הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 130, 2017-02-07 13:00

יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בנושא מניעת כוויות בקרב ילדים, במסגרת שבוע המודעות לנושא.

יפעת שאשא ביטון: עניין בטיחות ילדים הוא בראש סדר העדיפויות של הוועדה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה הנושא שבו קיימנו את המספר המרבי של הדיונים; ועדיין אני מרגישה שאנחנו עוד לא שם ויש לנו עוד הרבה מה לעשות ואני מניחה שעוד נקיים דיונים רבים.

יפעת שאשא ביטון: רק התקווה הסמויה שלי היא, שככל שאנחנו נתקדם בדיונים, ככה נוכל לראות בעקבות הפעילויות שאנחנו נקיים, צמצום של מספר הילדים שנפגעים בכלל מתאונות ומהיפגעות בלתי מכוונת.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של כוויות עלה למודעות אפילו אצלי בעקבות שיח שקיימתי דווקא עם מגזרים שונים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת תמיד נדמה לנו שזה יכול להיות משהו ארעי ושאולי לנו זה לא יקרה וזה קורה במקומות הכי לא צפויים.

יפעת שאשא ביטון: זה יכול לקרות במסעדה כשבאים להגיש לנו תה ועוברים מעל ילד.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת שכל פעם הייתי בחצי חיוך מסתכלת על אמא שלי כשהיא הייתה אומרת – אל תעברו מעל הילדים.

יפעת שאשא ביטון: ואף פעם לא הבנתי את המשמעות של מה זה "אל תעברו מעל הילדים".

יפעת שאשא ביטון: וזה בדיוק זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הנושא מסיפור אישי אצלי במשפחה, מאחיינית שבעצם הגישו תה מעליה במסעדה ונשפכו המים וזה אפילו לא נס שהיה קצת חלב כדי לאזן את מידת החום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהרבה פעמים במסעדות זה קיטור שמוציא את המים.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, כוויה בדרגה מאד מאד גבוהה, עם צלקות שנשארו עד היום.

יפעת שאשא ביטון: כך שהנושא גם מאד קרוב לי ברמה האישית.

יפעת שאשא ביטון: תוך כדי דיונים נחשפתי לאנשים שבאו וסיפרו על המקרים שקורים במגזר החרדי למשל, בגלל כל הנושא של מיחמי השבת, ששם צריך אולי לעשות אפילו עבודה יותר ממוקדת.

יפעת שאשא ביטון: ולאט לאט, ככל שצוללים פנימה, מזהים את שני הרבדים – פעם אחת המרחב הציבורי הכללי, ופעם שנייה אותם מגזרים שבהם צריך לעשות איזה שהוא טיפול או איזה שהוא תהליך הסברה יותר ממוקד, יותר ייחודי, כדי למנוע בעצם את הכוויות בקרב ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר רגע לפני שנפתח את הדיון, לצערי גם גיליתי שכוויות גם יכולות להרוג.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אפשר למות ממים חמים.

יפעת שאשא ביטון: זה נשמע הזוי, וכשמדברים עם אנשים זה לא תמיד נתפס, אבל מסתבר שאפשר למות ממים חמים.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שבעקבות שבוע המודעות, גם הדיונים שאנחנו מקיימים כאן וגם שיתופי הפעולה שיש עם בטרם ועם משרד הבריאות ועם שותפים נוספים, אנחנו נוכל לצמצם את מספר המקרים.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן ל-בטרם לפתוח את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: גלית, בבקשה.

<גלית גלעד: תודה.

<גלית גלעד: זה נורא נחמד שאת התחלת באותו מקרה אישי.

<גלית גלעד: כדי לבוא לפה, אנחנו אמרנו שאחד התפקידים שלנו זה באמת להביא סטטיסטיקה, אבל גם להביא מקרים.

<גלית גלעד: חשבנו, אביטל ואני, איך אנחנו משיגים מורה ואז אביטל הסתכלה עלי ואמרה לי – את.

<גלית גלעד: אז משתפת אתכם.

<גלית גלעד: לי יש ילדה בשם דורין.

<גלית גלעד: היום היא בת 20, היא בצבא.

<גלית גלעד: היא הייתה רקדנית.

<גלית גלעד: מגיל 6, רקדנית, אשכרה רקדנית.

<גלית גלעד: עם הכל חשוף פה ויפה וזה.

<גלית גלעד: נסעתי לסוף שבוע והיא הייתה חולה והיא רצתה בקבוק מים חמים.

<גלית גלעד: וסבתא, שהוא ניצול שואה ואיש מאד אינטליגנט – לא מצא את הבקבוק.

<גלית גלעד: אז הוא הרתיח מים והוא לקח בקבוק מי עדן קטן והכניס את המים החמים לתוך הבקבוק.

<גלית גלעד: והוא התקרב לדורין עם 40 חום.

<גלית גלעד: והבקבוק השפריץ לה על כל האזור הזה.

<גלית גלעד: ואני מיד הוזעקתי, לא ידעתי מה לעשות.

<גלית גלעד: הלכתי כמו אמא רגילה למיון, למוקד והאורטופד שם אמר לי עזבי, שטויות, זה בקטנה.

<גלית גלעד: אבל משהו אצלי לא חש טוב.

<גלית גלעד: התקשרתי לחברה שחצי שנה לפני הבת שלה נכוותה ממקלחת בכל הגוף שלה, והיה לה מלאך אחד שטיפל בה ועזר לה.

<גלית גלעד: היא אמרה לי תלכי למלאך הזה.

<גלית גלעד: הלכתי למלאך הזה, הוא יושב פה.

<גלית גלעד: קורים לו יוסי חייק.

<גלית גלעד: ד"ר יוסי חייק.

<גלית גלעד: הדוקטור הזה ליווה אותנו שנה שלמה ובזכותו הילדה שלי, עם כוויה דרגה 2, היום לא רואים כלום.

<גלית גלעד: אבל הקלות הבלתי נסבלת של הפגיעה, היא הזויה.

<גלית גלעד: אנחנו ב-בטרם קוראים להיפגעות בבית – היפגעות שקשה להירתע ממנה.

<גלית גלעד: זה לא ליד בריכה, כשאתה לרגע חושב מצופים.

<גלית גלעד: אתה לא באוטו, שאתה חוגר את הילד.

<גלית גלעד: אתה בבית.

<גלית גלעד: אתה בבית, ואיפה רוב ההיפגעויות?

<גלית גלעד: הן במטבח, הן גם במקלחת.

<גלית גלעד: הן בסוף שבוע.

<גלית גלעד: הם כשאנחנו הכי פחות מוכנים להן והכי פחות מודעים להן.

<גלית גלעד: אתמול הסתכלנו על כל המקרים.

<גלית גלעד: זה הזוי.

<גלית גלעד: אמא שמה את הכוס שלה, הכינה קפה, לרגע הסתובבה אחורה, הופ, נפל.

<גלית גלעד: סבתא הגישה משקאות על השולחן הנמוך ולקחה את התינוק על ברכיה.

<גלית גלעד: הופ, נפל.

<גלית גלעד: אין, זה מקרים כל כך קלים, כל כך אבסורדיים ומה קורה?

<גלית גלעד: מרבית הילדים, 49% מהילדים הם מגיל לידה עד גיל 4.

<גלית גלעד: הגוף שלהם קטן, הכוויה היא מאסיבית.

<גלית גלעד: 10 ימים אשפוז זה הרבה יותר מהממוצע ואני אומרת לכם – שנה שלמה אתה מגיע לד"ר חייק ולדומב ומטופל ואתה מפסיד ימי עבודה ויש צלקות לאורך כל החיים.

<גלית גלעד: הבת של החברה שלי עדיין עם סימנים.

<גלית גלעד: הילדה הזאת כבר בת 16.

<גלית גלעד: זו היפגעות שרק הסברה והעלאת מודעות תעזור לנו להציל את החיים של הילדים.

<גלית גלעד: לא טכנולוגיה ולא אפליקציה ולא שום דבר.

יפעת שאשא ביטון: זה להבין שגם לי זה יכול לקרות.

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו בדיוק נמצאים במקום ההפוך ובתפיסה שביתי הוא מבצרי ואנחנו יודעים שעבור הילדים זה לא תמיד כך, דווקא בגלל הדברים הקטנים האלה שאת ציינת.

<גלית גלעד: נכון.

<קרן איוס: אני יכולה לתת דוגמא מה קורה בגני ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע, אנחנו נגיע.

יפעת שאשא ביטון: יש גם בגני הילדים.

<גלית גלעד: אז תנו לי רק לסיים, כי יש לי גם דברים טובים להגיד.

<גלית גלעד: כמעט כל שנה יש לנו קמפיין חורף ותמיד, כמעט כל שנה יש לנו את הנושא של הכוויות.

<גלית גלעד: שנה שעברה פנו אלינו מתל השומר ואמרנו לנו חברה, מה קורה?

<גלית גלעד: אמרנו סבבה.

<גלית גלעד: ואז הם עשו סרטון למגזר החרדי ועזרנו להם ומפנו אותו והיינו לבד.

<גלית גלעד: לבד היינו.

<גלית גלעד: היום בבוקר אני פותחת את הפייסבוק ואני רואה קמפיין מדהים של משרד הבריאות.

