הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 169, 2017-05-29 10:00

עליזה לביא: בוקר טוב, ברוכות וברוכים הבאים לדיון מיוחד, דיון חגיגי אני חושבת, גם היסטורי, כאן בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עליזה לביא: הדיון האחרון שהובלתי בנושא הזה היה לפני כשנתיים, שרון את לא היית אז.

עליזה לביא: אז דיברנו בעיקר על החסמים בתוך מערכת החינוך.

עליזה לביא: היום אנחנו רוצים לחגוג קודם כל את המציאות הרווחת, שיותר ויותר בנות דתיות בוחרות להתגייס לצבא.

עליזה לביא: ב-2016 אנחנו רואים גידול של 26% מהמחזור של חמ"ד שמתגייס לצבא, הבנות מתגייסות לצבא.

עליזה לביא: היום כאן בוועדה שלנו אנחנו נרצה לדבר על כמה היבטים בכמה נושאים, אבל בעיקר להתייחס למצוקה הגדולה מאוד של המלש"ביות, של המועמדות לגיוס בחמ"ד, במערכת החינוך הדתית, שהידע נמנע מהן ומההורים שלהן.

עליזה לביא: בחסות מדינת ישראל, משרד החינוך חוסם כניסה של ידע, הוא מחבל בידיעה של הבנות, וכך למעשה לא אחת אני מוצאת את עצמי בכנסים או בכל מיני מקומות, וגם אני זוכרת שבהלוויה של שרון זכרונו לברכה ניגשה אלי חיילת ושאלה: איך זה יכול להיות שאני משובצת בתפקיד, לא הכרתי שום דבר, אף אחד לא סיפר לי, אף אחד לא אמר לי, למה?

עליזה לביא: למה החברות שלי ידעו ואני לא ידעתי שום דבר?

עליזה לביא: משרד החינוך, בחסות מדינת ישראל, מחבל בסיכויים של בנות דתיות להגיע לצבא ההגנה לישראל בצורה משכילה, כמו שכל צעיר וצעירה שמקבלים ידע, מידע, הכוונה ונתונים לבחירה שלהן, שתעשינה מה שהן בוחרות לעשות.

עליזה לביא: אבל מה שאנחנו מכירים במציאות המעוותת כאן, לצערי הרב, זה סגרגציה מאוד ברורה בחסות המדינה למי כן, למי לא, למי מותר ולמי אסור.

עליזה לביא: התוצאה היא הפוכה, אמת מארץ תצמח.

עליזה לביא: הבנות הדתיות בוחרות להתגייס לצבא.

עליזה לביא: אני לא באה לומר מה נכון ומה לא נכון, מה ראוי ומה לא ראוי, מה נכון לבת אחת ומה נכון לבת אחרת.

עליזה לביא: לי עצמי יש שלוש בנות ובן, בתי הבכורה שירתה בצבא, בתי השנייה בחרה לשרת בשירות הלאומי, היא בחרה לשרת שנתיים, גם כאן הנתונים מוכרים לנו.

עליזה לביא: לצערי הרב, רק כ-30% מהבנות משרתות שנתיים בשירות הלאומי, וגם על זה כדאי, ראוי ונכון שנדבר, לגבי ההכוונה המוסדית.

עליזה לביא: רבות מהבנות שמשרתות שנה אחת בשירות הלאומי הולכות לשנה אחת של מכינה או של לימוד לאחר מכן, מהמקום של ההעשרה העצמית, שהיא טובה מאוד וראויה, אבל אם אנחנו מדברים על תרומה של שנתיים, ראוי היה שנדבר על כך באופן השוואתי בין שני המסלולים.

עליזה לביא: יש לנו צמיחה גדולה מאוד בדרך של ההכוונה ושל המידע, אבל זה נעשה באופן התנדבותי.

עליזה לביא: נמצאות אתנו הנשים הנפלאות של ארגון אלומה, שהכרתי אתכן לפני עשור, בניצנים של העבודה המאוד מיוחדת ומרגשת, אבל שבאה ממצוקה שלכן.

עליזה לביא: אתן מגלות מציאות מאוד לא מאירת פנים, בלשון המעטה, ואתן עושות מעשה.

עליזה לביא: גם כאן אנחנו רואים ארגונים אזרחיים, כמו שאנחנו מורגלים בוועדה הזאת בכלל ובכנסת בפרט ובישיבות שלנו בנושאים שונים, שהחברה האזרחית משיגה אותנו, המחוקק.

עליזה לביא: לקחתן יוזמה, שאנחנו נשמע עליה כאן בהרחבה.

עליזה לביא: לצד הדברים הלא פשוטים שאמרתי, אני רוצה לברך אתכן, ביום חגכן וביום חגנו, על העבודה, על המסירות, על הדרך שפרצתן, על ההכרה של הממסד, על העבודה הנפלאה מול הצבא, על התכניות הייעודיות והייחודיות לפני הגיוס, על עבודת הנמלים, על הדרך שלכן להגיע לבנות, ובמיוחד באזורים שבהן אין מודלים לחיקוי, שהורים לא מכירים, הרבה עולים חדשים, עולות חדשות, ועל העבודה הנפלאה עם הצבא.

עליזה לביא: גם כאן, גברתי הנציגה הבכירה שלנו בצבא, על הרגישות, על ההבנה ועל שיתוף הפעולה פורץ הדרך, כשיש עוד הרבה הרבה מה לעשות, ולכל ראשי המכינות וראשות המכינות, ראשות המדרשות וכל מי שמעורב בעבודת הקודש הזאת, בעבודה המאוד יקרה הזאת של הליווי לפני, תוך כדי וגם אחרי.

עליזה לביא: אפשר לעשות את זה נכון, צריך לעשות את זה נכון, ואני מציעה שנשלב כולנו ידיים לטובת הבנות של כולנו.

עליזה לביא: מדי שנה מתגייסות לצה"ל, כמו שאמרנו, 25% מבוגרות חמ"ד שמשרתות במגוון תפקידים, ואנחנו נשמע על כך בהרחבה.

עליזה לביא: ב-2014, כשקיימנו כאן את הדיון בוועדה בנושא הגיוס של הבנות הדתיות והחסמים שמציבים גורמי החינוך, גם פנים בית-ספריים וגם חוץ בית-ספריים, ראינו ש-70% מבתי הספר שבהם לומדות בנות דתיות אינם מאפשרים קיום של פעולות חשיפה והסברה לאפשרות של השירות הצבאי – בין אם אלה נעשות על ידי גורמי צה"ל, ובאין אם באמצעות עמותות וארגונים, כמו אלומה, שמבקשים לחשוף את המידע.

עליזה לביא: בסופו של יום, המדיניות הזאת פוגעת, ופוגעת קשה בבנות.

עליזה לביא: אנחנו חייבים לשנות את זה.

עליזה לביא: אני קוראת מכאן לשר החינוך של מדינת ישראל, שאני יודעת שבדעותיו האישיות קרוב מאוד לכל מה שנעשה כאן בחדר, לגלות אחריות ולאפשר מידע וידע שווים לכל נערה ונער במדינת ישראל.

עליזה לביא: אם הוא לא ייקח את המדיניות הזאת ויגלה אומץ מנהיגותי, התוצאות השליליות הן על אחריותו ואחריותו בלבד.

עליזה לביא: אלומה, נתחיל אתכם, יפעת סלע, מנכ"לית אלומה.

<יפעת סלע: ראשית, חשוב לי להגיד מילה כללית על עמותת אלומה ועל המוטיבציה.

<יפעת סלע: עמותת אלומה אמנם הוקמה על ידי הציונות הדתית, על ידי תנועת הקיבוץ הדתי, לפני למעלה לפני 30 שנה, ורואה את עצמה ואת הציונות הדתית כמעורבת בחברה הישראלית ובכלל, ושם צריכים לפעול.

<יפעת סלע: המוטיבציה שלנו לעזור לצעירות דתיות להשתלב בחברה הישראלית, במוקדי ההשפעה של מדינת ישראל, כפי שאנחנו רואים ביטוי שלה כאן בכנסת ישראל, על ידי חברת הכנסת עליזה לביא.

<יפעת סלע: אנחנו רוצים לראות נשים דתיות משפיעות על החברה הישראלית בכלל, באזורי מוקדי השפעה, ואגב לא רק נשים דתיות אנחנו רוצים לראות שם.

<יפעת סלע: אנחנו רוצים לראות באלומה את כלל הצעירים שנמצאים בייצוג חסר במדינת ישראל – שזה אומר צעירים יוצאי אתיופיה, צעירים מהחברה הערבית וכלל המודרים מאותן אוכלוסיות פריפריה.

<יפעת סלע: אנחנו שמחים לראות את הצעירות הדתיות מובילות מהלך בתחום שלהן וצעירים אחרים מחברות אחרות מובילים בתחום שלהם, כל אחד מנקודות הכניסה שלו.

<יפעת סלע: נקודות הכניסה שאנחנו זיהינו ושם אנחנו פועלים, במרחב שבצמתים שצעירים במדינת ישראל צריכים להתמודד בין התיכון לבין השירות הצבאי או השירות הלאומי, שגם בו אנחנו כמובן תומכים ומעודדים, או בין השירות לבין ההשכלה הגבוהה, ופעם אחרונה בין ההשכלה הגבוהה לבין החשיפה הראשונה.

<יפעת סלע: למעשה, אנחנו רואים בצה"ל גם עבור נשים צעירות דתיות וגם עבור כלל החברה הישראלית כרטיס כניסה ואמצעי, פלטפורמה שממנו, משירות משמעותי, עוברים לחיים בעלי משמעות אם שירתת, ואם אתה צעיר שפטור משירות, אזי בשירות אזרחי או בדרכים אחרות להשתלב בתוך מדינת ישראל.

<יפעת סלע: בסופו של יום, חברה סולידרית, רחבה, שבה טוב משותף הוא לא מילה גסה, שאנחנו כולנו רוצים לחתור אליה.

<יפעת סלע: צעירות דתיות יכולות להיות חלק ממנה.

<יפעת סלע: אנחנו מאמינות שהן יכולות לעשות את זה גם במסגרת השירות הצבאי, ותיכף נראה – ולשם אני כרגע מכוונת – את הפעילות שלנו בשנים האחרונות בתוך מערכת החינוך.

<יפעת סלע: חשוב לי לומר דווקא בגלל שנמצא פה גם רם זהבי מהחמ"ד, שכשאנחנו נראה עכשיו את הנתונים של הפעילות שלו במערכת החינוך באופן כללי, אנחנו נראה שבתי הספר עצמם, כמו כמובן הצעירות וכמו כמובן ההורים, משתפים פעולה, וגם בתי הספר עצמם באופן הולך וגובר.

עליזה לביא: את יכולה לתת לנו נתונים?

<יפעת סלע: כן.

<יפעת סלע: באופן כללי, בדיוק כמו שחברת הכנסת עליזה לביא אמרה קודם, לצערנו הרב אין מדיניות.

<יפעת סלע: זאת אומרת, המדיניות נשארה כמו שהיא.

עליזה לביא: מה זה אין מדיניות?

עליזה לביא: המדיניות אוסרת.

<יפעת סלע: בחוזר מנכ"ל של החינוך הממלכתי-דתי בעמוד 29 סעיף 4 כתוב:

<יפעת סלע: הבנות הדתיות תכווננה לשירות לאומי ותטופלנה פרטנית - - -

עליזה לביא: זאת אומרת שיש מדיניות ברורה חד-משמעית.

<יפעת סלע: היא רק לא מיושמת.

עליזה לביא: כשאני מדברת עם מנהלי תיכונים, הם אומרים לי שהמשרד אוסר, מה זאת אומרת?

<יפעת סלע: יש מנהלי תיכונים שיגידו ככה, ונראה שיש מנהלים שפועלים אחרת.

<יפעת סלע: יחד עם זאת, הציפייה שלי כאן

<יפעת סלע: מהוועדה ומהחמ"ד בכלל שנשמע קול צלול וברור מהנהגת החמ"ד, לא ממנהלים שרואים עצמם כבית חינוך ונותנים מענה לצעירות ולתלמידות שלהם, אלא שנשמע אמירה שאומרת:

<יפעת סלע: אנחנו מכינים לשירות לאומי – זה בסדר, אם זאת משנתכם, אני לא מתווכחת איתה.

<יפעת סלע: יחד עם זה, לא יעלה על הדעת שתופעה שאנחנו רואים אותה בהיקף כל כך גדול בבתי ספר לא תקבל מענה.

