרתי.

<אורטל מכלוף: אני עשיתי חמש יחידות ערבית והייתי במודיעין.

<אורטל מכלוף: הייתי בחטיבת ההפעלה המבצעית.

אמיר אוחנה: יפה.

<אורטל מכלוף: משהו אחרון בנוגע אלי ואז אני אעבור לדבר על החניכים.

<אורטל מכלוף: יש בעיקרון פטור מבסיס סגור.

<אורטל מכלוף: כלומר, כל מי שמתגייס מתנדב, מקבל את הפטור הזה.

<אורטל מכלוף: שני דיברה על זה עכשיו.

<אורטל מכלוף: אתה צריך להוכיח, או לפחות כשאני הייתי – ואני מאוד מקווה שזה השתנה למרות שגם עכשיו אני שומעת מחלק מהחניכים שזה לא השתנה – שאתה מסוגל להתנהל לבד בבסיס סגור.

<אורטל מכלוף: זאת לא הוכחה שחייל רגיל צריך להוכיח אותה למרות שיש המון חיילים רגילים שלא יכולים להתנהל בבסיס סגור.

<אורטל מכלוף: זה משהו שאני חושבת שהוא לא נכון.

<אורטל מכלוף: בנוגע לעבודה היום מול החניכים שלי.

<אורטל מכלוף: אני עובדת עם בני נוער מכל הארץ שמשולבים בחינוך הרגיל.

<אורטל מכלוף: זאת אומרת, אין להם שום סיבה, אין להם מוגבלות נוספת שאפשר לתרץ או לציין שבגללה הם מתנדבים או מתעכבים או לא משובצים לתפקידים שהם יכולים לעשות.

<אורטל מכלוף: יש כיום 23 חבר'ה בגילאים המתאימים שהם עוברים את התהליכים האלה של ההתנדבות לצבא.

<אורטל מכלוף: גם היום התהליך הוא ממש, ממש, ממש קשה.

<אורטל מכלוף: זאת אומרת, זאת בירוקרטיה ושכנוע וכל הזמן עבודה.

<אורטל מכלוף: אנחנו מנהלים את הדיון הזה שנה אחרי שנה וזה דיון שפשוט צריך לשים לו סוף ושהוא יקרה.

<אורטל מכלוף: זאת אומרת, שיהיה איזשהו כנס מתנדבים שהצבא ירצה ויראה למתנדב שהוא רוצה שהוא יתגייס.

<אורטל מכלוף: זאת לא בושה להתנדב, זה לא לעשות טובה למישהו אלא זאת גאווה.

<אורטל מכלוף: אני מרגישה גאווה שהייתי בצבא.

אבי דיכטר: למה לדעתך נמרחו שמונת החודשים שהמתנת?

<אורטל מכלוף: אני התחלתי את תהליך ההתנדבות בסוף כיתה י"א, מיד לאחר הצו הראשון שגם הוא כמו שאמרתי היה מאוד מאוד קשה בגלל שלא יכולתי לעשות את המבחנים הפסיכוטכניים והייתי צריכה לבוא עוד פעם ועוד פעם עד שהכתב יהיה גדול מספיק ועד שאני אוכל לעשות אותם.

<אורטל מכלוף: עד שהתחלתי להתמיין ליחידות, לא הסכימו להגדיל לי את הדפים, זה לקח שלושה חודשים, ממצב של לא להגדיל את הדפים למצב של להגדיל את הדפים.

<אורטל מכלוף: זה משהו שאמור להיות מובנה.

<אורטל מכלוף: מבחינת תהליך ההתנדבות זאת המון בירוקרטיה.

<אורטל מכלוף: זה לדבר עם לשכת הגיוס, לכתוב לה מכתב למה אני רוצה להתגייס ולמה אני חושבת שאני ראויה לגיוס ועד שזה מתקבל, עד שמעבירים את התיק לתל השומר, הכול בירוקרטיה וסחבת.

<אורטל מכלוף: מבחינתי היא הייתה ביזיון.

<אורטל מכלוף: בסופו של דבר, עם כל הביזיון, אני גאה שהייתי בצבא.

<אורטל מכלוף: היה לי תפקיד מדהים.

<אורטל מכלוף: למדתי ממנו כמו שאני לא חושבת שאני אלמד מדבר אחר בחיים.

<אורטל מכלוף: זה לא בהגזמה אלא כי באמת זה היה כך.

<אורטל מכלוף: בנוגע לחניכים.

<אורטל מכלוף: יש המון שיפורים, יש המון עמותות שכיום מתעסקות בזה.