<גלית גלעד: ואני רואה אתמול כתבות ב-YNET, שתל השומר מקדם.

<גלית גלעד: ואני רואה את העבודה המדהימה שאנחנו עושים ב-בטרם ואני אומרת הנה, זאת ההוכחה ל-כשרוצים – אפשר, אבל לא רק פעם אחת.

<גלית גלעד: זאת אומרת אם אנחנו, בטרם, יושבים פה והתפקיד שלנו לבוא ולהגיד לכם – הממשל – מה לעשות, אז אנחנו אומרים לכם לא חד פעמי.

<גלית גלעד: כל שנה, באופן רציף, להעביר מסרים להורים דרך מערכת הבריאות.

<גלית גלעד: הורים מגיעים לטיפות חלב, הם מגיעים לקופות החולים.

<גלית גלעד: ההורים הם קהל שבוי שם, הם צריכים להבין שיש סיכוי מאד גבוה שהילד ייפגע.

<גלית גלעד: דבר אחרון, שהוא לא קשור למטבח.

<גלית גלעד: אנחנו העברנו חקיקה על הגבלת טמפרטורת מים במקלחות, באמבטיות.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים שיש עם זה בעיה, יפעת.

<גלית גלעד: באכיפה, ביישום.

<גלית גלעד: אנחנו קיבלנו מידע דווקא מהכנסת.

<גלית גלעד: אני מציעה שנבדוק גם את זה, כי אם אנחנו מדברים על כוס של מים רותחים, הללי מה קורה לילד שנכנס לטמפרטורה לא מבוקרת במקלחת.

<גלית גלעד: ואת זה אפשר להראות לכם בתמונות.

<גלית גלעד: אז שוב, תודה רבה.

<גלית גלעד: תודה למירי, תודה לסמדר.

<גלית גלעד: תודה לעינב שימרון, תודה ליוסי.

<גלית גלעד: תודה לכל השותפים.

<גלית גלעד: זה לא מובן מאליו.

<גלית גלעד: זה יפה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גלית.

יפעת שאשא ביטון: וכן, כמו שאמרתי, ככל שאנחנו נלחץ יותר ויותר, אז אנחנו נצליח להעלות את המודעות וזה לא אומר שצריך להפסיק, אלא להיפך, שיש לנו סיבה מספיק טובה להמשיך ולעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מירי כהן, משרד הבריאות.

<מירי כהן: אז זה אמנם נושא שהוא כואב וזה כאב לכולנו, אבל יש פה גם בנסיבות האלה גם איזה שהוא מימד של אולי – אני לא אקרא לזה שמחה – אבל איזה שהוא סיפוק שאנחנו נמצאים פה.

<מירי כהן: וזה לא דבר מובן מאליו, כי כמו שאנחנו יודעים, את נושא הכוויות אנחנו נכניס לתכנית הלאומית שהשנה תצא לפועל, תודה לאל אחרי באמת מאבק.

יפעת שאשא ביטון: בעזרת השם.

<מירי כהן: אחרי סיפור ותהליך מאד מאד לא פשוט ועם הרבה תהליכים שהם לא פשוטים וכל מיני חסמים.

<מירי כהן: אבל לא נייחד לזה כרגע את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: ננצח את הכל, מירי.

<מירי כהן: ברור, ברור.

יפעת שאשא ביטון: יחד.

<מירי כהן: במיוחד כשאת נמצאת פה, אז אין לי ספק ואני לא אומרת את זה סתם.

<מירי כהן: כל השותפים שנמצאים פה.

<מירי כהן: כמו שאנחנו יודעים, לכוויות יש את המאפיינים המיוחדים וכמובן עוד מעט יורחב על זה, אבל אני רוצה לומר, נמצא פה פרופסור יוסי חייק, שאנחנו מכירים הרבה שנים.

<מירי כהן: יוסי עמד בראש הוועדה שמינינו לפני מספר שנים, להכין תכנית לאומית למניעת היפגעות ילדים.

<מירי כהן: עבדנו על זה הרבה ביחד וכמובן ליווינו את זה, ונעשתה עבודה יפה מאד.

<מירי כהן: אבל אני מכירה גם את התסכולים, שבעצם היו המלצות, אבל ההמלצות האלה ישבו רובן בצד ולא נעשה איתן הרבה.

<מירי כהן: אז חלק מהדברים נעשו.

<מירי כהן: כפי שנאמר הנושא של החקיקה שקודמה בנושא של הגבלת טמפרטורה בבית, בברזים, שהיא חשובה מאד וכו', אבל הרבה מההמלצות בעצם לא יושמו, וזה באמת גרם תסכול גם לפרופסור חיייק, אבל בעצם לכולנו.

<מירי כהן: השנה, אמנם התכנית הלאומית תצא לפועל, אבל קיבלתי טלפון לפני חודשיים, אני חושבת, מיוסי ואני אספר את זה כאן.

<מירי כהן: הוא אמר לי – אני רוצה לעשות איזה שהוא קמפיין.

<מירי כהן: בואו נתחיל עכשיו.

<מירי כהן: שבוע המודעות למניעת כוויות בילדים – בוא לא נחכה ונתחיל ונריץ את זה.

<מירי כהן: אמרתי אין בעיה, אנחנו נרתמים לנושא.

<מירי כהן: רתמתי לנושא הזה, כלומר מעבר לזה גם את ההסברה והדוברות של משרד הבריאות, שאני רוחצה לומר, אני באמת חייבת לומר תודה, בלי שום קשר לתכנית הלאומית, בלי שום קשר לתקציבים שהוקצו מאחרים, שנרתמו לנושא הזה.

<מירי כהן: כלומר זה כל כך נגע.

<מירי כהן: אין מישהו שהנושא הזה של כוויות בילדים לא נוגע אליו.

<מירי כהן: כולנו.

<מירי כהן: אין מישהו שלא מכיר ילדים בבית שלו, במשפחות שלו, בחברה שלו, בסביבה הקרובה שלו, שלא נפגעו בזה.

<מירי כהן: באותה ישיבה שקיימנו, אפרופו אצלנו במשרד לפני חודשיים, אני אומרת שהייתה הירתמות מלאה.

<מירי כהן: הדוברות שלנו, אני באמת חייבת לומר, אני לא אוהבת להחמיא סתם, אבל לקחו את זה כאחד הנושאים, לקחו את זה על עצמם, גם את התקצוב.

<מירי כהן: בלי תקצוב, נושא מאד משמעותי, בתקציב שלהם.

<מירי כהן: אני עוד מעט אבקש מסמדר, שאחראית אצלנו על ההסברה, להסביר מה באמת עשינו בתהליך הזה.

<מירי כהן: הייתה כאן הירתמות מאד מאד יפה של תל השומר, של פרופסור יוסי חייק ,של ב-טרם ושל כל הגופים וזה ברור שזו רק תחילת הדרך.

<מירי כהן: עוד מעט סמדר תסביר מה עשינו ואנחנו גם מתכוונים לצאת בקמפיין הסברה.

<מירי כהן: אין ספק שבאוכלוסיות המיוחדות אי אפשר לעשות קמפיין הסברה רחב לכל האוכלוסיות באופן שוויוני ושווה.

<מירי כהן: כמובן, יש כאן מאפיינים מאד ייחודים לאוכלוסיות.

<מירי כהן: גם לאוכלוסייה הערבית.

<מירי כהן: אנחנו רואים היפגעות מאד נרחבת באוכלוסייה הבדואית.

<מירי כהן: כמובן באוכלוסייה החרדית.

<מירי כהן: אין ספק שנצטרך למקד את זה.

<מירי כהן: אנחנו לא מתייחסים לזה ככולם אותו דבר.

<מירי כהן: מבחינתנו התהליך יצא לדרך ואני ברשות

<מירי כהן: כם אבקש מסמדר שתבקש קצת על הדברים שעשינו, גם בשבוע המודעות וגם השבוע, יש לנו פגישה, אפרופו, גם עם פרופסור חייק ולשכת הפרסום הממשלתית, כדי להריץ את הקמפיין שאנחנו הולכים לעשות, להוציא אל הפועל ממש בזמן הקרוב.

<מירי כהן: סמדר, ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

<סמדר שזו: תודה.

<סמדר שזו: אז עשינו צוות חשיבה עם פרופסור חייק ונורית וגלית ואביטל והחלטנו ללכת על מעבר לשבוע המודעות שאנחנו נריץ אותו השבוע, לקמפיין קצת יותר רחב.

<סמדר שזו: קבענו שלכל מגזר אנחנו נייעד קמפיין שמותאם לאוכלוסייה.

איילת נחמיאס ורבין: זה קמפיין שכבר התחיל?

<סמדר שזו: לא.

איילת נחמיאס ורבין: נבהלתי.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי – אם אני לא ראיתי אותו, מה זה אומר.

<סמדר שזו: לא, עוד לא ראית אותו, כי אנחנו ממש בחיתוליו.

<סמדר שזו: פנינו כבר לאנשי הפקה ואסטרטגיה, איך לבנות את זה לכל מגזר.

<סמדר שזו: למגזר החרדי בדרכים המקובלות שלו, נשים יותר במגזר החרדי מאשר גברים.

<סמדר שזו: ככה, כל אחד לפי מה שמתאים לו.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז.