<יפעת סלע: כמו שאני מניחה שיש תלמידות שרוצות ללמוד מתמטיקה, לא מתעלמים מהן, כמו שיש תלמידות שהיו מתארסות במהלך י"ב, לא היו מתעלמים מהן, כמו שיש צעירות שהיו עושות כל פעולה אחרת בהיקף כזה, לא היו מתעלמים מהן.

<יפעת סלע: לא יעלה על הדעת בשנת 2017 תהיה פעולה בהיקף של עשרות אחוזים בבית הספר ומנהל בית הספר יבלע את לשונו ולא יוכל לומר שום דבר ולא יעשה דבר ולא תהיה לו איזושהי לגיטימציה והכוונה לעשות את הפעולה.

<יפעת סלע: לצד זה אני אומרת שאני רואה את הטפטוף, העלייה הגוברת ושיתוף הפעולה של המנהלים עצמם, וקוראת לבכירי החמ"ד גם לקראת שנת הלימודים התשע"ח שאנחנו עכשיו בונים אותה כולנו, לבנות תכנית פעולה סדורה, שאומרת איך החמ"ד מתכנן לבצע את אותה הכנה לצה"ל למספר ההולך וגובר של הצעירות הדתיות שמתגייסות לצה"ל.

<יפעת סלע: הנה הנתונים עצמם.

עליזה לביא: לפני הנתונים, אני רוצה רגע להבין את מדיניות המשרד.

עליזה לביא: אני מחזיקה כאן קווים מנחים למדיניות החינוך הממלכתי-דתי התשע"ח – החמ"ד יחנך את תלמידיו לחובת שירות פעיל בצה"ל ואת תלמידותיו לשירות לאומי התנדבותי בן שנתיים.

עליזה לביא: אני רוצה רגע להבין, לפני שאתן מציגות נתונים, מה עמדת החמ"ד?

עליזה לביא: אשר לשמוע אותה באופן ברור?

עליזה לביא: קודם כל תודה שאתה אתנו, בוקר טוב, רם זהבי, מנהל תחום חינוך על-יסודי ממשרד החינוך.

<רם זהבי: שלום לכולם ובוקר טוב.

<רם זהבי: אנחנו נדרשנו לסוגיה הזאת פעם, פעמיים ושלוש.

<רם זהבי: צריך לומר שאנחנו נמצאים גם בדיון פתוח בבג"ץ, שעתיד להידון בספטמבר בשאלה של היחס שלנו לגיוס בנות לצה"ל והמענה שאנחנו נותנים בתוך המערכת.

<רם זהבי: אנחנו יושבים מצד אחד באותו צד, כי אנחנו המדינה.

<רם זהבי: על פי חוק שירות הביטחון, כפי שמדינת ישראל השיבה לבג"ץ, חוק שירות הביטחון מכיר בבת בישראל, בכל בת, לא משנה באיזה מערכת חינוך, אבל בטח מערכת חינוך של החמ"ד, ביכולת שלה לבקש פטור משירות צבאי.

<רם זהבי: ממילא חוק שירות הביטחון אינו מחייב את השירות.

<רם זהבי: על גבי זה, חוק חינוך ממלכתי-דתי מכיר בזרם החינוך הממלכתי-דתי, כמי שיש לו כיוון חינוכי ציוני דתי.

<רם זהבי: באיגרת שקראנו, עם קווים מנחים לשירות ממלכתי-דתי נקבע, שהחינוך הממלכתי-דתי בישראל יפעל בשאלות של דת ומדינה ובכל סוגיה שיש לה השקה לסוגיות דתיות, להשקפה דתית, על פי פסיקת הרבנות הראשית לישראל.

<רם זהבי: בהיותנו מגזר ציוני-דתי, אנחנו מחויבים גם להיבט ההלכתי הזה, שהוא היבט חדשני והוא המשמעות של הציונית הדתית.

<רם זהבי: הרבנות הראשית בישראל פסקה ומועצת הרבנות הראשית פעם אחר פעם פסקה, שמבחינה הלכתית, על פי שיקוליהם שלהם, מתוך העיון שלהם, הגיוס של בנות לצה"ל הוא מבחינתם לא דבר שהוא אפשרי.

<רם זהבי: משכך, החינוך הממלכתי-דתי, שהוא מראשיתו, מגן הילדים עד סוף י"ב, מחויב לכבד את פסקי ההלכה של מועצת הרבנות הראשית, לא יכול להוביל מדיניות מנוגדת לפסק הרבנות הראשית.

<רם זהבי: לכן דרך המלך של החינוך הממלכתי-דתי מחנכת באופן פעיל, אקטיבי, יזום, מודע, על השולחן, לשירות לאומי במסגרות השירות הלאומי מאז ומעולם.

<רם זהבי: אלא שנכון שיש בנות שבוחרות לשרת שירות צבאי.

<רם זהבי: המדיניות שלנו אומרת – בת שבחרה לשרת שירות צבאי, היא שוות זכויות במוסד החינוכי, שוות זכויות.

עליזה לביא: איפה זה נכתב?

עליזה לביא: איפה זה נאמר?

<רם זהבי: המדיניות שלנו היא מדיניות נוכחת, אנחנו חיים בשטח, אנחנו מכנסים מנהלים.

עליזה לביא: זה נכתב באיזשהו מקום?

עליזה לביא: האם אדוני מודע לכך, שבהרבה מאוד מקומות יש ירידה בציוני המגן, יש איומים?

עליזה לביא: האם אדוני מכיר את המערכת מקרוב?

עליזה לביא: אתה מכיר את זה?

עליזה לביא: שמעת את זה?

<רם זהבי: שמעתי את זה בשאלה שלכם, אתם שלחתם את השאלות.

עליזה לביא: לא, אני שואלת אם לפני השאלות שלי אתה מכיר את זה.

<רם זהבי: אנחנו לא במדינת עולם שלישי.

עליזה לביא: טוב שאתה מצהיר את זה, כי לפעמים אני חושבת שכן.

<רם זהבי: אנחנו לא מדינת עולם שלישי, וציוני מגן זה לא סחר שוק.

<רם זהבי: יש חוזרי מנכ"ל מפורשים וזכויות הילד על ציוני מגן הם הרבה לפני השאלה מה אמונותיו, מה השקפותיו ומה בחירותיו בחיים, ללא קשר לשאלות של דת ומדינה.

<רם זהבי: בציוני מגן יש מדיניות של חוזר מנכ"ל, איך נותנים ציוני מגן.

<רם זהבי: אני עברתי על המדור לפניות הציבור של משרד החינוך, שם יש תשובות ברורות בשאלה שתלמידים פונים בשאלה על ציוני מגן.

<רם זהבי: אין שאלה בסוגיה של בת שאומרת שהיא מתגייסת לצה"ל ופגעו לה בציוני המגן.

עליזה לביא: איך אתה אומר את זה בכזה ביטחון?

<רם זהבי: אני כבר ארבע שנים בתפקיד שלי כמפקח ארצי על החינוך העל-יסודי ועוד ארבע שנים כמפקח מחוז חיפה.

<רם זהבי: שמונה שנים אני עוסק בפיקוח, מעולם לא שמעתי תלונה, מעולם לא קיבלתי תלונה.

עליזה לביא: האם שמעת על התופעה שיש בתי ספר שדיין מגיע כדי לקבל ריכוז של ההצהרות לצבא?

עליזה לביא: כי אחרת הבנות - - -

<רם זהבי: לא שמעתי על התופעה הזאת.

עליזה לביא: אז אני אספר לך עליה.

<רם זהבי: אבל לפי חוק שירות הביטחון, מותר לבת שתצהיר הצהרה דתית ותדחה את הגיוס שלה, הפעולה הזאת היא פעולה לגיטימית, היא במסגרת החוק.

<רם זהבי: כשבת נרשמת למוסד חינוכי, החל מכיתה ז', למוסד חינוכי ממלכתי-דתי, היא יודעת שאורחות החיים של המקום דתיות.

<רם זהבי: אי אפשר לצפות מהמוסד לא לפעול על פי אורח החיים.

<רם זהבי: מותר לה לבחור בחירות אישיות, בזמנה החופשי, מחוץ למוסד, אחרי הצהרים וביום שאחרי המוסד, לפי אורח חיים מותר לה, אבל המוסד החינוכי הוא מוסד חינוכי דתי.

עליזה לביא: האם אתה כאיש חינוך בחרת במקצוע הזה, כי אני מקשיבה לך ואני מעריכה שהחינוך של ילדי וילדות ישראל חשוב לך, אבל אני מדברת אתך גם כאבא, האם נראה לך נכון להמשיך במדיניות שחוסמת מידע קריטי לבנות שלנו?

עליזה לביא: האם אתה לא רואה בכך "בפני עיוור לא תיתן מכשול"?

עליזה לביא: זה ערך מאוד משמעותי אצלנו ביהדות.

<רם זהבי: אנחנו קיימנו בארבע שנים האחרונות מהלך מול המנהלים, שמדבר על היקף התופעה ועל הצורך שלנו לצמצם פער של מידע.

<רם זהבי: כפי שיפעת ציינה עובדה קיימת, ציירנו שלושה מעגלים: המעגל הראשון זה מעגל המנהלים, המעגל השני זה מעגל מחנכים ומעגל שלישי זה מעגל תלמידים.

עליזה לביא: יש משהו כתוב שאנחנו והוועדה יכולים לקבל?

<רם זהבי: אנחנו מדברים על פעילות של on going.

עליזה לביא: זה שיחות אוויר?

<רם זהבי: לא שיחות, אנחנו מקיימים תהליכים של פיתוח מקצועי, תהליכי השתלמות, גיוסי מנהלים, יש לנו מגע פנים אל פנים, אנחנו פוגשים את השטח בתפקידנו.

<רם זהבי: אנחנו לא יחידה שקובעת מדיניות בלבד, אנחנו פוגשים את השטח עד אחרון המוסדות.

<רם זהבי: במעגלים האלה, הצפנו את העובדה שחלק מהמנהלים – וכך באמת מתבצע – ביקשו למידה אישית במעגל מנהלים, חלק מהמנהלים ביקשו זמינות של גופים שמעניקים ידע למעגל המורים שלהם בתוך המוסד החינוכי, וחלק אפילו בחרו מעגל של ידע עבור התלמידות.

<רם זהבי: שלושת המעגלים האלה מתקיימים בצורה כזו או אחרת בכל המערכת שלנו.

עליזה לביא: כלומר, אין לנו שום מידע כתוב.

<רם זהבי: אין אחד שאומר שהוא לא אומר מידע, אין אחד שהוא מנגד.

<רם זהבי: פה הוא נותן מידע למנהל, פה הוא נותן מידע לצוות של המחנכים, פה הוא נותן מידע לתלמידות.

<רם זהבי: זה נכון שבספקטרום הזה יש שונות בין המוסדות, לא כולם מגיעים עם המידע עד התלמידה.

<רם זהבי: אנחנו מדברים על גיוס לצה"ל.

<רם זהבי: מערכת החינוך העל-יסודית בכלל במדינת ישראל, כללית וממלכתית דתית, לא עוסקת כל היום בנתינת מידע לילד לקראת מה הוא עומד להתגייס.

<רם זהבי: ילד שמתגייס לשריון, החליט לא לצאת מהבקו"ם, למה?

<רם זהבי: והוא מהחינוך הממלכתי והוא הגיע לשריון בבקו"ם, למה הוא מסרב ללכת לשריון?

<רם זהבי: כי הוא לא בדיוק יודע מה רוצים ממנו, לא הסבירו לו, יש לו חוסר מידע.

<רם זהבי: התיווך בין צה"ל, בין היחידה של צה"ל, לבין מערכת החינוך הוא בכל המערכת לא כזה אקטיבי.

<רם זהבי: הוא נשען על מערכת מסרים של מינהל, חברה ונוער, במידה רכה ביותר, מינורית, על גדנ"ע, במידה מסוימת על פי מיפוי של משרד הביטחון, על יחידות התערבות, לא של צה"ל, אלא המטה החברתי שפועל במידה מסוימת – אפילו לא בכל המערכת, רק במקומות שהוא מזהה שם צורך – זאת אומרת שגם אצל הבנות - - -

עליזה לביא: רם, תודה.

עליזה לביא: פתחת נושא חדש, ויש לי גם על זה מה לומר, אבל אני מבקשת לחזור לדיון.

עליזה לביא: לגבי הרבנות הראשית.

<ירון רוזנטל: רק מילה לגבי הרבנות הראשית, נטען שבגלל התנגדות הרבנות הראשית לגיוס לצבא אין הכנה לצה"ל ויש הכנה לשירות לאומי, אני קורא מתוך דרשתו של הרב הראשי לישראל, לא ב-2006 ולא ב-96' אלא בדצמבר 2016:

<ירון רוזנטל: דעתם של גדולי הדורות, כולל הרבנים הראשיים לישראל, שלבנות אסור להתגייס לצבא, לא רק צבא, גם לשירות לאומי.