<אורטל מכלוף: אני התנדבתי לצבא לפני שמונה-תשע שנים.

<אורטל מכלוף: יש היום הרבה עמותות, הרבה יותר אנשים שזה במודעות שלהם.

<אורטל מכלוף: אנחנו גם מאוד מנסים לעזור, אם פעם בפן הפחות פורמלי והיום יותר בקבוצה של 23 חבר'ה שאנחנו מנסים לעזור להם ולכוון אותם בעיקר מהבחינה הרגשית לפני הצבא כי זה תהליך מאוד מאוד קשה.

<אורטל מכלוף: עדיין קיימים קשיים.

<אורטל מכלוף: כן, אנשים מתנדבים אבל ממש לא כמויות האנשים שיכולים להתנדב ולתת לצבא.

<אורטל מכלוף: זה ממש חשוב לי שהצבא ירצה בזה כי זאת לא טובה אלא זאת זכות.

<עדי יוסלוביץ: רוצים את זה מאוד.

<אורטל מכלוף: זה לא מורגש כך.

<אורטל מכלוף: אני אומרת לך לא מתוך מקום רע אלא מתוך מקום של מישהי שעשתה צבא ונהנתה וכמעט חתמה קבע.

<אורטל מכלוף: היכולת שלי לפרוש משירות לאומי או לא לעשות שום דבר בכלל, הייתה יכולה להיות הרבה יותר גבוהה גם כיום מאשר הרצון של אנשים והיכולת שלהם.

אמיר אוחנה: אורטל, קחי בחשבון שיכול להיות שבזמן שעבר מאז שאת עברת את החוויה, חל שיפור.

<אורטל מכלוף: נכון.

<אורטל מכלוף: אני עובדת היום עם חניכים, עם חבר'ה מכיתות י"א ו-י"ב מכל הארץ.

אמיר אוחנה: לשיטתך לא חל שיפור?

<אורטל מכלוף: חל שיפור מבחינת כמות העמותות שמתעסקות בזה.

<אורטל מכלוף: חל שיפור, אולי קטן, מבחינת ההנגשה הטכנולוגית.

<אורטל מכלוף: זאת אומרת, כן יש עניין.

<אורטל מכלוף: עדיין העבודה מול אותם מתנדבים היא השלב המכריע מבחינת האם אני הולך לצבא או לא.

<אורטל מכלוף: אחר כך, בתוך הצבא, כשאתה כבר מכיר את האנשים ואתה עובד אתם, הרבה יותר קל להנגיש כי זה אחד על אחד, גם מבחינת האנשים וגם מבחינת הטכנולוגיה.

<אורטל מכלוף: תהליך הכניסה לצבא הוא מורכב גם היום.

אמיר אוחנה: תודה.

אמיר אוחנה: נעבור לסיכום.

אמיר אוחנה: הוועדה מוקירה הן את רוח ההתנדבות של המתנדבים לצבא והן את השיפור שחל בצה"ל במגמה הזו של הטיפול ושל ההשתלבות של בעלי לקויות הראייה בצה"ל.

אמיר אוחנה: לא מקובלים על הוועדה הנתונים ששמענו על מועמדים לשירות צבאי שמתייאשים מההמתנה הארוכה לתשובה על גיוס לצה"ל.

אמיר אוחנה: אנחנו מבקשים שצה"ל יגדיר מסגרת זמנים תחומה בתוכה המתנדב מקבל תשובה חיובית או שלילית ואנחנו מהצבא לעשות זאת עד סוף יולי 2017.

אמיר אוחנה: לא מקובל על הוועדה שמספר המתנדבים לשירות האזרחי גבוה ממספר המתנדבים המתגייסים לצה"ל.

אמיר אוחנה: אנחנו חושבים שהאחד תלוי בשני ואם תהיה מסגרת זמנים מוגדרת, המתנדבים לצה"ל לא יתייאשו ויעברו לשירות הלאומי אלא יישארו בתוך מסגרת הזמנים הזו.

אמיר אוחנה: לכן הוועדה מבקשת לקבל מצה"ל – עד סוף יולי 2017 - תכנית לשיפור ההליכים לגיוס מתנדבים עם לקויי ראייה.

אמיר אוחנה: אנחנו מודים לכולכם על ההשתתפות בדיון הזה ומודים בעיקר לבלי לקויות הראייה על הנכונות לתרום לחברה ולהשתלב בחברה.

אמיר אוחנה: אנחנו נמשיך לעודד את הדבר הזה.

אמיר אוחנה: תודה.