<סמדר שזו: למגזר הערבי.

<סמדר שזו: בדקנו את ההבדלים בין צפון לדרום, ממה נכווים בצפון יותר, ממה נכווים בדרום יותר.

<סמדר שזו: ממש כדי להתאים לכל מגזר את המסרים שלו.

איילת נחמיאס ורבין: מה ההבדל בין הצפון לדרום?

<קריאה: הבדואים במגזר הערבי.

<סמדר שזו: הבדואים בדרום.

איילת נחמיאס ורבין: הבדואים בדרום ו - - -

<קריאה: בדואים ודרוזים.

<מירי כהן: זה מאפייני היפגעות שונים.

<סמדר שזו: כן, מאפייני ההיפגעות הם שונים.

<סמדר שזו: אולי תרצו להרחיב אחר כך.

<סמדר שזו: בינתיים, עד שהקמפיין ייצא לדרך - ואני מאמינה שתוך שלוה חודשים הוא כבר יהיה באוויר - בנינו לנו איזו שהיא תכנית עבודה לשבוע המודעות, באמצעות עמוד הפייסבוק של משרד הבריאות, שהוא מאד מאד פעיל.

<סמדר שזו: אנחנו עושים היום בערב ביחד עם פרופסור חייק צ'ט פתוח להורים, לשאול שאלות.

<סמדר שזו: למניעה, לטיפול, לכל מה שאפשר לענות.

<סמדר שזו: הפכנו את עמוד הפייסבוק שלנו לעמוד של שבוע המודעות.

<סמדר שזו: הפקנו עלון מידע שאין לי לחלק לכם, כי הוא עדיין לא הודפס.

<סמדר שזו: הוא במדפיס הממשלתי.

<סמדר שזו: אני אעביר לכם לראות.

<סמדר שזו: אני מאמינה שתוך שבוע הוא יהיה כבר בכל טיפות החלב – בערבית ובעברית והוא יחולק לכל אם שמגיעה לטיפת חלב.

<סמדר שזו: עשינו אינפוגרפיקה מאד יפה.

<סמדר שזו: עשינו עמוד מידע רחב היקף באתר האינטרנט שלנו.

<סמדר שזו: הוצאנו הודעה משותפת ביחד עם ב-טרם לכתבי בריאות עם אופציות לכתבות יותר אישיות ועם המון מידע; והיד עוד נטויה.

<סמדר שזו: אני מקווה שנעשה עוד השבוע.

יפעת שאשא ביטון: אתם זוכרים שבאחד הדיונים שקיימנו כאן בנושא כללי של בטיחות ילדים, נגענו בנושא הכוויות.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הקמפיין שאפשר לקיים אותו בקופות השונות.

יפעת שאשא ביטון: הרי יש טלוויזיות, יש מסכים.

<מירי כהן: דיברנו גם על זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת פלטפורמה מצוינת.

יפעת שאשא ביטון: אנשים יושבים שם, הם ממילא ממתינים, הם רואים את כל הפרסמות - - -

<קריאה: שזה חברה פרטית רוצה כסף.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון לא רק לכוויות.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה נכון בכלל להסברה.

איילת נחמיאס ורבין: - - - משתמשים בזה בעיקר לפרסומות.

<קריאה: אבל יש כבר סרטון אחד של החרדים, של בטרם.

<קריאה: ולמה בכל קופות החולים של החרדים זה לא נכנס?

<סמדר שזו: כי לקופות החולים יש התקשרות עם חברה פרטית וצריך לפנות לקופות החולים.

<מירי כהן: אנחנו דיברנו איתם.

יפעת שאשא ביטון: אבל הם מפרסמים במסך הזה.

<קריאה: משרד הבריאות לא יכול להוריד עליהם הוראה – שדרו את זה?

יפעת שאשא ביטון: הרי מה הם מפרסמים שם?

יפעת שאשא ביטון: הם מפרסמים מה מספר התור, מי הרופא שנמצא, איזה דברים מיוחדים ופרסומות.

<מירי כהן: בהחלט.

<מירי כהן: אנחנו מאד בעד.

<מירי כהן: כבר פנינו אליהם באותה ישיבה ונפנה אליהם שוב, כשיהיו לנו החומרים באמת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני גם הייתי מערבת את יושבת ראש הוועדה בעניין הזה, כך שאם קופות החולים עונות בשלילה, נערב את משרד הבריאות, נפעיל עליהם לחץ?

יפעת שאשא ביטון: שנפעיל לחץ, ברור.

<קריאה: זו חברה פרטית שרוצה כסף.

<קריאה: זה לא הקופות.

<קרן איוס: אין איתם בחוזה איזו שהיא התניה שאם יש משהו מטעם הקופה - - -

<מירי כהן: בסדר, אנחנו בודקים את זה איתם.

<מירי כהן: בטיפות החלב שלנו הדבר הזה ירוץ.

<מירי כהן: כל אפשרות.

<יוסף חייק: יש שירות לציבור גם בטלוויזיה הרגילה.

<יוסף חייק: ערוץ 2 וכו', הרי יש.

<יוסף חייק: אפילו היה - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון, נכון.

איילת נחמיאס ורבין: בזמן לציבור.

יפעת שאשא ביטון: נכון, הקהילתי.

יפעת שאשא ביטון: זמן קהילה.

<יוסף חייק: אז אפשר גם שם לדחוף.

<מירי כהן: זה חלק מהקמפיין.

<מירי כהן: אנחנו נבדוק את כל הדרכים שאפשר.

<מירי כהן: הכל פתוח.

יפעת שאשא ביטון: נכון, חשוב.

<מירי כהן: זאת תחילת הדרך ואנחנו שמחים, אני אומרת שוב, שעוד אפילו התחלנו - - -

<יוסף חייק: שהתחלנו את זה מחדש.

<מירי כהן: בדיוק.

<מירי כהן: והמון תודה לכולם, לנורית, ליוסי ולכולם.

<יוסף חייק: תיכף אני אספר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין ואחר כך פרופסור יוסי חייק.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אז אני אדבר אחרי פרופסור חייק.

איילת נחמיאס ורבין: אני אקשיב לו קודם כל.

איילת נחמיאס ורבין: פרופסור לפני ח"כ.

<יוסף חייק: לא נכניס פה בדיחות מקצועיות, הכל בסדר.

<יוסף חייק: דבר ראשון, אני התייאשתי כמעט, אבל בואו נלך לצדדים החיוביים.

<יוסף חייק: היה גורם משכים קום.

<יוסף חייק: כי אני, ברגע שהתייאשתי, אז פניתי לעשות דברים אחרים.

<יוסף חייק: בנינו יחידת כוויות מבוגרים.

<יוסף חייק: אנחנו מדברים על מניעה, אבל טיפול ילדים – אין טיפול בארץ, שתדעו לכם.

<יוסף חייק: אין יחידת כוויות ילדים בארץ.

<יוסף חייק: הם 50% מכלל הנפגעים.

יפעת שאשא ביטון: זו תקלה.

<יוסף חייק: מי שהעיר אותי - - -

<מירי כהן: מדברים על זה.

<מירי כהן: יש בתכנית להקים יחידה לאומית, כמו שעשו עם מבוגרים.

<מירי כהן: זה בתהליך.

<יוסף חייק: זה בתהליך משנת 2003.

<מירי כהן: בסדר.

<מירי כהן: אתה רואה, דברים קורים, יוסי.

<יוסף חייק: ומשנת 1982.

<מירי כהן: אבל הנה, עובדה שדברים קורים.

<מירי כהן: אתה כמעט התייאשת.

<יוסף חייק: אני כמעט.

<יוסף חייק: הנה, היה לי את נורית מייקלסון, שהיא אחות מרפאה שלנו, שלצערי חווה את הסבל של הילדים בהחלפת חבישות ובצפייה בצלקות.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו הבן של עיתונאי שמסתובב פה בכנסת, אני לא אגיד את שמו, למרות שהוא חשף את זה בצורה פומבית, נכווה בהודו כוויות מאד קשות בכפות הרגליים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא הוטס באופן חירום לתל השומר, לשיבא.

<יוסף חייק: אני יודע.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה יודע.

<מירי כהן: הוא טופל אצלנו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה באמת סיפור קשה מאד.

<יוסף חייק: אז דבר ראשון, עוד פעם, נורית העירה את זה מחדש והפעם באמת הצלחנו.

<יוסף חייק: דבר ראשון בטרם תמיד מאחור, כאלה תומכים ותמכו ועשינו את החוק וזה כבר מאיזו שנה?

<מירי כהן: 2007.

<גלית גלעד: אבל למה כאלה?

<יוסף חייק: כי לא היה שום דבר מוסדר.

<יוסף חייק: משנת 2007 לא הצלחנו להזיז הרבה.

<יוסף חייק: העברנו חוק, הגבלת החוקים וזה.

<יוסף חייק: הגיע הזמן שיפסיק פופוליזם של חוקיות בלי אפשרות אכיפה.

<יוסף חייק: כל אחד מראה כמה הוא העביר.

יפעת שאשא ביטון: יותר ממסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה גם פומבית.

<יוסף חייק: אז בדבר הזה אני משתגע, כי כשאני שיפצתי את הבית, ברז עולה 7,000 שקלים, עם שסתום.