<קריאה: זאת דעה פרטית, זאת לא מועצת הרבנות הראשית.

<ירון רוזנטל: את זה הרב הראשי לישראל אומר.

<קריאה: אבל אנחנו לא מדברים כרגע על דעה פרטית.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: רשות הדיבור ליפעת סלע, מנכ"לית אלומה.

<יפעת סלע: אנחנו נציג את הנתונים.

<יפעת סלע: אני רק לא יכולה שלא להתייחס לטענה של רם שנותנת את אותה אוטונומיה שנותן למנהלים, ובחסות אותה אוטונומיה, יש מנהלים שאנחנו כעמותה וכהורים – אני חושבת שמצפים שאתם תדאגו כמדיניות החמ"ד, שאותה נערה בקצה תקבל את המידע.

<יפעת סלע: אני תושבת העיר מודיעין, מה שנקרא אין לי ברירה אלא להוציא את הסיפור הזה החוצה, ולומר שבעיר מודיעין למעלה מ-40% מהצעירות הדתיות מתגייסות לצה"ל, ועדיין במוסד המוביל של חמ"ד במקום הזה, בעיר הזאת, לא ניתן לתת מידע בכלל בתוך שטח בית הספר בשום צורה.

עליזה לביא: יפעת, אני לפני חודשיים אירחתי את שרון אצלי בבית, כי התיכון של בתי הצעירה לא מאפשר, ושרון נתנה הרצאה לבנות אצלי בבית.

עליזה לביא: אנחנו מכירים, מכירים, מכירים.

<יפעת סלע: לאור האוטונומיה, אני חושבת שנדרשת בהחלט קריאת כיוון ותכנית פעולה לשנת הלימודים תשע"ח, אני חוזרת על זה.

<יפעת סלע: אני רק רוצה לומר תודה רבה גם לירון, חבר הנהלת אלומה, וגם ליאיר ריינמן יושב ראש העמותה שלנו שנמצאים פה.

<יפעת סלע: בסך הכול, כמו שאמרתי, התנדבות ארוכת שנים.

<יפעת סלע: שרון, הנתונים.

<שרון בריק-דשן: אני רק אתחיל בסיפור קטן, כי כל יום יש סיפור אצלנו.

<שרון בריק-דשן: ביום חמישי בערב קיבלתי טלפון מהנהלת אחד המוסדות של רשת צביה, מאוד לא אופייני, זה אחד המקומות שפונים אלי פחות.

<שרון בריק-דשן: מי שמכיר את בתי הספר, מבין שזה ה-hardcore של הציונות הדתית, בטח בהקשר של גיוס בנות בצה"ל.

<שרון בריק-דשן: הם אמרו: שרון, קיבלנו את המספר שלך, את בטח יכולה לעזור לנו, האם את יכולה לבוא להתייצב אצלנו, אצל צוות המורים וההנהלה, ביום ראשון בבוקר?

<שרון בריק-דשן: כלומר, אני רוצה רגע לעבור לסוג אחר של שיח, אני רוצה לעבור להקשבה.

<שרון בריק-דשן: יש קולות מאוד מאוד חזקים מהשטח, יש רקיעות רגליים מאוד מאוד חזקות.

<שרון בריק-דשן: לשמחתי הרבה, יש הרבה גורמים במערכת החינוך, הרבה מחנכות, יועצות וראשי אולפנות ותיכונים, שמקשיבים לקולות השטח, בהחלט לא עומד בקנה עם המדיניות.

<שרון בריק-דשן: המדיניות היא אחרת לגמרי, אבל אני אומרת שטוב שיש מי שמקשיב.

<שרון בריק-דשן: עדיין המספרים הם מאוד רחוקים מזה.

<שרון בריק-דשן: בוודאי שלא כל מוסדות החינוך מנגישים מידע לבנות, אלא להפך.

<שרון בריק-דשן: אנחנו באלומה, כשאנחנו רוצים להנגיש את המידע, את ההכוונה ואת הייעוץ, אנחנו פועלים בשני מישורים.

<שרון בריק-דשן: אנחנו פונים אליהם, במוסדות החינוך, או פונים אל הקהילה ומציעים את ההסברה שלנו ואת המידע ואת המפגשים.

<שרון בריק-דשן: במקביל, יש תנועה הפוכה, פונים אלינו מתוך הקהילה אל מוקד שלנו, ואז זה באמת אחד על אחד, ייעוץ מאוד אישי, ליווי אישי ועד ההברגה האחרונה לקראת השיבוץ בצה"ל וצה"ל כשותף מרכזי מכיר היטב את שני כיווני הפעולה שלנו.

<שרון בריק-דשן: אני אתן לך סקירה של כמה השנים האחרונות, 2014 עד 2016.

<שרון בריק-דשן: זה מראה לנו גידול של כלל המשתתפות שלנו מדי שנה.

<שרון בריק-דשן: כמובן שיש גם בנות קצת יותר מבוגרות מכיתה י"ב, כלומר בשנה שאחרי י"ב הן משתלבות בתכנית, אבל כרגע הסתכלנו על תלמידות י"א ותלמידות י"ב שהן בקשר פעיל אתנו – עוד פעם, משני הסוגים, או שהן משתתפות בפעילות הקבוצתית שלנו בחוץ, או שהן פונות אלינו באופן אישי לייעוץ.

<שרון בריק-דשן: אפשר לראות פה שני דברים, אחד זה כמובן מגמת הגידול, אבל הדבר השני שאני רוצה לשים לב אליו, זה הפער בין בנות י"א לי"ב.

<שרון בריק-דשן: זה אומר שהן בעיקר פונות אלינו או שאנחנו פוגשים אותן בכיתה י"ב, וכל מי שמכיר את ההליכים הצבאיים, מבין שלפנות בי"ב זה כבר כמעט מאוחר מדי.

<שרון בריק-דשן: דבר שני שאני רוצה להצביע עליו, זה השינוי שקורה במוסדות.

<שרון בריק-דשן: עוד פעם, האמירה שלכם היא חד-משמעית לא להנגיש את המידע לשירות צבאי, ובפועל כמו שאמרתי קודם, אני מברכת את מי ששומע, מקשיב, רואה וחש וכן פותח את הדלתות.

<שרון בריק-דשן: זה יכול להיות בכל מיני אופנים, זה יכול להיות בחושך בחדר סגור רק בחדר מורים או חדר הנהלה, וזה יכול להיות בפעילות הסברתית.

אלעזר שטרן: מה המשמעות של אמירה כזאת של חמ"ד?

<שרון בריק-דשן: יש מנהלים שלוקחים אחריות, התרגום שלי זה לקחת אחריות, להקשיב לבנות ולהנגיש להן את המידע, הוא מקבל החלטה עצמאית.

אלעזר שטרן: ומה אומר הרב אבי גיסר על זה?

<רם זהבי: הוא שמעודד את המנהלים לאוטונומיה.

<רם זהבי: המנהלים שפונים חיים מאותה מדיניות של אותו חמ"ד.

אלעזר שטרן: אבל יש חלק במדיניות שאומר להם לא?

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: חבר הכנסת שטרן, לכבודך, כי אנחנו שמענו פה סקירה עכשיו.

עליזה לביא: אני רק רוצה להציג את חברי הכנסת שהצטרפו אלינו, חברת הכנסת מירב בן-ארי שעוד מעט תנהל את הדיון, כי אני אצטרך לצאת לרבע שעה, ולחבר הכנסת אלעזר שטרן שיזם היום את היום המיוחד כאן, ועל כך ברכות.

עליזה לביא: אני חושבת שזאת אמירה חד-משמעית ברורה בנחיצות של המקום.

עליזה לביא: שמענו כרגע סקירה מהחמ"ד, אבל לכבודך בתמצית של הדברים, החמ"ד פה מתפתל ועל אחריותו כל מה שקורה כאן היום.

עליזה לביא: הם נאחזים באמירה של הרבנות הראשית.

<עמיטל בראלי: למה נאחזים?

<עמיטל בראלי: למה אי אפשר להגיד שהחמ"ד באמת רוצה לקיים את מה שרוב הציבור הדתי רוצה?

עליזה לביא: אדוני, נרשמת, תקבל רשות דיבור.

אלעזר שטרן: אתם מעודדים שירות לאומי לשנתיים?

<רם זהבי: האם בתהליך חינוכי אנחנו מעודדים לשנתיים?

<רם זהבי: חד-משמעית.

<רם זהבי: האם יש לנו השפעה בבחירה בין שנה ראשונה לשנייה?

<רם זהבי: לא.

אלעזר שטרן: אם אתם מעודדים לשנתיים ורוב מוחלט של בוגרות הממלכתי-דתי לא עושות שנתיים, זה אומר שהחמ"ד נכשל?

<רם זהבי: בזה כן.

עליזה לביא: 30% משרתות שנתיים, איפה אתם?

אלעזר שטרן: לא, 30% מאלה שהולכות לשירות לאומי.

<רם זהבי: לפחות שנה אחת, האם החמ"ד נכשל?

עליזה לביא: 30% הולכות לשנתיים.

אלעזר שטרן: לא, 30% מה-70% שהולכות לשירות לאומי הולכות לשנתיים, לא מה-100%.

עליזה לביא: נכון.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, מה שאתה אומר כאן זה שבהיבט של השירות בכלל, לא משנה אם זה צבאי או לאומי, החמ"ד נכשל.

<רם זהבי: אני אומר שהחמ"ד משרת אוכלוסיות אידיאולוגיות, שבהשקפת העולם שלהן מגיעות לחינוך ממלכתי-דתי.

<רם זהבי: זה לא שלב חינוכי, זאת השקפת עולם.

אלעזר שטרן: אמרתי לך, הכול אני מבין, אבל לפי השקפת העולם הם מגיעים גם למתמטיקה.

<רם זהבי: לא, בזה אין השקפת עולם.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך למה יש.

אלעזר שטרן: יש השקפת עולם ללמוד חמש יחידות או ללכת למגמה אחרת, זאת השקפת עולם שבאה מהבית ולפי מה שאומרים להן.

אלעזר שטרן: הכול השקפת עולם, הם יכולים גם ללכת לחינוך הרגיל.

אלעזר שטרן: בהשקפת עולם הם באים למקומות שהם תחת החמ"ד.

אלעזר שטרן: בוא נסגור שכל המערכת החינוכית היא תחת השקפת עולם במדינת ישראל, אתה יכול לבחור.

אלעזר שטרן: נכון, יש מקצועות ליבה, יש בגרות, אבל זו השקפת עולם.

אלעזר שטרן: עכשיו אני שואל אותך שאלה פשוטה, האם החמ"ד שמחנך, לשמחתי אני שומע את זה ממך, לשתי שנות שירות – עזוב כרגע לאומי או צבאי – אומר פה שבהיבט הזה, כמו שאמרת, נכשלנו?

<רם זהבי: בהיבט הזה, עבור חלק מהאוכלוסיות אנחנו לא מצליחים להשפיע.

אלעזר שטרן: זו לא השאלה.

<רם זהבי: אנחנו לא מצליחים להשפיע.

אלעזר שטרן: יש לך מטרה?

<רם זהבי: יש לנו מטרה של שתי שנות שירות.

עליזה לביא: היא כתובה באיזה מקום?

<רם זהבי: לא.

עליזה לביא: הכול אצלכם באוויר במשרד החינוך?

עליזה לביא: יש מערכי שיעור?

עליזה לביא: זה באוויר, המדיניות למנהלים באוויר, אם מנהלים רוצים – אנחנו מדברים איתם.

עליזה לביא: אתם ממש און-ליין מה שנקרא, אבל אין שום דבר כתוב.

<רם זהבי: תהליכי העבודה שלנו הם תהליכים on going.

עליזה לביא: Going going, רק הולכים, אני לא רואה שום דבר משתנה, 30 שנה אותו דבר מאז שהתגייסתי.

עליזה לביא: אני כשהתגייסתי לצבא, היינו צריכים להסתיר את זה.

עליזה לביא: אי אפשר להסתיר גיל, כולם יודעים מאיזה שבט הייתי, אז שום דבר לא השתנה, אל תגיד לי שלא מסתירות.

<רם זהבי: יש הרבה מוסדות שלא.

עליזה לביא: איפה שהורים מעורבים.

עליזה לביא: איפה שהורים מעורבים, מובילים ומאפשרים לאלומה להיכנס, ואתה יודע את זה.

<רם זהבי: אני לא הייתי תולה את זה רק בזה.

אלעזר שטרן: הרבנות הראשית היא הקובעת לחמ"ד?