<יוסף חייק: זה לא הגיוני.

<יוסף חייק: אז הצלחנו להעביר את זה במתקני הבטיחות של מי עדן והעברנו את זה בכבלים, שלא יהיו יותר ממטר, כי זה מכון התקנים.

<יוסף חייק: אבל אכיפה אחרת במוסדות ציבוריים, כמו גני ילדים, בתי מלון, בתי ספר, לא יודע מה, זה עוד אין.

<יוסף חייק: פנימיות, בתי אבות, את זה עוד אין.

<יוסף חייק: ואנחנו רואים מספיק נזקים.

<יוסף חייק: אבל בואו נחזור לילדים.

<גלית גלעד: אנחנו גם שמענו שיש בעיה עם הבתים.

<יוסף חייק: אז אנחנו התעוררנו לדעתי לפני כמעט שנה.

<יוסף חייק: עם בטרם אספנו בשנה האחרונה, התגייסנו ביחד.

<יוסף חייק: אני מודה לכם, כי בלעדיהם – עוד פעם, חברה – אנחנו מעטים יחסית.

<יוסף חייק: אנחנו מצליחים לדחוף בכוח, כי זה צריך בכוח, את הדברים ושיבא, עם בטרם, התחלנו להרים.

<יוסף חייק: דבר ראשון לא היה קידוד לילדים.

<יוסף חייק: אנחנו לא יודעים באמת כמה ילדים נכווים במדינה.

<יוסף חייק: הנתונים של גרטנר הם לא מלאים.

<יוסף חייק: לדעתי זה פי חמישה, הגענו לכמעט 5,000 בשנה, בניגוד ל-1,000 שמתוכם 500 זה ילדים מאושפזים.

<יוסף חייק: אבל זה חמישה מרכזים.

<יוסף חייק: את רוב הילדים רואים במוקדים, במיון.

<יוסף חייק: משחררים אותם ואנחנו אחרי זה מאשפזים, כשרואים אותם במרפאה, כי הרופאה בקהילה לא מסתדר איתם איזה חודש וכו' וכו'.

<יוסף חייק: את הדברים האלה צריך להסדיר.

<יוסף חייק: עבדנו על זה קצת.

<יוסף חייק: בשיבא עכשיו יש לנו טיפה יותר נתונים.

<יוסף חייק: זה עוד לא נתונים שאני יכול לעשות איתם שום דבר.

<יוסף חייק: זה שאין יחידת ילדים, שניידר שהייתה אמורה להיות יחידת ילדים לא קיבלו את זה על עצמם, כי אין תקצוב.

<יוסף חייק: התקצוב לא מסודר לכוויות ולכן לא משתלם לאף בית חולים להחזיק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש את זה חד משמעית במסגרת ה - - -

<מירי כהן: נכון להיום כנראה שבית החולים רמב"ם ייקח על עצמו.

<מירי כהן: זה הסיכום.

<יוסף חייק: הוא אמר שהוא ייקח, גם ברזילי רצה.

יפעת שאשא ביטון: אין כנראה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוודה שזה יקרה.

<יוסף חייק: לא אכנס ברמב"ם, כי הם עושים עבודה נהדרת ואני רוצה שייקחו ממני קצת.

<יוסף חייק: אנחנו לא עומדים בזה.

<יוסף חייק: השנה היה לנו, בניגוד לשנים אחרונות, במקום 60, 130 ילדים, כי שניידר לא מקבלים יותר כמעט.

<יוסף חייק: 130 זה אומר שהיה לנו חודש עם 25 ילדים מאושפזים במקביל.

<יוסף חייק: אין לי צוות לזה, חברה, אין צוות.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל כוויות?

<יוסף חייק: כוויות, רק כוויות.

<יוסף חייק: 25 ילדים מאושפזים, 25 ילדים שצריכים הרדמה יומית, עם רופאים, עם מרדימים, עם צוות אחיות.

<יוסף חייק: זה שלוש אחיות לכל החלפה כזאת.

<יוסף חייק: בלגן שאין לנו כוח אדם אפילו לדבר הזה.

<יוסף חייק: בואו ניגש לקמפיין.

<יוסף חייק: אני בעד שהקמפיין, אם הוועדה הזאת תוציא מסקנות ותדחף ויעזרו, וברוך השם משרד הבריאות נרתם עכשיו.

<יוסף חייק: צריך להריץ את זה באופן שנתי ולאורך זמן.

<יוסף חייק: המסקנות של הוועדה דאז היו תכנית.

<יוסף חייק: צריך כבר לעדכן את זה לדעתי, כי עברו לדעתי 7-8 שנים מאז הוועדה.

<יוסף חייק: חוץ מלהגיד אין כסף ולא להוציא אותה לפועל, לא יצא מזה כלום.

<יוסף חייק: את הדברים האלה צריך.

<יוסף חייק: אני חושב שאולי האפשרות לשכנע זה שילד כזה שנפגע, תוחלת החיים שלו היא ענקית.

<יוסף חייק: מה שזה עולה למדינה לאורך זמן, אם הוא יפגע באמת, זה מפה עד הודעה חדשה.

<יוסף חייק: בנכויות, בביטוח לאומי, בעזרה, בתקציבים, בעוד ניתוחים, בעוד אשפוזים, בעוד תרופות, בעוד חליפות לחץ.

<יוסף חייק: בעוד כל מה שנדבר, שאת זה אף אחד לא סופר.

<יוסף חייק: אף אחד לא סופר.

<יוסף חייק: אנחנו עכשיו יוצאים – בחודש הבא – עם לייף אקספקטנסי, שאת זה ניסינו לראות, כי הביטוחים יכולים לנצל את זה לרעה.

<יוסף חייק: אין הבדל בתמותה לאורך זמן של מישהו ששרד כוויות.

<יוסף חייק: זאת אומרת שהילדים האלה אמורים לחיות כל החיים שלהם.

<יוסף חייק: זאת אומרת אי אפשר להגיד יאללה, בואו נעביר, כמו את ניצולי השואה וימותו חלק בדרך.

<יוסף חייק: זה לא הולך.

<יוסף חייק: וזה דברים קשים מה שאני אומר, אבל אנחנו רואים את זה מהאינפוינט של המטפלים.

<יוסף חייק: זה נורא ואיום.

<יוסף חייק: והילדים האלה, כמו שאמרו פה, עוברים סבל מטורף.

<יוסף חייק: לנו אין.

<יוסף חייק: היום יש לי קצת יותר כניסה לקהילה החרדית.

<יוסף חייק: אנחנו צופים בני ברק, אלעד.

<יוסף חייק: זה הלקוחות הראשיים.

<יוסף חייק: אבל לירושלים יש להם את שלהם.

<יוסף חייק: השנה הצלחתי להעלות למודעות גם שיש חאפרים בירושלים ובני ברק, שמטפלים לא כשר, לא לפי חוקי משרד הבריאות, לא לפי חוקי המדינה, בדברים שהם אזוטריים לחלוטין, שהם מזיקים לילדים בפני עצמם.

<יוסף חייק: עוד פעם, אני לא גורם מחוקק ולא שופט וגם לא מבצע.

יפעת שאשא ביטון: איך מונעים את זה?

<יוסף חייק: קשה מאד.

<יוסף חייק: קשה מאד.

<יוסף חייק: קשה מאד, מאד.

<יוסף חייק: אני יכול מדי פעם.

<יוסף חייק: כשמסכנים את חייו של הילד, צריך להבין, כוויה, אני לא יכול להגיד שכל כוויה מסכנת חיים, אבל לי יש ילד עם 10% שמת בטיפול נמרץ בבית חולים במרכז - - -

איילת נחמיאס ורבין: 10%?

<יוסף חייק: 10%.

<יוסף חייק: אפשר למות מזה.

<יוסף חייק: לילדים אין חיסון.

<יוסף חייק: זה משהו אחר לגמרי.

<יוסף חייק: אני לא מעיז לטפל, למרות שעברתי הכשרה בילדים, לטפל בילדים באופן הרצוף.

<יוסף חייק: צריך רופא ילדים ליד הדבר הזה.

<יוסף חייק: הייתה לנו ילדה בתל 16 עם 3% כוויה, כמעט נפטרה משוק ספטי.

<יוסף חייק: הדברים האלה קורים.

<יוסף חייק: אני לא רוצה לתלות את אותה אחת שנותנת את החאפריות במגזר החרדי באיזה שהוא מקום, או את הפרמדיק, סליחה, שנותן איזה שהוא טיפול שהוא החליט שהוא מצוין והוא למד את זה מאותה דתייה בירושלים וזה הפך להיות מסורת.

יפעת שאשא ביטון: איך מפקחים על זה, מירי?

יפעת שאשא ביטון: כי הורה מגיע, הוא לא יודע מי חאפר ומי מקצועי, לצורך העניין.

<מירי כהן: לכן אני אומרת, חד משמעית צריך לפנות רק לגורמים המטפלים המוסמכים ולא לפנות - - -

יפעת שאשא ביטון: איך יודעים?

<מירי כהן: ולא לפנות לשום חאפרים.

<יוסף חייק: מי שעלה על זה כרגע והצלחנו להניע את זה - - -

<מירי כהן: זה הרבה הסברה, ואם יש מישהו כזה – לטפל בו.

<מירי כהן: אבל שום אני אומרת, אם זו גברת שהיא לא אחות, לא רופאה או משהו, כלומר אפילו לא נמצאת באיזה שהוא מקצוע רפואי - - -

<יוסף חייק: גם הפרמדיק הוא לא.

<יוסף חייק: הוא מטפל בדברים שהם אסורים לו.

<מירי כהן: אני אומרת, אם הם לא עברו הכשרה זה מאד בעייתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבי שנייה, יום אחד אולי אנחנו גם נתפנה ונקדיש זמן למוקדים, מבלי להוציא דיבתם של המוקדים כולם רעה ושל כל הרופאים במוקדים, כי יש שם גם רופאים מצוינים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל ממש ממש לאחרונה אני נתקלתי בבעיה מטורפת במוקד.

איילת נחמיאס ורבין: שבר מאד קשה שטופל בצורה לא טובה במוקד, הפך להיות בעיה פרמננטית.

איילת נחמיאס ורבין: אמנם לא כוויה, שבר פתוח, אבל בעיה פרמננטית.

איילת נחמיאס ורבין: ועוד כוויה?

איילת נחמיאס ורבין: תיכף, כשיפעת תיתן לי את זכות הדיבור, אני אומרת לכם, זה דברים – אני בעצמי עברתי כוויה מאד קשה בנעורי.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא דבר טריוויאלי לטיפול.

<מירי כהן: חד משמעית.

<יוסף חייק: עוד פעם, הדבר היחידי, אנחנו הצלחנו להניע את מחלק ההונאות של משרד הבריאות, שהצליח ללכת, לחקור בעצמו.

<מירי כהן: - - - יש לנו, כן.

<יוסף חייק: נתתי לו קצת רמזים והם הלכו, חקרו והעלו את הפרמדיק הזה.

<מירי כהן: לא, לא, יש לנו את זה.

<מירי כהן: אם המידע מגיע אלינו, יש גם את האגף לאכיפה ופיקוח.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

<מירי כהן: יש גם את הנושא של הטעיית הציבור.

<מירי כהן: כלומר, יש כאן כמה כלים.

<מירי כהן: אני אומרת, במגבלות של הכלים, אם הם נמצאים או לא, יש לנו את הכלים האלה.

<מירי כהן: מה שתמיד חשוב אלף מודעות, הסברה, וכשיש את הדברים האלה להביא אותם אלינו, אנחנו נטפל בהם בכל חומרת הדין, בכל מקרה.

<מירי כהן: לגבי המוקד, אני אשמח לדבר איתם בלי שום קשר.

<מירי כהן: תעביר לנו את הפרטים.

<מירי כהן: במקרה הזה אין ספק שצריך - - -

<קריאה: בעיתונות החרדים - - - אותם.

<קריאה: כל העיתונות החרדית - - -

<מירי כהן: בסדר, אז אני אומרת שוב, אנחנו צריכים לראות את המידעים הספציפיים, כי חלק מהמקרים מוכרים לנו וטופלו.

<יוסף חייק: למרבית המזל ליצמן איתנו הפעם, כי זה גם אוכלוסייה בכיוון.

<מירי כהן: נכון, חד משמעית, נכון.

<מירי כהן: לא משנה איפה זה מפורסם.

<יוסף חייק: עוד פעם, יש מגזרים שאין לנו הגעה אליהם.

<יוסף חייק: גם המגזר הערבי, הבדואי, צריך גישה נכונה אליהם.

<יוסף חייק: זה לא - - -

<מירי כהן: נכון, חד משמעית.

<יוסף חייק: בזמנו, בוועדה, הצלחנו להביא פעם אחת את פירר, את צ'ולק פעם אחת.

<יוסף חייק: מי שנחשב, גורם מפנה או רפרנס של אותם דברים, לשם צריך להגיע.

<יוסף חייק: אני לא יודע אם יש צורה חוקית לאכוף את זה, שיגיע המידע הזה באיזו שהיא צורה או להשתמש בכלים שיש למשרד הבריאות ולכל שאר המשרדים, כדי ל - - -

<מירי כהן: לכן זו ההתאמה התרבותית.

<מירי כהן: גם בטיפות חלב, גם בכל מקום שיש.

<מירי כהן: עם מובילי הדעה שלהם, אין ספק.

<יוסף חייק: ותודה על הוועדה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, פרופסור יוסי חייק.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל להיות קצרה, ואני באמת מאד ממוקדת בשאלה איך אנחנו גומרים להורים – אני חושבת שזה בטרם מנסים לעשות וזה מה שיפעת ואני מנסות לעשות, באמת איך לגרום להורים יותר מודעות להימנע מכוויות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אמנם באמת נכוויתי, לא כשהייתי נערה, אלא כשהייתי חיילת ולמרבה המזל טיפלתי בזה דווקא דרך הרופאה המשפחתית שלנו ולא דרך הצבא ובדיעבד זה היה מזל, כי הצבא היה מטפל בזה בצורה הלא נכונה.

איילת נחמיאס ורבין: כוויות גדולות, מהדרגה הגבוהה, מדרגה 3.

איילת נחמיאס ורבין: כוויות שצריכות להיות מטופלות בצורה מאד מאד מאד מסוימת.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, כשהבן שלי היה בכיתה א' הוא התעקש להכין איתי שניצלים ואני די היסטרית מילדים שנכנסים למטבח והשמן התיז עליו.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה – באמת.

איילת נחמיאס ורבין: זה כמובן טופל מאד מאד מהר, בידיים שהטובות של הרופאים בדנה, אבל אתה אומר לעצמך – איך זה יכול להיות שההורים, ואני באמת מאד מאד ממוקדת בזה, שכשעובר סיר של מים עם פסטה אל הכיור - תצאו מהמטבח.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, זה כאילו ברמות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לגמרי לגמרי לא מסתירה מכם.

איילת נחמיאס ורבין: מי שיודע, גם בכנסת יודעים, אני יודעת לצעוק.

איילת נחמיאס ורבין: תצאו מהמטבח.

איילת נחמיאס ורבין: אין פה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת את האמת, כי שנייה אחת של ילד, של ילדים שנוסעים על אופניים, של ילדים שטסים על הבימבה, של ילדים שרצים, מתקוטטים והסיר – זה באמת לא בשליטה שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: מה שאני באמת מנסה להבין זה איך אנחנו גורמים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שנרתם גם לנושא של קופות החולים, גם לנושא של טיפות החלב.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש נושאים שאם אתה מתחיל להפנים אותם אצל הורים - - -

<קריאה: אלינו, אלינו.

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נגיע אליכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסיים את זה ונגיע אליכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלמשל כוויות זה אחד הנושאים שבגיל מאד מאד מוקדם, אם מלמדים את ההורים שזה אחד הדברים שהם צריכים להיזהר ממנו, זה מאד מאד יכול לעזור.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ומתוודה, הרבה פעמים פה בוועדה אני אומרת, אני משתחווה לטיפת חלב.

איילת נחמיאס ורבין: דבר אחרון, ואת זה פרופסור חייק יכול להגיד יותר ממני.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש סוגי משחות שהורים יכולים להחזיק בבית, שגם העלות שלהם לא גבוהה, התפוגה שלהם לא קצרה ואני חושבת שבאמת יכולה להיות מומלצות.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא משנה אם אני מחזיקה סילברול מרוב היסטריה בבית, אבל יש ביאפין ומשחות אחרות, לא משנה, משחות שאין סיבה שהציבור יחשוש מלהשתמש בהן, מכל הטעמים המוכרים לכם ואני אומרת למה בעצם לא להגיד, במסגרת הקמפיין אפילו, שתהיה במקרר תמיד משחה מקררת.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, יש המון טעויות נפוצות בנושא של כוויות.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים זה מה ההורים מיד עושים.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שרציתי תיכף לשאול.

יפעת שאשא ביטון: שיתנו טיפים.

איילת נחמיאס ורבין: בין אם הם שמים קרח, בין אם - - -

<קריאה: קרח.

<קריאה: משחת שיניים.

<קריאה: גיל.

<קריאה: קפה.

איילת נחמיאס ורבין: בקמח נתקלתי.

<יוסף חייק: הם שכחו את רפי גנות, עם סלמון, - - - הלם ספטי.

איילת נחמיאס ורבין: אז את מבינה?

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזאת אחת הבעיות הכי גדולות בכוויות.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו היינו נופלים ומקבלים מכה בראש היו שמים לנו סכין, להכניס את הבומבה פנימה.

איילת נחמיאס ורבין: זה בערך אותו דבר.

איילת נחמיאס ורבין: אז באמת, זה לא כל כך מצחיק, אבל אני באמת חושבת שלצד זה שהורים יכולים להחזיק משהו שהוא בטיחותי בבית, צריך ללמד אותם מה לא לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: זהו, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

<יוסף חייק: דרך אגב, ניסינו להפוך את הסילברול אובר דה קאונטר, עם טבע.

<יוסף חייק: זה לא הלך.

<יוסף חייק: אני לא יודע למה.

<יוסף חייק: צריך ל - - -

איילת נחמיאס ורבין: משחה גאונית.