<רם זהבי: על פי משנת החמ"ד, החינוך הממלכתי-דתי מחויב לפסקי הרבנות הראשית.

<יצחק בן דוד: וכשיש סיורים של החמ"ד להר הבית, מה אתה עושה עם זה?

<אהד טהרלב: היתר מכירה, הרבנות הראשית מתנגדת להיתר מכירה, האם החמ"ד הולך בכיוון של הרבנות הראשית?

<אהד טהרלב: כשנוח, לוקחים את הרבנות הראשית, כשלא נוח, לא לוקחים.

<עמיטל בראלי: הרבנות הראשית לפני שנה התירה היתר מכירה בהיקפים גדולים.

<אהד טהרלב: הרב בראלי, כולם יודעים שהרבנות הראשית, תלוי מי עומד בראשה, ולכן יש דברים שנוח ויש דברים שלא נוח.

<עמיטל בראלי: אלעזר שטרן, האם החמ"ד נכשל כאשר 30%, 20% מהבנות מתגייסות לצבא?

<עמיטל בראלי: האם החמ"ד נכשל?

<עמיטל בראלי: אם אנחנו צריכים להכתיב להורים ולילדים עצמם שמעוניינים שהבנות שלהם ילכו לשירות הלאומי, האם אנחנו צריכים להכתיב להם לאיפה לקחת אותן?

<עמיטל בראלי: למה לא לאפשר להורים ששולחים את הילדים שלהם לחמ"ד, והבנות שהולכות לחמ"ד על דעת מה שכתוב – אנחנו יודעים ממחקר שאנחנו ערכנו ש-72% מההורים בחינוך הממלכתי-דתי מעדיפים שהבנות שלהם ילכו דווקא לשירות הלאומי.

<עמיטל בראלי: אם זה משקף את המציאות, אני לא כל כך מצליח להבין את הסוג של ההתנהלות כאן, שכביכול מנסה לתקוף את נציג החמ"ד, שבא לשקף את הרצון האמיתי של ההורים, ששולחים את הילדים שלהם למקום שהם מצפים שבסופו, כפי שהוגדר בעמדת החמ"ד, הבנות שלהם ילכו למקום של שירות לאומי לשנתיים.

<עמיטל בראלי: אז למה אנחנו צריכים להכניס איזשהו מנגנון שישנה ויחנך את ההורים, וכמובן גם את הבנות, לא בהתאם לרצונן?

<עמיטל בראלי: כי הארגונים שמוזכרים פה, לא באים לחשוף את האפשרויות השונות בצבא, הם באים לעשות שינוי תודעתי, בניגוד לרצון של ההורים וגם של הבנות עצמן.

מירב בן ארי: מה זה בניגוד לרצון ההורים?

מירב בן ארי: הם קטינים?

מירב בן ארי: ההורים הם אנשים בוגרים, אבל ממה אתה מפחד?

מירב בן ארי: ממה אתה מפחד?

מירב בן ארי: הרי ראית, אני קראתי היום שהזהות היהודית שלהם לא משתנה, אז למה אתה חושד?

אלעזר שטרן: את הכסף שאתה משקיע במלחמה בשירות תשקיע בחינוך ההורים, אולי תצליח.

מירב בן ארי: ממה אתה מפחד?

מירב בן ארי: זה לא שהן נהיות פחות דתיות.

מירב בן ארי: אתה לוקח מההורים את חופש הבחירה שלהם.

מירב בן ארי: הם נהיו קטינים שלא יודעים לבחור מה טוב עבורם.

<שרון בריק-דשן: אני רוצה לחזור לחגיגיות של היום הזה ולומר כמה מילים טובות.

<שרון בריק-דשן: דיברנו על כך שכ-25% מכלל מסיימות החמ"ד בוחרות לשרת שירות צבאי.

<שרון בריק-דשן: כ-25% מהבוחרות להתגייס לא מסתיימות בשנתיים, אלא בוחרות לדחות את הגיוס בשנה לטובת הכנה משמעותית, רצינית, וזו הזדמנות לומר תודה לכל השותפים שלנו שנמצאים פה מהמדרשות ומהמכינות.

<שרון בריק-דשן: כבר ספרנו שנה שלישית, הן מתכוננות שנה מלאה, של הכנה, של התבוננות, של מאגר כלים לקראת השירות.

<שרון בריק-דשן: גם קשור לשולחן הדיונים הזה, הרבה מאוד מהמקצועות בצה"ל שבוחרות הצעירות הדתיות הם מקצועות של שלוש שנים של שירות ולא של שנתיים, כלומר כבר ספרנו ארבע שנים.

<שרון בריק-דשן: יש לא מעט חיילות, שבוחרות שירות כזה משמעותי, ערכי וארוך.

<שרון בריק-דשן: זאת הערה אחת, שאני רוצה לראות את הטוב.

<שרון בריק-דשן: הערה נוספת זו שאלת הבחירה.

<שרון בריק-דשן: אנחנו מאמינים שזכות אותה צעירה בת 16, 17, 18 – אחד, לדעת.

<שרון בריק-דשן: שניים, לקבל החלטה.

<שרון בריק-דשן: בנוסף, אנחנו מאמינים שהחלטות מתקבלות בבית בשיח עם ההורים.

<שרון בריק-דשן: לכן אנחנו מזמינים את ההורים להיות חלק מהשיח הזה, להכיר את ההליכים הצבאיים, כי אף אחד מאתנו לא מכיר מהניסיון האישי שלו את ההליכים האלה.

<שרון בריק-דשן: צה"ל בהקשר של שירות נשים צעירות לא דומה למה שהוא היה לפני 10 שנים ואחורה, אז בוודאי אנחנו ההורים לא יכולים לתרום, ואם לא יזמינו אותנו להכיר את הדברים האלה, לא נוכל לעזור לבנות שלנו.

<שרון בריק-דשן: לכן אני נותנת את הקרדיט ומאמינה ומעריכה, ולא משנה באיזה מוסד הילדה לומדת, אבל אני מעריכה שהיא והוריה מסוגלים לקלוט את הידע, לעבד אותו ולקבל ביחד החלטה אמיצה, ערכית ומשמעותית.

<יפעת סלע: לגבי הנתונים, אפשר לראות את מספר הפעילות בבתי הספר.

<יפעת סלע: לפני כן שרון הראתה לנו את הגידול במספר בתי הספר שמשתפים פעולה, ופה אנחנו רואים את סוג הפעילות.

<יפעת סלע: כפי ששרון אמרה, אנחנו תופרים חליפה לפי מידה, לפי דרישת בית הספר ומבינים שיש מנעד בתי ספר גדול עם רצונות מגוונים של הורים, ואז גם את אותו ספר שהצגת, עמיטל בראלי, אותה חברה שערכה את הסקר הזה או ערכה סקר אחר - - -

מירב בן ארי: מפגשי צוות זה מפגשי צוות חינוכי?

<יפעת סלע: כן.

<יפעת סלע: הציגה אותו ב-7, אי אפשר לחשוד ב-7, ובאותו סקר שבוצע פה והוזכר שם נאמר שאצל 67% יחס מערכת החינוך הדתית לאופציה של גיוס בנות לצה"ל נע בין לגיטימי לבין לגיטימי מועדף.

<עמיטל בראלי: בקיבוץ הדתי את מתכוונת.

<יפעת סלע: לא לא, על פי סקר ב-7.

<עמיטל בראלי: מדרשת הקיבוץ הדתי, השם הקודם של אלומה.

<שרון בריק-דשן: אני רק אסיים במשפט אחרון שלנו – השירות הצבאי הוא שירות משמעותי, הוא תורם, הוא חשוב, אבל הוא חלק ממסלול חייה של הצעירה הדתית, ואני חוזרת גם לפתיחה של יפעת, של השתלבות מטיבה בחברה הישראלית.

<שרון בריק-דשן: כלומר, הסלוגן הוא "משירות משמעותי לחיים בעלי משמעות".

<שרון בריק-דשן: אנחנו רוצים שהיא תשתמש באותו כרטיס כניסה ותיכנס אתו למרכזי ההשפעה בחברה הישראלית.

עליזה לביא: תודה רבה לכן.

<שרון ניר: אני אגיד ממש בקצרה שצה"ל מקדם בברכה חיילות דתיות שבוחרות להתגייס לצה"ל.

<שרון ניר: הוא כמובן פועל לשילוב מטבי של החיילות הדתיות, שבוחרות לשרת בשורותיו ומאפשר להן לשמור על אורח חייהן הדתי, ויש לנו גם הוראת קבע בהקשר הזה, שאנחנו ממש עושים כל שבידינו בעניין הזה, כמובן גם טרום גיוס, גם במהלך הגיוס בפעילות משותפת של עמותת אלומה כדי להנגיש להן את התפקידים.

<שרון ניר: מדובר באמת בחיילות מאוד איכותיות, שאנחנו שמחים לבואן, וגם משבצים אותן במגוון רחב של תפקידים.

<שרון ניר: במעלה הדרך, אנחנו כמובן מאפשרים להן להשתלב בשטח אל מול מפקדים דרך הנחיות, שמאפשרות להן סביבת שירות בטוחה, שמכבדת את אורח חייהן הדתי, כי זה מאוד מאוד חשוב לחיילות האלה, שהן יוכלו לשמור על דתיותן.

עליזה לביא: מה עמדת הרב הראשי לצה"ל?

עליזה לביא: בעבר נטען שהבנות המלש"ביות לא זוכות לשיתוף פעולה, ורק לאחר שהן בוחרות להתגייס יש שיתוף פעולה.

עליזה לביא: איפה נמצאת על הרצף הרבנות הצבאית בכל מה שקשור להכנה של הבנות הצעירות?

<שרון ניר: אני אדבר בשם צה"ל, ולא בשם הרב הצבאי הראשי.

<שרון ניר: אני אגיד שאחת וחיילת מתגייסת, מנגישים לה את כל השירותים שהיא צריכה, גם בהקשר של שירותים רבניים.

<שרון ניר: יש לה כתובת רבנית ביחידה, היא יכולה לגשת לרב ביחידה, להתייעץ אתו.

עליזה לביא: לאחר השירות, אבל האם בהכנה לצבא יש גם שיחה עם רב צבאי?

<שרון ניר: אני לא מכירה, אל מול ההכנה לצבא זאת פעילות בעיקר של מיטב, כמו שצוין פה, האגף הביטחוני חברתי, עמותת אלומה ומשרד הביטחון – וזה בעצם המארג.

<יפעת סלע: ברבנות הצבאית יש קצינת פניות, שנותנת מענה הלכתי לכל הפניות של הבנות.

<יפעת סלע: אנחנו גם מקיימים ימי עיון משותפים.

<יפעת סלע: אני חושבת שהיום מפקדי צה"ל, שבאים אף הם מהמגזר המגוון במדינת ישראל, ערים לתופעה הזאת, ובאופן הולך וגובר יש התייחסות גם במהלך השירות.

<יפעת סלע: אני חושבת שלפחות בצה"ל, בניגוד למערכות אחרות, יש מערכת אכיפה ומערכת ענישה, מה שאנחנו מכירים פחות במערכת אחרות, ולכן מערכת ההרתעה כולה מופעלת ביתר שאת.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: רק נגיד בוקר טוב לחברות הכנסת שהצטרפו אלינו – רויטל סויד ומיכל רוזין.

עליזה לביא: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: קודם כל, אני כמובן מברך את כל הגופים, את אלומה ואת המכינות שמתעסקים בזה.

אלעזר שטרן: צריך לומר שזו פעולה חינוכית ארוכת שנים, שלשמחתנו קוצרת פירות הרבה מעבר לצבא.

אלעזר שטרן: אני חושב שאת בוגרות המדרשות, המכינות, השירות הצבאי, אנחנו פוגשים אחר כך – ואני אומר את זה כמי ששייך לציונות הדתית – והן מוסיפות גאווה לכולנו, על הדרך שבה הן לומדות, מתנהגות, מקדשות שם שמים, בעיניי בצבא והרבה מעבר לזה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, הכספים של חותם זה לא עסק שלי, אבל אם באמת נוכח המגמות האלה, היו מראים אותם לתורמים שלהם, הם היו עושים יותר טוב אם היו תורמים את הכסף הזה לאותם גופים שמטפלים בטיפוח ובהכנה של החיילות המשרתות.

אלעזר שטרן: זאת מגמה שהם לא יצליחו לעצור אותה.

אלעזר שטרן: אני הייתי בצנחנים אחד, שניים בפלוגה, ואנחנו יודעים מה קורה היום.

אלעזר שטרן: זה מה שקורה עם הבנות הדתיות.