איילת נחמיאס ורבין: מי ששומע אותנו, שיחזיק את זה בבית.

<יוסף חייק: כן, אבל זה היה פעם.

<יוסף חייק: יש היום דברים יותר טובים, שה םאובר דה קאונטר, שכן אפשר.

איילת נחמיאס ורבין: עוד יותר טובים?

<יוסף חייק: כן.

<יוסף חייק: סילברול יש בעיה קצת עם מזרח תיכון, בגלל שיש הרבה אנשים עם חסר של אנזים מיוחד שיכול לעשות להם רגישות.

<יוסף חייק: אז זו הסיבה העיקרית כנראה, אבל יש משחות אחרות שאפשר לשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה ממש חשוב.

<מירי כהן: סליחה, על מה שנאמר מקודם, יש את העלון שאנחנו נפיץ בכל טיפות החלב, דף להורים.

איילת נחמיאס ורבין: בעלון זה כתוב?

איילת נחמיאס ורבין: יש התייחסות למשהו?

<מירי כהן: כתוב מה הטיפול הנכון.

<מירי כהן: לשטוף במים זורמים, פושרים.

<מירי כהן: כלומר כתוב כאן בדיוק.

<מירי כהן: מעבר למניעה, גם איך מטפלים.

<מירי כהן: ושוב תודה לאנשי המקצוע.

<סמדר שזו: ואנחנו נעשה איזו שהיא הדרכה לאחיות בטיפת חלב, שכשהן מעבירות את המסר, אז הן גם תעברנה אותו בעל פה ולא רק ימסרו את זה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, זה מאד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: יופי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: טיפות חלב הוזמנו ולא באו.

יפעת שאשא ביטון: וקופות החולים - - -

<קריאה: יש פה נציגות של מכבי.

<קריאה: שאר הקופות לא הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: אפרופו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, את דיברת על הטיגון ועל הילד.

יפעת שאשא ביטון: כל הדברים שפעם לא הבנתי את אמא שלי, היום, ככל שאני כאן אני מבינה אותה.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי אישור לטגן כשהתחתנתי והייתי בת 21.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת עד אז מעולם לא התקרבתי לגז, בטח לא כשיש שמן בבית של ההורים שלי, ואני תמיד זוכרת שסיגרים לא מטגנים בבית, כי זה עלול לעוף, וזה פשוט נשאר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש דברים שאני לא עושה עד היום, מטעמים של בטיחות.

יפעת שאשא ביטון: זה מלווה אותי וזה נכון.

יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף זה עניין של מודעות וזה עניין של דברים שמטמיעים.

יפעת שאשא ביטון: תיכף נגיע למערכת החינוך, כי שם יש גם נהלים וכללים שצריך למאד להקפיד עליהם, מעבר לעבודה שעושים עם ההורים, אבל אנחנו תיכף נגיע לשם.

יפעת שאשא ביטון: נציג מד"א, מישהו מכם רוצה לדבר?

יפעת שאשא ביטון: אגב, אנחנו גם נשמח לקבל קצת טיפים, כדי שאולי נוכל להוציא מכאן איזה שהוא מסר של מה עושים ברגעים הראשונים שיש כוויה.

יפעת שאשא ביטון: איזה שהוא מידע שימושי שיוכלו ללמוד מאיתנו.

<אלי יפה: כן, קודם כל תודה רבה.

<אלי יפה: לגבי הכוויות, זה לא רק מים חמים, יש גם שריפות ואז הכוויה היא אחרת לגמרי והמשחק הוא אחר לגמרי.

<אלי יפה: אני רוצה להדגיש, אנחנו מדברים על מקרים שאני יודע שהזמינו אמבולנסים.

<אלי יפה: הרבה מאד כוויות, שוב, 3%, 10% - אלה לא כוויות שיזמינו אמבולנס.

<אלי יפה: מזמינים אמבולנס כבר לכוויות שלא מסוגלים לקחת את הילד על הידיים, או שזה מאד מאד מבהיל.

<אלי יפה: אז ההסתייגות היא שאנחנו מדברים על איזו שהיא קבוצה קטנה.

<אלי יפה: אבל הקבוצה הקטנה הזאת היא לא כל כך קטנה.

<אלי יפה: אם אנחנו מסתכלים באופן כללי על הארץ, זה אכן ביישוביים חרדיים, בלי שום פרופורציה לדברים אחרים.

<אלי יפה: ל"ג בעומר, גם שם יש הרבה מאד כוויות.

<אלי יפה: אני לא יודע אצלכם, אבל בירושלים או בכלל בתפוצה, ל"ג בעומר זה חג מאד בעייתי.

<אלי יפה: שריפת חמץ, גם זה מאד בעייתי.

<יוסף חייק: וניקיונות פסח.

<אלי יפה: כן, ניקיונות פסח, אז זה כבר חומרים - - -

יפעת שאשא ביטון: סנט מוריץ.

יפעת שאשא ביטון: הכוויות שם - - -

<קריאה: הגעלה של הכלים.

<אלי יפה: סנט מוריץ, הנה, כולם יודעים את השם.

<יוסף חייק: גם בסנט מוריץ אף אחד עוד לא טיפל, למרות שהתרענו.

<אביטל אפל פנקס: לא, הורדנו את אחוז החומר הפעיל ל-5%.

<אלי יפה: אוקיי, נכון.

<אלי יפה: אז קודם כל זה תחום אחד שצריך לדעת אותו והנושא הזה של שריפות הוא הרבה הרבה יותר קשה, הרבה יותר מסובך.

<אלי יפה: זה לא רק נרות שבת.

<אלי יפה: במגזר הבדואי הילד הולך ויש אש לחמם והוא עובר ליד.

<אלי יפה: כל הדברים האלה - אני לא מחדש פה כלום, אני חושב שאתם שומעים עליהם - כי אלה מקרים מאד מאד קשים.

<אלי יפה: דווקא במערכת החינוך אנחנו מטפלים בבתי הספר, בתלמידים, השנה היה לנו מקרה אחד, בתוך בתי הספר.

<אלי יפה: לא בחינוך הלא פורמאלי, כי יש בטיולים - - -

יפעת שאשא ביטון: כוויות כתוצאה ממה?

<אלי יפה: מתה חם שנשפך עליו.

<אלי יפה: לא יודע אם זה היה תה או קפה.

<אלי יפה: נוזל חם שנשפך עליו בבית בספר ביבנה.

<אלי יפה: דווקא בחינוך הלא פורמאלי, בטיולים ובדברים כאלה כן מזמינים אמבולנסים ושם מטפלים, למרות שאני יודע שיש הנחיות שלא להדליק אש או לא לחמם מים, אבל בפועל - - -

יפעת שאשא ביטון: מדליקים ומחממים.

<יוסף חייק: יש עכשיו דבר חדש שזה שיעורי בישול בכיתות, עם הגזיות, שזה - - -

<אלי יפה: זה יעלה עכשיו את העקומה.

<יוסף חייק: זה יעלה עקומה בבתי ספר.

<יוסף חייק: אני עכשיו נלחמתי נגד בית הספר של הילדה שלי ולא הרשיתי לה ללכת לבית הספר אותו יום.

<יוסף חייק: הם חיממו עם גזיות בתוך הכיתה.

<יוסף חייק: הגזיות האלה עכשיו זה עוד אסון חדש, של אמישרגז.

<יוסף חייק: של אלה שמנקבים ולא מבריגים.

<אורה יעקב: יש איסור מוחלט על זה.

<יוסף חייק: סליחה?

<אורה יעקב: איסור מוחלט.

<יוסף חייק: אז צריך לבדוק, אבל זה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נסיים את נושא הבריאות ונעבור לנושא החינוך.

<אלי יפה: אז מה שאנחנו נתקלנו זה דווקא בטיולים של תנועות הנוער, שמביאים את הגזיות האלה לתנועות הנוער ושם זה פשוט יוצר שריפה.

<יוסף חייק: בדיוק.

<אלי יפה: זה דבר שצריך לדעת אותו.

<אלי יפה: לכן באמת, שוב אני אומר, האוכלוסייה הכללית היא כמובן רוב האוכלוסייה, אבל כנראה שמבחינת הסטטיסטיקה שלנו – ואני מדגיש – היותר קשה – החרדים והערבים – המגזרים האלה הם הרבה יותר בעייתיים.

<אלי יפה: אם אני משווה מול כל הארץ, הם לבד 50% באירועים היותר קשים.

<אלי יפה: זה דבר אחד.

<אלי יפה: מבחינת טיפול, אנחנו משקיעים בתחום שלנו, בהסברה, בטיפול, הרבה מאד.

<אלי יפה: אגב, במדורות אנחנו מפעילים את נוער מד"א כבר 10 שנים, 15 שנים.

<אלי יפה: בל"ג בעומר הם לא הולכים למדורות שלהם, הם עוברים עם פליירים בכל ה - - -

יפעת שאשא ביטון: מה קורה אם מישהו נכווה, מקבל כוויה מאש, לצורך העניין?

<אלי יפה: דבר ראשון זה לכבות את האש.

<אלי יפה: קודם כל לכבות.

<אלי יפה: לגלגל אותו על חול, לחנוק את האש, זה הדבר הראשון.

<אלי יפה: לפני זה אין מה לעשות שום דבר אחר.