אלעזר שטרן: דרך אגב, התנאים בצבא לחיילים דתיים היום הרבה יותר טובים ממה שהיו בזמני, כיוון שיש הרבה יותר חיילים דתיים בצבא, וזה גם מה שיקרה עם הבנות הדתיות, על אפם ועל חמתם של כל מי שעושה מכל מיני מניעים את הפעילויות נגדן.

אלעזר שטרן: אחד הדברים שהכי מזעזעים אותי זה כמובן משרד החינוך.

אלעזר שטרן: אני חושב שמטרת החינוך בישראל, לפי מה שאני יודע, היא גם לעודד שירות בצה"ל, זאת מטרת חינוך.

אלעזר שטרן: אני לא יודע איפה שר החינוך פה.

עליזה לביא: אבל זה לא רשום בשום מקום.

אלעזר שטרן: זה רשום.

אלעזר שטרן: זה רשום, שר החינוך הכניס את זה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, הצעה של הבית החרד"לי, כשרוצים להילחם בשוברים שתיקה, בהצעה לתיקון של חוק החינוך של שר החינוך כדי שהוא יוכל להילחם, קודם כל הם מבקשים להכניס – יש הצעת חוק כתובה, אם זה לא כבר בחוק, אם זה לא אושר – שמטרות החינוך הן לעודד שירות בצה"ל.

אלעזר שטרן: דרך אגב, צר לי, הייתם צריכים לזרוק מהחינוך את אלה שמצהירות שהן הולכות לשרת בצה"ל, כיוון שהרבנים הראשיים בישראל – שדרך אגב, צריך להזכיר את זה, בהקשר שלנו, נבחרו אחרי שעוד פעם הבית היהודי, שרת המשפטים של היום הטילה אז וטו על צירוף נשים לגוף הבוחר, וזה הולך עם אותה משפחה.

אלעזר שטרן: יכול להיות שאם היו נבחרים רבנים ראשיים גם על ידי נשים, הן לא היו פוסלות שירות נשים בצה"ל.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד את הדברים, שאולי מטריד אותי יותר מהכול.

אלעזר שטרן: אני כשהתעסקתי בנושא הגיור, הלכתי למקום שנקרא כפר חסידים.

אלעזר שטרן: היתה שם אז המנהלת מי שהיתה לפני זה יושבת ראש תנועת אמונה, תנועת הנשים הדתית לאומית.

אלעזר שטרן: היא אמרה לי – ואני כתבתי אז מכתב לרבנים הראשיים לישראל – שלא נותנים להתחיל פעולת גיור לפני השמינית, כיוון שאם יסיימו את הגיור קודם, אולי לא יוכלו לוודא שהן לא משרתות בצה"ל.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, המכתב שכתבתי אז לרב הראשי לישראל, הרב לאו, זה שמה שאנחנו מציגים בפניהם זה – או תהיי יהודייה או תשרתי בצה"ל, תחליטי.

אלעזר שטרן: צר לי מאוד שאותם נתונים שאנחנו רואים פה על פעילות כבר בכיתה י"א, שצריכים להיות הרבה יותר גדולים בגלל שאז מתקבלות החלטות כולל שיבוץ – אנחנו כנראה מקשים על בנות בי"א, כדי למנוע מהן את הבחירה החופשית שלהן, של ההורים שלהן, לשרת במקומות בצה"ל שיאפיינו את הרצון ואת היכולות שלהן.

אלעזר שטרן: אני אומר את האמת.

אלעזר שטרן: אנחנו חיים בתוך הציונות הדתית.

אלעזר שטרן: חותם יציגו את מה שהם רוצים.

אלעזר שטרן: אנחנו רואים את הבנות הדתיות שלומדות הרבה יותר משלמדו פעם ושמשרתות הרבה יותר מששירתו פעם, וכל הכספים האלה שמושקעים בבניית חומה בין הציונות הדתית לבין השירות בצה"ל, הם בשורה התחתונה פוגעים במדינה.

אלעזר שטרן: אני מקווה שחברי כנסת מהבית החרד"לי עוד יבואו לפה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהם לא מחרימים את זה, בגלל שגם הילדים של חלק מהם, הבנות של חלק מהם הן בוגרות שירות בצה"ל ובוגרות אותן מכינות.

אלעזר שטרן: אני לא עושה סקר דעת קהל, אבל אין לי ספק שרוב הציבור הדתי מוחא כפיים לבנות שמשרתות, על הדרך שהן משרתות ועל מה שהן תורמות למדינה.

אלעזר שטרן: אני מקווה שגם משרד החינוך יירתם לזה.

אלעזר שטרן: אם החמ"ד באמת עושה את מה שאומרת לו הרבנות הראשית לישראל, לא צריך חמ"ד ולא צריך עוד הרבה מנגנונים בתוך משרד החינוך.

אלעזר שטרן: אני מקווה שראש החמ"ד, אני אדבר אתו על זה, זה מפתיע אותי, בגלל שמי שחי בעפרה רואה מה קורה גם בעפרה, גם עם הבנות שמשרתות בעפרה.

אלעזר שטרן: אני חושב שזאת חובה שלנו.

אלעזר שטרן: יש 25% שמתגייסות לצה"ל, איך אפשר לא לפתוח את המידע הזה?

אלעזר שטרן: איך אפשר להילחם בזה ולא לדאוג שישרתו בצה"ל באופן מיטבי?

אלעזר שטרן: למה לבנים מגיע שיכינו אותם לצה"ל, יפתחו להם את המכינות, יראו להם את האפשרויות, ולמה לבנות לא מגיע?

אלעזר שטרן: ואם אומרים ששירות בנות בצה"ל הוא יותר מורכב ויותר מסוכן, אז על אחת כמה וכמה שצריך להכין אותן יותר טוב לדברים האלה.

אלעזר שטרן: תודה.

<תהילה פרידמן: קודם כל, נאמני תורה ועבודה בנושא הזה כבר 40 שנה.

<תהילה פרידמן: לא אני, אבל היא היתה ממש החלוצה, ואני רוצה להגיד שכאשר מסתכלים בפרספקטיבה, המצב השתפר פלאים, גם הצבא והבנות הדתיות שהולכות היום להתגייס הולכות לא למרות שהן דתיות, אלא בגלל שהן דתיות, כי הן רוצות לתרום והצבא עושה להן מקום.

<תהילה פרידמן: אני גם חושבת שהחמ"ד שמותקף פה – אני הייתי השנה ביום עיון של המפקחים, והדיבור הפנימי היה דיבור של "זו עובדה בשטח, צריך להתמודד איתה, איך מתמודדים איתה", אז אני נוטה להסכים.

<תהילה פרידמן: ברמה האישית, אני כשהייתי בת 18, הייתי צריכה לבחור בין ללמוד במדרשה לבין להתגייס, כי מי שדחתה את השירות לא יכולה היתה לקבל קד"צ והעדפתי ללמוד תורה, ואני לא מתחרטת, אבל היום הן לא צריכות לבחור.

<תהילה פרידמן: זה לגבי הצד הטוב.

<תהילה פרידמן: יש לי לא ביקורת, אבל הצעה.

<תהילה פרידמן: אני חושבת שכיוון שיש לכל הפחות מחלוקת בנושא הזה, כמו שיש לגבי עלייה להר הבית, כמו שיש לגבי היתר מכירה, כמו שיש לגבי שורה ארוכה של נושאים, בסוף אנחנו הורים לילדים ואנחנו גם אנשי חינוך בחלקנו, אני חושבת שמן היושר לומר לבנות – יש מחלוקת.

<תהילה פרידמן: אני חושבת שלשקר לבנות ולומר להן "זו ההלכה", לא בונה נשים נאמנות להלכה ומחויבות לה, הוא שובר בהן משהו.

<תהילה פרידמן: הוא שובר בהן משהו לגבי היכולת שלהן להמשיך ולחיות חיי הלכה.

<תהילה פרידמן: אני חושבת שאנחנו מזיקים, אנחנו מזיקים לשליחות החינוכית ולמה שאנחנו רוצים לחנך את הילדות שלנו.

<תהילה פרידמן: אני חושבת שמדיניות החמ"ד יכולה להציג בפני הבנות את המחלוקת ההלכתית ולומר שיש דעות כאלה ויש דעות כאלה.

מירב בן ארי: עמיטל בראלי, אמרו שיש לך מצגת.

<עמיטל בראלי: קודם כל, אנחנו כארגון שמחים גם להיות באירוע הנוכחי, אנחנו לא באים על תקן של משביתי השמחה.

<עמיטל בראלי: אני רוצה להגיד אמירה – גם אנחנו מכירים בזה שיש בנות בצבא, בסדר?

<עמיטל בראלי: וגם אנחנו תומכים שבנות שכבר התגייסו לצבא, צריכות את הטיפול המרבי והמקסימלי, כאשר הן הגיעו לצבא, לתת להן את כל הכלים.

<עמיטל בראלי: אלא מה, שהארגונים שיושבים כאן, מעט מאוד מעניין אותם מה קורה אחרי שהבנות עברו את שערי הבקו"ם, הם כמעט לא מתייחסים לבנות אחרי התאריך הזה.

<עמיטל בראלי: ארגון אלומה לדוגמה עסוק ראשו ורובו בשינוי תודעתי אצל הבנות עצמן שנמצאות כבר בתוך החמ"ד, לשנות את עמדתן ביחס לשירות הצבאי.

<עמיטל בראלי: אנחנו כארגון חותם – אתם יכולים לראות עכשיו במצגת – הפקנו בזמנו סרטון על העניין הזה.

<עמיטל בראלי: הסרטון הזה עורר הרבה גלים.

<עמיטל בראלי: כיוון שהצפנו את הסוגיה עצמה, היה קשה מאוד לחלק מהאנשים לעכל את המסר שיש כאן, שלבנות יש קשיים מאוד גדולים כשהן נכנסות למסגרת הצבאית, והחליטו לתקוף את השיער של החיילת הבלונדינית כפי שאתם רואים או כל מיני דברים שוליים.

אלעזר שטרן: למה בלונדינית?

<שרון בריק-דשן: למה חייל מזרחי?

<עמיטל בראלי: אנחנו אומרים דבר אחר, אנחנו גם רוצים לסייע לבנות שכבר נמצאות בצבא.

<שרון בריק-דשן: ככה משפילים.

<עמיטל בראלי: אלא מה, צריך להגיד את הדבר הפשוט הזה, הציבור הדתי מבין שהמקום המשמעותי שבו בת אמורה לתרום ואמורה להביא לידי ביטוי את היכולות שלה זה במסגרת השירות הלאומי.

<עמיטל בראלי: עכשיו אפשר להתווכח עם הציבור הדתי, אפשר להתווכח עם 85% מהציבור הדתי.

מירב בן ארי: למה אתה לא חשוב שהיא יכולה לבטא את עצמה - - -

<עמיטל בראלי: אבל - - -

מירב בן ארי: תן לי לסיים שאלה.

מירב בן ארי: אני מנהלת את הוועדה הזאת לא פעם אחת ולא פעמיים, אני מחליפה את עאידה מתי שצריך.

מירב בן ארי: אני רוצה להסביר לך לגבי התנהלות הוועדה.

מירב בן ארי: כשחבר כנסת שואל אותך שאלה, אתה נותן לו לסיים את הדברים שלו.

מירב בן ארי: גם אדם או אישה שבזכות דיבור כאן, אתה נותן להם לסיים דבריהם ואחרי זה תתייחס.

מירב בן ארי: אני מקשיבה לך.

מירב בן ארי: כשאתה אומר שאותה נערה צעירה דתיה מבטאת את עצמה בשירות הלאומי, למה אתה חושב שאותה צעירה דתיה לא מבטאת את עצמה בשירות הצבאי?

מירב בן ארי: תסביר לי, שאלתי שאלה, יש סימן שאלה בסופה.

אלעזר שטרן: תראה, אתה רב?

<עמיטל בראלי: אני עמיטל בראלי.

מירב בן ארי: הוא לא רב, אין לו הגדרה.

אלעזר שטרן: יש לי שאלה אליך.

אלעזר שטרן: אני לא הייתי מעז לצייר ככה חיילת.

<עמיטל בראלי: סליחה, גם כשנותנים זכות דיבור, אפשר לתת זכות דיבור.

<עמיטל בראלי: אם הגעתי לכאן כדי לדבר, יש לי משהו לומר.

מירב בן ארי: שנייה אדוני, אבל לחברי כנסת בוועדה מותר להעיר קריאות ביניים.

<עמיטל בראלי: בבקשה, אבל גם אפשר - - -

מירב בן ארי: אנחנו ניתן לך את זכות הדיבור שלך.

מירב בן ארי: הוא רוצה לשאול שאלה.

מירב בן ארי: אני שאלתי שאלה והוא שואל שאלה, מה השאלה חבר הכנסת שטרן?

אלעזר שטרן: אני שואל, אתם אנשים דתיים.

אלעזר שטרן: אני לא מכיר חיילת שנראית ככה.

אלעזר שטרן: אני לא מכיר ציור שמישהו עם זקן וכיפה היה נותן להבלטה כזאת של חזה, ככה לבחורה בלונדינית, ככה לזלזל בבחורה, ויכול להיות שיש תלמידים שלך שאולי זה עושה להם משהו, שאולי זה מזיז להם משהו.

<עמיטל בראלי: אולי הדברים האלה - - -

אלעזר שטרן: אז למה אתה מפיץ את זה?

אלעזר שטרן: למה אתה מראה את זה כאן?

אלעזר שטרן: אתה כאדם דתי.

<עמיטל בראלי: אולי הדברים האלה נובעים מהמחשבה של אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אתה כאדם דתי בא להראות את הדברים האלה?

<עמיטל בראלי: חבל שאתה נתפס לדברים הצדדיים במקום להתעסק במהות.

מירב בן ארי: סליחה אדוני, שטרן סיימת?

מירב בן ארי: תן לו להתייחס בבקשה.

אלעזר שטרן: בחיים לא הקרנתי כזה דבר, בושה, זה חילול השם.

<עמיטל בראלי: העליהום שאנחנו מרגישים פה זה ניסיון להשתיק את הרוב.

מירב בן ארי: איזה עליהום?

מירב בן ארי: על מה אתה מדבר?

<עמיטל בראלי: העליהום שלא נותנים לבן אדם לדבר ונתפסים לדברים שבשוליים.

מירב בן ארי: אמרתי לך שאני אשמור על זכות הדיבור שלך.

אלעזר שטרן: אני שואל את החמ"ד, אתם נותנים להציג כאלה דברים?

<רם זהבי: בשום אופן לא.

<רם זהבי: בשום אופן לא.

מירב בן ארי: אתה יכול להתקדם כבר עם התמונה הזאת?

מירב בן ארי: כי הבנו את הרעיון.

אלעזר שטרן: לא, זה עושה לו משהו, אולי זה עושה לו.

אלעזר שטרן: קח אותה הביתה, קח את התמונה לאשתך, שים אותה במיטה שלך, תתבייש לך.

מירב בן ארי: שטרן.

<עמיטל בראלי: את המחשבות שלך תשמור לעצמך, אל תתחיל להטיף פה מוסר.

מירב בן ארי: אדוני, תמשיך בבקשה, אם הורדת את התמונה הזאת, זאת כבר התקדמות.

<עמיטל בראלי: בכל מקרה, אחרי כל דברי הבלע ששמענו כאן - -

מירב בן ארי: תתייחס יפה, אוקי?

מירב בן ארי: ותפסיק עם ההערות האלה.

<עמיטל בראלי: - - אנחנו כאן רואים את האחוז של ההורים שמעוניינים שהבנות שלהם יגיעו דווקא לשירות הלאומי.

<עמיטל בראלי: אני רוצה להביא עוד נתון מאוד משמעותי, ואפשר בבקשה לעבור למצגת הבאה.

<עמיטל בראלי: אנחנו נהנים לייצר איזו תחושה שאנחנו במלחמה של העבר, שהרבנים או הציבור הדתי כבר לא רלוונטי, הבנות מקבלות החלטות באופן עצמאי.

<עמיטל בראלי: רבותי, אני מחזיק כאן מחקר של הכנסת.

<עמיטל בראלי: הנתונים שמוצגים השכם והערב בתקשורת על ידי כל מיני ארגונים, אין להם שום קשר למציאות.

<עמיטל בראלי: אם אנחנו בודקים את המציאות ב-15 שנים האחרונות, אפילו אם נלך לפי המדדים שהוצגו כאן על ידי חלק מהארגונים, אנחנו מדברים ב-15 שנים על מעבר של אחוז בודד מ-2000 עד 2015 לכמות הבנות שמתגייסות לצבא.

מירב בן ארי: למה אתה חושב שהנתונים שלך יותר טובים מהנתונים שלהם?

<עמיטל בראלי: הנתונים האלה לא שלי, את הנתונים האלה הצבא פרסם.

מירב בן ארי: אז אתה חושב שמה שהצבא פרסם היום בידיעות אחרונות לא נכון?

<עמיטל בראלי: אני לא קורא את ידיעות אחרונות, אני קורא מה שהצבא אומר.

מירב בן ארי: אני אגיד לך, יש כתבה של יוסי יהושע, שלקחה מכם, מאלומה, את הנתונים.

מירב בן ארי: תסביר לי למה הנתונים שלך יותר טובים מהנתונים שלהם.

<עמיטל בראלי: נתוני הכנסת הם אמינים לדעתך?

מירב בן ארי: אני באמת שואלת אותך מה ההבדל.

<עמיטל בראלי: אני מחזיק פה מחקר של מרכז המידע והמחקר של הכנסת, שמדבר על כך שבמשך ארבע השנים האחרונות היה שינוי – לא 200%, כל דובר בתקשורת מקפיץ את כמות האחוזים.

<עמיטל בראלי: אנחנו בארגון חותם לא חושבים שצריך להזניח את הבנות, אנחנו מטפלים גם בבנות שנמצאות בצבא, והתחלנו בזה לאחרונה.

<עמיטל בראלי: אבל חשוב לשים לב גם למה שצועק מהשטח.

<עמיטל בראלי: רק אתמול הוגש הדוח של נציב קבילות החיילים, שמדבר על הפגיעה שחיילות מרגישות על הנושא של ירידה במוטיבציה.

מירב בן ארי: זו ירידה כללית במוטיבציה.

<עמיטל בראלי: בייחוד בגדודים המעורבים.

<עמיטל בראלי: אנחנו אומרים דבר מאוד פשוט, אתם רוצים לטפל בבנות?

<עמיטל בראלי: אתם רוצים לסייע להן?

<עמיטל בראלי: גם אנחנו רוצים, תעשו את זה כשהן נמצאות בצבא, תסייעו לרבנות הראשית, אל תנסו לחנך את ההורים, אל תנסו לחנך את הבנות בניגוד לרצון שלהן.

<עמיטל בראלי: מי שרוצה, שיזמין את הארגונים האלה, בבקשה, זו החלטה אישית שלו.

<עמיטל בראלי: לא ניתן לכפות את התפיסה על כלל הציבור הדתי.

מירב בן ארי: אדוני, אין פה מערכת כפייה, אתה חייב לצאת מההגדרה הזאת.

מירב בן ארי: אף אחד לא כופה, בטח לא על צעירה דתייה להתגייס.

מירב בן ארי: אם היא לא רוצה להתגייס, היא יודעת להגיד לא.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שגם אני למדתי בבית ספר דתי וגם אני למדתי רק עם בנות, וגם לי אמרו: עדיף שלא תתגייסי.

מירב בן ארי: אני דווקא מאמינה למה שאמרה כאן הגברת שהשתפרנו ואני גם מאמינה לך שבחמ"ד יש תהליך, כי אצלי בבית הספר בכלל אסור היה להזכיר את הצבא, והיום מבית הספר הזה מתגייסות הרבה נשים.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד, אף אחד לא יכול להתגייס, בטח צעירה דתייה לא מתגייסת בכוח, זה לא יכול להיות, גם טכנית זה לא עובד, אז תפסיק עם העניין של הכפייה, זה בכלל לא רלוונטי בעיניי.

מירב בן ארי: שרון, את רוצה להתייחס?

מירב בן ארי: אולי גם תעשי פה סדר בנתונים.

<שרון ניר: אני אגיד שני דברים בהיבט של הנתונים.

<שרון ניר: בנתונים הרשמיים של צה"ל יש חד-משמעית מגמת עלייה בהיקף המתגייסות הדתיות בוגרות חמ"ד.

<שרון ניר: בשנת 2010 היו 935 מתגייסות אל מול שנת 2016, שאנחנו מדברים על 2,159 מתגייסות, ובהקשר לשנתון זה אפילו יותר, זה סדר גודל של 2,400.

<שרון ניר: אני לא רוצה לנקוב בדיוק במספר, אבל אנחנו בהחלט רואים מגמת עלייה ברורה בהיקף המתגייסות בוגרות חמ"ד.

<שרון ניר: בהיבט של דוח נציב קבילות חיילים שהוזכר פה, צה"ל לומד בקפידה את מסקנות דוח נציב קבילות חיילים.

<שרון ניר: אגב, יש פה בהחלט התייחסות למה שקורה עם מערך המעורבים.

<שרון ניר: הנציב הוציא דוח מפורט מאוד בעניין הזה ואנחנו לומדים אותו.

<שרון ניר: אני אגיד בהקשר הזה, שבהחלט קורה משהו חדש בצבא בעשור האחרון, ובדגש על חמש השנים האחרונות, בו נבנים שלושה גדודים מעורבים, יש לנו בעניין הזה לא מעט דברים ללמוד.

<שרון ניר: בסך הכול אנחנו יכולים להגיד שהמערך הזה, שנקרא היום מערך הגנת הגבולות ולא גדודים מעורבים, הוא מערך שסופר תורם לצה"ל.

<שרון ניר: החיילות האלה תורמות ביותר, אלה חיילות עם מוטיבציה.

<שרון ניר: היקף החיילות שמשתלבות במערכי הלחימה, גם הוא הולך וגדל בשנים האחרונות.

<שרון ניר: כל המסקנות של הנציב, אנחנו לומדים אותן וכבר לקראת הקיץ הקרוב אנחנו הולכים להקים בסיס אימונים חטיבתי שהוא ייחודי גם כדי לעמוד על נושאים ייחודיים כמו שייכות, חיזוק תחושת השליחות, מוטיבציה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: הרב אהד טהרלב, בבקשה אדוני.

מירב בן ארי: קודם כל אני מתנצלת שלא זיהיתי אתך לפני כן, אני רוצה להביע כמובן השתתפות בצערך על אובדן הבן.

מירב בן ארי: כל עם ישראל ליווה אותך.

מירב בן ארי: תודה שבאת לכאן היום, זה חשוב מאוד.

<אהד טהרלב: תודה רבה.

<אהד טהרלב: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

<אהד טהרלב: ראשית, עמיתי הרב בראלי ועוד רבנים נוספים שיושבים פה סביב השולחן ואנשים שלמדו בבתי מדרש, כולנו יודעים שיש תפקידים משמעותיים בשירות הלאומי ויש תפקידים פחות משמעותיים.

<אהד טהרלב: יש תפקידים משמעותיים בצבא ויש תפקידים פחות משמעותיים.

<אהד טהרלב: לצאת עם אמירה גורפת, אפילו לתת לה גושפנקה הלכתית, ואני מעז לומר חינוכית, זה כן וזה לא – זה לא נכון.

<אהד טהרלב: אתה מפחד לתת את דבריך לשיעורין, אבל החיים נותנים את דבריהם לשיעורין, ובאותו משפט אני קורא גם למערכת החמ"ד לחנך את הבנות לשרת שירות משמעותי בשירות הלאומי ובשירות הצבאי.

<אהד טהרלב: אני יוצא בתוקף נגד אמירתך, שהגופים שיושבים פה סביב השולחן לא מלווים את הבנות אחרי גיוסן.

<עמיטל בראלי: התכוונתי לאלומה.

<אהד טהרלב: אז יושבים פה עוד גופים.

<אהד טהרלב: גם אלומה אני חושב מנסה לתת מענה כלשהו, אבל יושבים פה ראשי מדרשות, יש כיום שבע מדרשות, שנה הבאה בעזרת השם עוד שתי מדרשות.

<אהד טהרלב: ראשי המדרשות מכתתים את רגליהם פעם בשבועיים לתת שיעור לכ-400 בנות דתיות, והלוואי וכל הבנות הדתיות היו מקבלות זאת.

<אהד טהרלב: הצבא גם משתדל לתת – וזה מה שאלומה באה לתת – בליווי הזה.

<אהד טהרלב: אני לא רואה אצל הבנים דבר כזה, ואני אפילו מעז לומר, שאני לא רואה את ההיענות בשיתוף הפעולה אפילו בשירות הלאומי בליווי שקיים.

<אהד טהרלב: זה דבר ראשון.

<אהד טהרלב: באותה מידה, אני אומר לרם שאני חושב שהגיע הזמן לפתוח, גם אם יש איזושהי התנגדות חינוכית לקו מסוים, הרי יש מסלולים שנותנים מענה מבחינה חינוכית, אז למה לא לפתוח את הדלת בפני אותם ראשי מדרשות?

<רם זהבי: הדלת פתוחה, לא?