<אלי יפה: אחר כך לדאוג לנתיב אוויר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כיבינו את האש, יש חולצה דבוקה לגוף.

<אלי יפה: לא להוריד.

<אלי יפה: להשאיר את החולצה כמו שהיא.

<אלי יפה: בשלב הראשון, אחרי שמכבים את האש, זה לדואג לדרכי אוויר.

<אלי יפה: גם אם נראה שהוא בסדר, הרבה פעמים הוא נושף אוויר חם מאד פנימה והכוויות הן פנימיות.

<אלי יפה: לכן במקרים האלה להזמין אמבולנס כמה שיותר מהר, כי אם נצליח לפתוח לו נתיב אוויר עוד בשטח, בלי יותר מדי מונחים, אבל אם נצליח להכניס לו צינור ולהנשים אותו לפני שמתחילות בצקות קשות, אז יש לו סיכויים הרבה יותר טובים לחיות אחר כך; וגם אם לא, להעביר אותו כמה שיותר מהר לחדר מיון.

<אלי יפה: אסור להשהות פצוע כזה.

<אלי יפה: שוב אני אומר, כיבו את האש, ונראה שהוא בסדר, יכול להיות שהוא נשם אוויר חם מאד.

<אלי יפה: אחרי פתיחת נתיב אוויר זה לשטוף במים.

<אלי יפה: מים נקיים.

<אלי יפה: זה מה שהכי זמין, הכי מהיר.

יפעת שאשא ביטון: על הבגדים, על הכל ולהשאיר אותו.

<אלי יפה: כן, ולא להוריד טבעות ולא לנסות לבזבז את הזמן עם כל מיני דברים כאלה ואחרים.

<אלי יפה: פשוט לשטוף במים וכמה שיותר מהר לפנות.

<אלי יפה: זה החלק החשוב.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה בכוויה של מים חמים?

יפעת שאשא ביטון: הרי הנטייה היא – ואני אומרת את זה מניסיון, ממקרים שהיו – נשפכים מים רותחים על הילד, הילד גם לבוש, אתה יודע, האינסטינקט לקחת לתוך מים, כמו שאתה אומר.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי שזה לא - - -

<אלי יפה: אם זה לא נבדק.

<אלי יפה: שוב, אם הבגד לא נדבק, זה משהו אחד.

<אלי יפה: אבל אם הבגד נדבק לעור, זו כוויה דרגה ב' ומעלה.

<יוסף חייק: זה לא רלבנטי.

<יוסף חייק: העור הזה ייתלש בכל מקרה.

יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה.

יפעת שאשא ביטון: האינסטינקט של ההורים זה להפשיט, אני זוכרת במקרה ההוא את הג'ינס.

<יוסף חייק: אז הפשיטו אותו.

<יוסף חייק: את יודעת, התיאור – הרופא תלש ממני את העור – העור הזה נתלש בכל מקרה.

<יוסף חייק: הוא ייתלש בכל מקרה ברגע שהייתה שלפוחית.

<יוסף חייק: זה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: להוריד את זה?

יפעת שאשא ביטון: זה מומלץ להוריד את הבגד באותו רגע?

<יוסף חייק: כשזה קורה צריך לנסות ולקרר את המקום.

<יוסף חייק: זה לא משנה בכלל.

<יוסף חייק: אני גם לא הייתי נכנס לטיובס.

<יוסף חייק: לקרוא לאמבולנס, הוא יידע מה לעשות.

<יוסף חייק: מבחינת הטיפול בשטח - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל עכשיו, אתה יושב במסעדה, נשפכת כוס מים - - -

<יוסף חייק: לשפוך על זה מים קרים.

<יוסף חייק: לא קרח לא כלום.

<אלי יפה: כן, לשטוף במים.

<אלי יפה: לקחת ישר את הקנקן מהשולחן ולשטוף במים.

<אלי יפה: זה הדבר המהיר ביותר לקרר חזרה.

<יוסף חייק: ואחרי זה לגשת למי שצריך או לחבוש עם משהו סטרילי עד שמגיעים למקום שיטפלו.

<יוסף חייק: אין צורך ללכת ולעשות פה טיפולים.

<יוסף חייק: זמני הפינוי בישראל בזכות מד"א - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על עזרה ראשונה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו זה קורה.

<אלי יפה: לשטוף במים.

<אלי יפה: פשוט לשטוף במים נקיים.

<יוסף חייק: אז אני אומר, לשטוף מים קרים.

יפעת שאשא ביטון: ואז לפנות לעזרה.

<יוסף חייק: נכון.

<נורית מייקלסון: מים זורמים.

<נורית מייקלסון: לפתוח את ברז המים, שהמים יזרמו.

<יוסף חייק: מים או קנקנן.

יפעת שאשא ביטון: ואז פנייה לעזרה.

<אלי יפה: כן, ישר, בדיוק.

<אלי יפה: כמה שיותר מהר, זה ימנע את ההחמרה.

<אלי יפה: כמה שיותר מהר.

<יוסף חייק: יש לנו מזל גם שיש את מד"א, כי זמני פינוי, גם באש, הם מאד מאד קצרים בארץ.

<יוסף חייק: יש לנו מזל גדול.

<יוסף חייק: של מד"א ושל מדינה מאד מאד קטנה.

<יוסף חייק: זמני פינוי של 20 דקות, רבע שעה.

יפעת שאשא ביטון: ביקרתי במד"א, אני יכולה להעיד, זה היה מדהים.

<יוסף חייק: זמני פינוי מקסימאליים.

<אלי יפה: אם הנפגע זמין, בשטח הוא 10 דקות לכל היותר, 10 דקות הוא במיון.

<אלי יפה: רק מה, צריך כן לדאוג להפסיק או לכבות לו את האש, אם הוא בוער ולשפוך עליו מים.

<אלי יפה: תורן המוקד יודע להנחות.

<אלי יפה: זאת אומרת מרגע שמישהו חייג 101, תורן המוקד כבר ייתן לו הנחיות טלפוניות, המערכת מזניקה את האמבולנסים ללא שום קשר ותורן המוקד יודע להנחות.

<אלי יפה: אבל אלה כללים מאד מאד בסיסיים, מאד פשוטים.

<אלי יפה: דווקא במקרים האלה אלה דברים מאד פשוטים, שכן, צריך להנחיל אותם כמה שיותר על האוכלוסייה וזה ימנע נזק.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לנציגי מד"א.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לצד החינוכי של השולחן, מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: המפגש שלי איתם בכל ההקשר של הימנעות זה באמת בעיקר בגנים או במעונות.

יפעת שאשא ביטון: כוסות התה והקפה שנהוג להיכנס איתן.

יפעת שאשא ביטון: יש את התמונות הקלאסיות גם של מורות או מורים שנכנסים עם כוס הקפה.

יפעת שאשא ביטון: אז הסכנה בעצם שזה יישפך על הילד.

יפעת שאשא ביטון: ובכלל, היכולת שלכם לתווך גם את כל נושא ההסברה להורים, במיוחד בגיל הרך, אני חושבת שהיא יתרון מאד משמעותי ואתם בהחלט יכולים להצטרף למעגל שמסייע בזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם המעונות ואחר כך נעבור למשרד החינוך.

<יוסף חייק: הרבה פעמים זה גם לא ההורים, אלא הילדים הגדולים יותר שיעבירו את זה.

<יוסף חייק: הילדים הגדולים יותר הם לפעמים הגורם ה - - -

יפעת שאשא ביטון: השגרירים הכי- - -.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<גלית גלעד: יש פה גם מעונות.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, כולם פה, אל תדאגו, אני אתכם.

יפעת שאשא ביטון: קרן.

<קרן איוס: אני רק אעשה סדר.

<קרן איוס: אנחנו לא מעונות, אנחנו גנים פרטיים שאצלנו המצב הוא תמיד הכי קטטוני.

<קרן איוס: כי יש הרבה מסגרות שמתקיימות בבתים, משפחתונים כאלה של מישהי שאוספת כמה ילדים לבית והמקום הוא לא בטיחותי בעליל.

<קרן איוס: הוא מוכשר כבית, הוא לא מוכשר כמסגרת חינוכית.

<קרן איוס: במעונות עוד יש איזה שהם נהלים סטנדרטים, רשימות, דרישות, הדרכה, ציפיות.

<קרן איוס: זה לא קורה אצלנו.

<קרן איוס: אבל לפחות אלה שמוסדרים בתוך הארגון עוברים קורס עזרה ראשונה בתחילת שנה, כל שנה.

<קרן איוס: השנה העברנו 26 מפגשים, כפול 3 סבבים.

<קרן איוס: בערך 1,500 סייעות עברו קורס עזרה ראשונה על ידי מד"א, מה שאומר שכל מי שנמצא בתוך המערך החינוכי, מקבל הדרכה.

<קרן איוס: עכשיו אני אומר, בואו, תעמיסו עלינו.

<קרן איוס: אמיתי אני אומרת.

<קרן איוס: גייסו אותנו.

<קרן איוס: במיוחד במגזר הפרטי, מגילאי אפס עד 3, זה נחמד ששמים בטיפת חלב.

<קרן איוס: יש זרם חדש של אמהות שלא מחסנות.