<אהד טהרלב: הדלת לא פתוחה.

<אהד טהרלב: בינינו, הדלת לא פתוחה.

<רם זהבי: מספר הנרשמות למסלולים האלה עולה משנה לשנה.

<אהד טהרלב: לצערי הרב, עדיין הדלת לא פתוחה בכל מקום.

<אהד טהרלב: אני חייב לומר פה וידוי אישי.

<רם זהבי: מספר הנרשמות גדול על יכולת ההכלה של המסגרות.

<אהד טהרלב: ברוך השם, ולכן נפתחות עוד מדרשות.

<רם זהבי: יש יותר נרשמות מיכולת קבלה.

<רם זהבי: זה אומר שיש תנועה במוסדות חינוך.

<אהד טהרלב: זה לא בגלל שבתי הספר פותחים את שעריהם, זה רק מראה שבאמת קורה משהו.

מירב בן ארי: מראה שיש עניין.

<אהד טהרלב: לסיום, אני חושב שהדבר הטוב ביותר שקרה לנו זה שקם ארגון חותם.

<אהד טהרלב: "לנו" אני אומר לבנות, לגופים שמלווים בנות בזמן שירותן הצבאי, כי זה רק מראה שהמגמה תפסה תאוצה והבנות מצביעות ברגליים.

<אהד טהרלב: כל פעם שיש התנגדות, זה אומר שקורה משהו.

<אהד טהרלב: קשה לי מאוד עם גוף רבני שמתנגד, שיוצא נגד.

<אהד טהרלב: יש בזה משהו במהות לא תורני ולא חינוכי, ולכן אני קורא לכם לייצר משהו בעד ולא רק נגד.

<אהד טהרלב: זאת אומרת, אני הייתי מצפה שתקראו לשירות משמעותי – אם אתם רוצים בשירות לאומי, אז בשירות לאומי – אבל היציאה נגד בסופו של דבר כורתת את הענף שעליו רב יושב, וזה חורה לי.

<אהד טהרלב: חורה לי עוד דבר, שממסד רבני, גוף רבני משתמש באמצעים – אני חושב שמחללים את בית המדרש.

<אהד טהרלב: לצאת עם סרטים, לצאת עם אמירות, שהן לא נכונות, כי להגיד אמירה הלכתית שאסור לבנות דתיות ללכת לצבא זו אמירה לא נכונה, כי יש רבנים שחושבים אחרת.

<אהד טהרלב: אפילו בתוך הרבנים הראשיים יש כאלה שחושבים ככה ויש כאלה שחושבים ככה, ולכן אני אומר מבחינת כבוד התורה וכבוד בית המדרש, אני חודש שצריך לעדן את דרך הפעולה ולייצר שיח אחר ושונה.

<אהד טהרלב: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<סיון יעקבסון: אני פה היום באופן רשמי בתור דוברת ארגון קול"ך.

<סיון יעקבסון: אני גם בוגרת של תיכון עירוני דתי רמת גן, כשאחד ממובילי חותם היה הרב שמדבר אתנו, ואני בוגרת שירות צבאי.

<סיון יעקבסון: אני שרתתי בתור מדריכת שריון, המ"פ שלי יושבת פה.

מירב בן ארי: כל הכבוד לך.

מירב בן ארי: אגב, נראה לי שהיא עדיין נשארה דתייה, למרות השירות הצבאי...

<קריאה: ויהודייה...

מירב בן ארי: יש סממנים דתיים שם... בבקשה גברתי.

<סיון יעקבסון: אני חושבת שהדבר שהכי הכעיס אותי בסרטון הזה והדבר שהכי מרגיז אותי במה שאתה מדבר על החינוך הדתי, שהחמ"ד מאפשר לרבנים לבחור, כשבאולפנה שאני גדלתי בה, שום דבר לא זז.

<סיון יעקבסון: עדיין בנות שומעות את הרב אריאל בא ואומר לך שהן לא יכולות להתגייס ושאסור להן להתגייס.

<סיון יעקבסון: עדיין בנות שמתגייסות מקבלות שלילי – אני רציתי ללמוד במדרשה שלכם בעין הנצי"ב, הייתי צריכה להסתיר את העובדה שאני הולכת לבדוק מדרשה, הייתי צריכה לשקר.

<סיון יעקבסון: מלמדים אותנו לשקר.

מירב בן ארי: אני יכולה לשאול כמה שנים עברו מאז הגיוס הצבאי שלך?

<סיון יעקבסון: אני התגייסתי בשנת 2000.

<סיון יעקבסון: דיברתי השבוע עם בנות שסיימו עכשיו, שהתגייסו עכשיו, המצב אותו דבר.

מירב בן ארי: מעניין.

מירב בן ארי: בוא נשמע את יצחק בן דוד ממדרשת עין הנצי"ב.

מירב בן ארי: תודה לך.

<יצחק בן דוד: אני רוצה לומר הצעה אופרטיבית.

<יצחק בן דוד: אני חושב שנוכח המצב הזה, הצעה לשיח עם החמ"ד והמדיניות שלכם ואיזה ניסיון לרווח וליצור איזושהי גמישות והיענות לתהליכים שמתרחשים.

<יצחק בן דוד: אנחנו חיים בעולם דיגיטלי.

<יצחק בן דוד: אני חושב שאם אנחנו נרים את הכפפה ונייצר איזשהו מערך של תוכן נגיש, אינטראקטיבי, רלוונטי, שהוא במובן מסוים מאפשר לבנות שזה רלוונטי עבורן להיחשף למידע.

<יצחק בן דוד: אני חושב שהרבה נעשה, מפגשים, חוגי בית, יש תכנים שנמצאים ברשת, אבל אני חושב שיש דרך לשדרג את זה בצורה משמעותית, כלומר: גם דמויות רבניות שמאפשרות לבחורה שגדלה באולפנה שסיון למדה בה בכיתה י"א להיפגש עם שפה הלכתית ודתית שנותנת פתח אחר לנושא, וגם כל מה שקשור לתהליכים של מידע והבנה מה בת צריכה לעבור ואיך היא צריכה להתמודד עם הבחירות שלה, אני חושב שזה שירות מאוד חשוב שאפשר לעשות אותו.

<יצחק בן דוד: לצד השיח עם החמ"ד ומה שהחמ"ד מאפשר, אני חושב שאנחנו צריכים לייצר את האופציה הזאת, שהיא לדעתי יכולה להיות מאוד משמעותית.

<סיון יעקבסון: חברת הכנסת בן-ארי, הפלטפורמה הזאת החלה כבר להתקיים.

<סיון יעקבסון: יש פלטפורמה לזכר מתת רוזנפלד, שההורים שלה הקימו.

<סיון יעקבסון: חסרות שם ביקורות על הצבא, כי בנות מפחדות לדבר.

<יצחק בן דוד: אני מדבר על חומרים אינטראקטיביים, סרטוני וידיאו שמראים אנשים מדברים.

מירב בן ארי: חבל שאין כאן מישהי שהתגייסה לא מזמן.

מירב בן ארי: יש כאן מישהי שהתגייסה בשנה, שנתיים האחרונות?

<קריאה: יש אולם מלא פה בקצה.

מירב בן ארי: אז אני רוצה לשמוע את אחת הבנות, משם, לא להתבייש.

מירב בן ארי: בוא נשמע רק אחת, אנחנו שומעים רק את המבוגרים.

מירב בן ארי: תספרי לנו מי את, מה את עושה, מאיפה באת.

מירב בן ארי: אני קצת התעייפתי מהמבוגרים.

<א': אני א', התגייסתי לפני כמעט ארבע שנים.

<א': התגייסתי למסלול תלפיות, סיימתי אותו לפני פחות משנה.

מירב בן ארי: מאיפה את בארץ?

<א': מתל אביב.

<א': היום אני קצינה ב-8200.

מירב בן ארי: איפה למדת?

<א': למדתי בתיכון ממלכתי-דתי צייטלין.

מירב בן ארי: תספרי לנו למה החלטת להתגייס לצבא.

<א': אחותי הגדולה שיושבת פה התגייסה לפני שלוש, ארבע שנים לפניי.

<א': אחי גם התגייס שנתיים לפניי, והיה ברור לי שחשוב לי למצוא את המקום הטוב ביותר שאני אוכל להשפיע על החברה, לפחות בשנתיים שאני חייבת.

<א': בדקתי גם שירות לאומי, גם שירות צבאי.

<א': האמת שבשירות הלאומי התמיינתי למקומות מאוד מאוד ספציפיים, בעיקר בתחומים של משרד הביטחון ומשרד ראש הממשלה.

<א': לצבא התמיינתי לכל שיכולתי להתמיין פחות או יותר.

<א': היה חשוב לי לתרום, אם זה בחינוך, אם זה ברפואה, אם זה בתפקידים טכנולוגיים, בכל החילות, חיל אוויר, חיל מודיעין, גם בדקתי טיס, באמת הכול, ובסופו של דבר התקבלתי.

מירב בן ארי: איך מתחבר העולם הדתי לעולם צבאי שלך?

מירב בן ארי: יש לך אתגרים מסוימים?

<א': זה ברור שיש אתגרים, אני חושבת שבכל מקום בחיים יש אתגרים.

<א': גם בשירות לאומי חברות שלי שעשו שירות לאומי חוו אתגרים – שונים מאוד משלי, אבל אתגרים לא פחות מאתגרים.

<א': גם עכשיו כשהן לומדות באוניברסיטאות שונות בארץ, הן מתמודדות, הן מתערות בחברה החילונית, הן מתנדבות עם החברה החילונית, הן יושבות בכיתה עם אנשים מהחברה החילונית, אם זה מה שמרתיע בצבא.

<א': כן עשיתי טירונות קרבית, כי זה היה חלק מהמסלול שלי.

<א': עשיתי טירונות יחד עם החברים שלי מתלפיות.

<א': באופן כללי, המסלול שאני התגייסתי אליו הוא מסלול שהוא לא סטנדרטי, היינו שש בנות מתוך 53, אז באופן כללי זה מסלול שהוא לא מאוד סטנדרטי לא רק לבנות דתיות ולא רק לבנות.

מירב בן ארי: בכלל לא לבנות את אומרת.

אלעזר שטרן: גם לבנים הוא לא סטנדרטי.

<א': אני חושבת שבסופו של דבר, אם זה אלומה שגיבו אותי בכל דבר שהייתי צריכה, ואם זה לקשר אותי לרב של הבסיס כדי לדאוג לזמני תפילה שזה לא היה משהו כל כך טריוויאלי למפקד שלי, מאוד מהר זה הסתדר.

<א': לי לקח זמן להבין שיש לי גב, שאני יכולה לפנות אליו, אבל מאוד מהר גם זה טופל, אם לגבי שבתות וימי עיון שאני יכולה לבוא, אם אני לוקחת חלק בזה ואם לא, אבל אני יודעת שזה קיים וזה פתוח.

<א': בה"ד 1 עשיתי כמו כולם והיה לי צוות מגדרי, שזה משהו שבעיניי הוא מאוד מאוד מבורך, זה היה לי מאוד מאוד טוב.

<א': בסופו של דבר, החיים בחברה הישראלית, אם אתה רוצה להשתלב ולא לחיות בבועה של עצמך, בין אם זה בגיל 18 ובין אם בגיל 30, אתה מתמודד עם אתגרים.

<א': בעיניי, ככל שמתחילים את זה בגיל צעיר יותר וככל שיש יותר גב, אם מבתי הספר ואם מהבית ואם מעמותות ומארגונים כאלה ואחרים, זה מבורך, כמה שיותר זה יותר טוב.

<א': אני כן אגיד שבית הספר שלי הוא בית ספר ממלכתי-דתי.

<א': אחוז הבנות שמתגייסות הוא מאוד גבוה, לדעתי סדר גודל של 50% מהשכבה שלי התגייסה.

<א': זה בית ספר שהוא גם של בנים וגם של בנות.

<א': מאוד היה ברור שהבנים מקבלים תמיכה מאוד גדולה לגבי הגיוס והבנות קצת פחות.

<א': אני מאמינה שעכשיו זה קצת השתנה, אבל אני באמת לא חדה על הדברים האלה כל כך.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בבקשה שהשם יהיה חסוי לפרוטוקול, בגלל שלא לקחנו את האישור של דובר צה"ל.

מירב בן ארי: למרות שיש לנו כאן תת אלוף, עדיין יש פה כללים.

<מרים זלקינד: שלום, אני שמחה מאוד על הדיון הזה, הוא מאוד מאוד חשוב.

<מרים זלקינד: אני מאוד מתחברת למה שסיון ושרון אמרה, ואני מיד אגיד למה.

<מרים זלקינד: אמנם אני פה בכובע של שדולת הנשים ואני עובדת שם, אבל גם אני גדלתי בחינוך הדתי ואני מגיעה מבית שולמית.

<מרים זלקינד: בכיתה י"ב אני זוכרת איך כבר אז הייתיmaker trouble וארגנתי מבצע ריגול כדי שכל הבנות בכיתה שלי יוכלו ללכת לשירות לאומי.

<מרים זלקינד: שם הצבא בכלל לא היה על הפרק, ואפילו שירות לאומי היה בעייתי.

<מרים זלקינד: פשוט במבצע ריגול מתוזמן היטב ארגנתי לנו פגישה עם בת עמי, שירות לאומי בלי שאף אחד יידע, בחדרי חדרים, והגענו לבת עמי כדי שיספרו לנו על שירות לאומי, כך שממש לא היתה לזה לגיטימציה לפחות אז.

<מרים זלקינד: אני חייבת לומר שאני לא קונה ולא מאמינה לטיעונים שלכם.

<מרים זלקינד: כל יום יוצאים לחותם ולחברים שלו טיעונים חדשים מן הגורן ומן היקב למה זה נורא לשרת בצבא, ולמה נשים דתיות ייאבדו את כל אמונתן וכו'.

<מרים זלקינד: כל יום אנחנו שומעות טיעון חדש, בין אם זה הטרדות מיניות, בין אם אלה פציעות, כל יום יש משהו חדש.

<מרים זלקינד: יש תחושה שזה בליל של דברים כדי למנוע את הגיוס בכל מחיר.

<מרים זלקינד: לי יש תחושה שזה לא נובע כל כך מדאגה, אלא מפחד מאוד מאוד גדול, כמו ששרון אמרה.

<מרים זלקינד: היא אמרה את זה בדרך קצת אחרת, אבל לאבד עמדות כוח, כי נשים בציבור הדתי – אני חושבת שאנחנו רואות את זה היטב פה מסביב לשולחן, לא רק נשים דתיות, אלא גם נשים חילוניות, כשהן מגיעות לצבא, הן בעצם מקבלות דלת גם לעולם האזרחי אחר כך ולאפשרות להשפיע במקומות חשובים בחברה הישראלית, ואני חושבת שהגורמים הקיצוניים בחברה החרד"לית שמנסים למנוע את זה, בדיוק מזה הם מפחדים.

<מרים זלקינד: הם לא רוצים את ה-fight הזה על עמדות הכוח וההשפעה ועל היכולת לשנות בציבור שלהם.

<מרים זלקינד: אתם כל הזמן מדברים על אחדות.

<מרים זלקינד: אני לא חושבת שיש אחדות בשיח שאתם מנהלים, רק פילוג, רק קרע, בין חלקים של העם.

<מרים זלקינד: אני חושבת שנבון יהיה מצדכם לקחת צעד אחורה, להבין שהתהליך הזה של נשים - - -

<עמיטל בראלי: לסתום את הפה, זה מה שאת רוצה.

<מרים זלקינד: בכל זאת אני מדברת, דיברת המון.

מירב בן ארי: הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: תאמיני לי, גם אמרנו לו בדיוק מה שאנחנו חושבים.

מירב בן ארי: הכול ברור.

<יאיר ריינמן: בוקר טוב.

<יאיר ריינמן: כמה דברים בנושא אלומה.

<יאיר ריינמן: אני חושב שהוויכוח מול העובדות ומול המספרים כמעט עקר, הוא לא חשוב.

<יאיר ריינמן: אלומה גם לא מודדת את עצמה בגרף עולה כזה או אחר.

<יאיר ריינמן: אלומה מודדת את עצמה בשירות המשמעותי של אותן בנות, שבוחרות להתגייס.

<יאיר ריינמן: ככל שנצליח לספק להן את המסגרת, את המעטפת שהשירות יהיה משמעותי, עשינו את תפקינו.

<יאיר ריינמן: אם הגרף עולה יותר או פחות, אני אגלה לך בסוד, יותר חשוב לצבא מאשר לנו.

<יאיר ריינמן: הצבא זקוק לבנות האלה.

<יאיר ריינמן: אנחנו איננו מודדים את עצמנו לפי שיפוע הגרף.

<יאיר ריינמן: אנחנו שמחים על הגרף, אבל לא מודדים את עצמנו לפיו.

<יאיר ריינמן: אני רוצה לומר לגבי החמ"ד, לפני כשנתיים, שלוש, התפתח שיח – בעיניי חשוב – בין אלומה לבין החמ"ד.

<יאיר ריינמן: השיח הזה יצא משתי נקודות מוצא, שבעיניי הן הבסיס לחידוש השיח הזה: הנקודה האחת היתה המציאות, שהמציאות כפי שהיא מוצגת פה, וזה לא חשוב האם הגענו לזה מנקודה זו או אחרת, היא שאי אפשר להתעלם ממספר הבנות שבוחרות להתגייס לצבא.

<יאיר ריינמן: גם החמ"ד הכיר בכך, וזה היה הנושא הראשון שעל בסיסו התקיים השיח.

<יאיר ריינמן: הנושא השני לא פחות חשוב מזה, הכרה או הבנה, אמון הייתי קורא לזה, בין שני הצדדים, שאנחנו לא באים לגייר אחד את השני.

<יאיר ריינמן: החמ"ד לא בא לשנות את אלומה, ואלומה לא באה לשנות את החמ"ד, ויחד עם זה, מתוך הבנה כל אחד את המציאות של הארגון השני, ניסינו לקיים שיח, והשיח הלך למקום טוב.

<יאיר ריינמן: לצערי הוא נקטע.

<יאיר ריינמן: היתה לו מטרה ספציפית, היתה לו מטרה ייעודית, וזה לקיים תקנה שבאמצעותה ניתן להכין את הבנות הדתיות לשירות הצבאי, תקנה משמעותה משאבים.

<יאיר ריינמן: בלי משאבים, קשה לעשות את הדברים, ולצערי מסיבות שאינן תלויות באלומה, השיח הזה נקטע.

<יאיר ריינמן: אני חושב שאם יש איזושהי תפוקה מיום שכזה, מיום חשוב שכזה, זאת קריאה לחמ"ד, לרם ולמנהליו, לחזור לאותו שיח, מתוך אותן שתי נקודות מוצא.

<יאיר ריינמן: בואו נשב ונקיים את השיח, על מנת להגיע לנקודה שבסופו של יום המכנה המשותף שלה היא טובת הבת – לא טובת אלומה ולא האגו של מישהו בתוך המערכת.

<יאיר ריינמן: נקודת המוצא של השיח הזה ומטרתו היא לשרת את טובת הבנות, זאת המטרה.

<יאיר ריינמן: אני מעז ואומר משפט אחרון, אני קורא גם לחותם, בואו נדבר.

<יאיר ריינמן: אני לא מפחד לדבר.

<יאיר ריינמן: יכול להיות שיש לכם מה לומר, אל תראו את זה בשקפים כאלה, בסרטונים כאלה, על גבם של אחרים על מנת לנפח או להקטין אגו.

<יאיר ריינמן: בואו תדברו.

<יאיר ריינמן: אנחנו מזמינים אתכם לשיח פתוח, שבמרכזו אותן שתי נקודות הבסיס שציינתי מקודם: המציאות כפי שהיא, לא נתעלם, והצורך לטפל בבת, והדבר השלישי שאמרתי הוא ההבנה שאני לא בא לשנות אתכם ואתם לא באים לשנות אותנו.

<יאיר ריינמן: בואו נדבר.

עליזה לביא: תודה רבה יאיר.

עליזה לביא: אני אסכם.

עליזה לביא: קודם כל, אני שמחה על השיח הזה.

עליזה לביא: הרבה פעמים בדיונים הללו מקשיבים ושומעים, אולי לפעמים אובד הקשב.

עליזה לביא: רם, אני רוצה לפנות אליך ממקום של רצון טוב.

עליזה לביא: בתוך עמנו אנחנו חיים ויושבים, והמקום של אחריות, גם שלנו כנציגי ציבור וגם שלכם כאנשי חינוך שעושים עבודתכם נאמנה, אבל באמצע התלמידים והתלמידות היקרים שלנו.

עליזה לביא: ידע זה כוח.

עליזה לביא: מניעה של ידע זה חבלה בעתיד, ואני חושבת שלפחות למקום הזה של ידע ושל מידע להורים ולבנות, אנחנו חייבים להסכים שמדינת ישראל היא מדינה קולטת עלייה, היא מדינה שיש בה אוכלוסיות מגוונת.

עליזה לביא: יש פה מצב מעוות, שמי שגדלה בקהילה, בקבוצת התייחסות שבה המודלים לחיקוי ניצבים לידה, גם אם המערכת לא מאפשרת את המידע, היא יודעת, היא למדה, ההורים והבתים תומכים.

עליזה לביא: כאן אנחנו רואים סגרגציה בהעברה של הידע, משום שכאשר הידע לא מגיע והוא לא מוכוון בצורה שוויונית, לנצח אנחנו יכולים להמשיך ולדבר על סגירה של פערים, לראות איך עושים זאת נכון, ואהבת לרעך כמוך ועוד ועוד דברים מבית מדרשה של היהדות ושאתם מאמצים בעוצמה רבה.

עליזה לביא: אני באמת פונה אליך שוב, כמו שאמרתי בראשית הדיון, כאזרח, כאיש חינוך וכאבא.

עליזה לביא: אני שירתי בצבא, אני יודעת, הכול פתוח בפניי, אבל לא כל חברותיי וחבריי, ובטח לא מי שרק לאחרונה הגיע, מכיר ויודע.

עליזה לביא: הידע הזה שצריך להיות על השולחן, חייב להיות על השולחן, שכל אחד יחליט, תחליט, היא, הוריה ובעצת מחנכיה.

עליזה לביא: אני רוצה שזה גם יהיה הסיכום שלנו.

עליזה לביא: אני קוראת למשרד החינוך ולשר החינוך נפתלי בנט ולכם אנשי החמ"ד – ולא דיברנו על זה, כי התשובה שאני מקבלת מהשר נפתלי בנט שהחמ"ד היא רשות בני עצמה, אני לא יכול להשפיע, יש פה בעצם אי בתוך מערכת החינוך, וזה החמ"ד – אז אני קוראת לחמ"ד, לרב אבי גיסר, הילדים והילדות של כולנו הם.

עליזה לביא: מניעה של מידע, שוב אני חוזרת על מה שאמרתי קודם, זה ממש מכשול בפני עיוור, וגם נגד זה הצטווינו.

עליזה לביא: אני קוראת לכם להוביל ועדת היגוי, שכוללת את השותפים הרלוונטיים.

עליזה לביא: יש פה הרבה מאוד שותפים ראויים, טובים, נכונים שבאים עם מרכולת משובחת.

עליזה לביא: תפתחו את הדלת, תפתחו את האוזניים, תעלו את הדברים על הכתב ולא רק באוויר, שבו ודברו גם עם הגורמים הממשלתיים, גם עם הגורמים האזרחיים.

עליזה לביא: אנחנו מבקשים שתכתבו תכנית פעולה לשנת הלימודים תשע"ח להכנה לצה"ל לתלמידות החמ"ד שמבקשות בכך.

עליזה לביא: אני אבקש את תשובת המשרד לוועדה תוך חודש ימים על הבקשה הזאת שלנו, בקשה כתובה, שאם תרצה גם תעבור אליכם בצורה כתובה.

עליזה לביא: נבקש לקבל תשובה כתובה וברורה, שנדע אחת ולתמיד מה עמדת החמ"ד.

עליזה לביא: כי התשובות שאני מקבלת בשלוש שנים האחרונות שזה לא המנדט של שר החינוך, החמ"ד הוא יחידה בפני עצמה.

עליזה לביא: אני קוראת שוב לראש החמ"ד לגלות אחריות ולהתכתב עם המציאות המשתנה של החברה בישראל.

עליזה לביא: הנתונים הוצגו פה בפנינו, 26% מהבנות המתגייסות, מתגייסות לצבא ההגנה לישראל, ואשרינו שאנחנו בדור שלמדינת ישראל יש צבא חזק, ולבנות הדתיות, כמו לבנות בכלל, יש מקום בצבא, יש הרבה מאוד נתינה, שירות משמעותי ותורם.

עליזה לביא: תודה רבה לכל השותפים, לכל השיח המרתק שהיה כאן.

עליזה לביא: אנחנו רוצים לקבל תשובות ולצאת לפעולה, ולכם אלומה והצבא, הרבה ברכות ביום חגכם ביום זה.

עליזה לביא: הצלחתכם, הצלחתנו.

עליזה לביא: תודה רבה וחג שמח.