<קרן איוס: לא מגיעות בכלל לטיפת חלב.

<קרן איוס: אמא מגיעה עם תינוק בחודשים הראשונים עם גודש, כואב לה, יש לה עוד תינוק בבית, או ילד שהיא צריכה להוציא מהצהרון.

<קרן איוס: היא באה, היא מחסנת, היא בורחת.

<קרן איוס: אני רואה את זה.

<קרן איוס: אומרים להן תמתינו חצי שעה אחרי החיסון.

<קרן איוס: לא חצי שעה ולא כלום.

<קרן איוס: האחות מסתובבת, האמא הזאת כבר לא שם.

<קרן איוס: היא כבר רצה לשים את ארוחת הצהריים.

<קרן איוס: לא מעניין אותם כל העיתונים, הג'ורנלים והפליירים שיש שם.

<קרן איוס: אבל כשגננת, שהיא ראש פירמידה של מסגרת שיש בה אמהות וילדים וצוות, תיתן את זה ביד עם האמא בתחילת שנה, או תשים איזו שהיא תיבת שירות כזאת בכניסה לגן ותבקש לקחת או אם אתם תתנו לנו, תאפשרו לנו קישור לדף נחיתה ואנחנו נכניס את זה אצלנו, נעביר את זה בניוז, במיילים, בקבוצות הווטסאפ של הגננות.

<מירי כהן: אנחנו נעשה את זה בשמחה רבה.

<קרן איוס: אז אנחנו לגמרי נתגייס לתוך הדבר הזה, כי אנחנו אמונים על כמעט חצי מיליון ילדים שלא יושבים פה על השולחן.

<קרן איוס: לא יושבים על השולחן.

<קרן איוס: הם מתחת לשולחן.

<קרן איוס: אני אתן לכם שתי דוגמאות מהמגזר שלנו.

<קרן איוס: לפני שנתיים אני טיפלתי בתביעה בגן ילדים באילת, של סייעת שנשארה עם ילדה אחת בסוף היום.

<קרן איוס: ההורים שלה איחרו לקחת אותה, בת שנה וחודשיים, והסייעת שמה את כל הפטמות של כל הבקבוקים בפיילה כזאת, שמה מים רותחים כדי להרתיח והיא הניחה את זה על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: אוי, כן, כדי לחטא אותם.

<קרן איוס: כשההורים של אותה תינוקת צלצלו בדלת ובזמן שהיא הלכה לפתוח, הילדה פשוט הפכה את כל הקערה.

<קרן איוס: זה נגמר באחריות נזיקית קשה עם רשלנות.

<קרן איוס: אותה סייעת ישבה שנה וחצי בכלא, אבל זה לא משהו שיקרה להורה.

<קרן איוס: אם אנחנו נגדיל את המודעות, גם קרה למשפחה אצלי בגן שילד טיפס בשבת על השיש, להוציא חטיף לאח שלו ונתקלה לו הרגל במיחם שבת, מיחם שבת.

<קרן איוס: 100 מעלות רתיחה, מלא, ב-30 ליטרים מים והילד הזה היה שלושה חודשים מורדם, מונשם, בחבישות לחץ.

<קרן איוס: ואם אנחנו כבר קבוצת תמיכה, אז לי יש 37% כוויה בגוף, עם השתלות עור מכף רגל ועד ראש.

<קרן איוס: אז אני דוגמא חיה למשהו כזה כתוצאה מתאונת דרכים, שזה גם משהו שנכנס לסטטיסטיקה ואנחנו פחות ופחות רואים את זה אצל הקטנטנים.

<קרן איוס: אבל מוגנות זה משהו שצריך לעטוף אותו.

<קרן איוס: לגמרי.

<קרן איוס: סליחה שאני אומרת, אני לא מבטלת.

<קרן איוס: אני לא אחכה לקמפיין של משרד הבריאות בפייסבוק.

<קרן איוס: לא כל ההורים נגישים לזה.

<קרן איוס: זה עף להם בדפים, בין הפרופורציה והסרת שיער וציפורניים, שרצים להם בתוך הדף.

<קרן איוס: אם עולה כתבה כזאת, שעלתה אתמול, שהיא מאד בולטת וכולם אומרים וואי, איזה עצוב, כואב הלב.

<קרן איוס: בצהריים הם כבר אוכלים פלאפל והם שוכחים.

<קרן איוס: אבל אם הגננת תזמין אותם לקורס עזרה ראשונה עם הדרכה ואם היא תחלק את הפלייר והיא תעשה בלוח התכנון השנתי שלה כל רבעון להעלות את זה לסדר היום, ולא צריך לחכות למקרה כדי לדבר עליו.

<קרן איוס: תשתמשו בנו.

<קרן איוס: זה כבר לא נעים לבקש.

<קרן איוס: אני אומרת, תעשו את החיבור הזה.

<מירי כהן: את יודעת, אתם השגרירים שלנו.

<מירי כהן: מנושא שכחת הילדים, ולא במקרה אני אומרת, אתם תכנסו לזה, תקבלו את כל החומרים בשמחה ובאהבה.

<קרן איוס: תנו לנו כלים.

<קרן איוס: אתם מוציאים פליירים, תנו לנו לצלם.

<מירי כהן: אתם תקבלו את זה.

<מירי כהן: הוא עדיין בעבודה.

<קרן איוס: בשמחה.

<מירי כהן: כבר יש לנו את האימייל שלך וזה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אז באמת, בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: קרן היא נקודת אור.

יפעת שאשא ביטון: היא קרן אור בכלל בדיונים - - -

<מירי כהן: היא תמיד, נכון.

<מירי כהן: אנחנו נשמח.

<מירי כהן: הלוואי וכל הארגונים היו ככה.

יפעת שאשא ביטון: שקשורים לכל הנשוא של בטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: היא שמה את הדברים כמו שהם על השולחן ואתם יודעים, אנחנו לא רגילים לשמוע – תשתמשו בנו, תעזרו בנו.

יפעת שאשא ביטון: ככה, להתחנן להיות שם.

<מירי כהן: זה הפוך.

יפעת שאשא ביטון: ובאמת, תיצרו את התקשורת ביניכם, תעבירו את החומרים.

<קרן איוס: אנחנו עושים את זה בהתנדבות.

<קרן איוס: לא יוצא לנו מזה כלום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים.

יפעת שאשא ביטון: יוצא לנו, אנחנו מגנים על הילדים שלנו.

<קרן איוס: יש לנו אינטרס משותף.

<קרן איוס: בכייף.

יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה רבה, קרן, על הדברים.

<קרן איוס: בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: נציגה של משרד העבודה והרווחה, בבקשה, סוהיר.

<סוהיר שקור: שמי סוהיר.

<סוהיר שקור: מבחינתנו, ממשרד העבודה והרווחה, אני צריכה להתרגל עכשיו.

<סוהיר שקור: היינו כלכלה וזה לא פשוט.

יפעת שאשא ביטון: אל תתרגלו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים מה יקרה, את יודעת.

<סוהיר שקור: אבל לעת עתה חייבים להתרגל, אין ברירה.

יפעת שאשא ביטון: סתם, זה בהומור.

יפעת שאשא ביטון: שלא תהיינה אי הבנות.

<סוהיר שקור: מבחינת הנושא של הכוויות, באמת הוא מוסבר אצלנו מאד יפה.

<סוהיר שקור: הנושא מוסדר.

<סוהיר שקור: גם במעמד מתן הסמל אנחנו מאד מאד מקפידים.

<סוהיר שקור: מעון לא מקבל סמל אם אנחנו לא מקבלים אישור על התקנת וסט להגבלת טמפרטורת המים בתוך המעון.

<סוהיר שקור: אין כזה דבר.

<סוהיר שקור: במהלך השנה בפיקוח השוטף, אנחנו גם מוודאים שהמערכת תקינה.

<סוהיר שקור: מבקשים אישורים שהמערכת תקינה והיא צריכה להיבדק לפחות פעם בשנה.

<סוהיר שקור: אז זה מבחינת הגבלת טמפרטורת המים.

<סוהיר שקור: מבחינת ההנחיות, גם יש לנו הנחיות.

<סוהיר שקור: חל איסור מוחלט על הכנסת מים חמים לכיתות, במיוחד בכיתות התינוקות, איסור מוחלט.

<סוהיר שקור: אסור אפילו להכין מזון לתינוקות - - -

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות במיוחד שם ובמיוחד בכיתה של 1 עד 2 וגם של 2 עד 3.

יפעת שאשא ביטון: הם כולם באותו סל.

<סוהיר שקור: נכון, אבל תמיד הרעש הוא בתינוקות, כי צריכים להכין את המזון לתינוקות, את הבקבוקים של החלב.

<סוהיר שקור: אז אנחנו אוסרים.

<סוהיר שקור: יש הנחיות ברורות.

<סוהיר שקור: אפילו בעניין עגלת המזון, הכנסת מזון לכיתות.

<סוהיר שקור: העגלה צריכה להיות עם מעצורים, שחלילה לא תיפול.

<סוהיר שקור: גם בעניין הדוודים, אסור שהם יהיו בתוך המעון.

<סוהיר שקור: כולם מעלים אותם על הגג.

<סוהיר שקור: אנחנו מאד מקפידים ויש אכיפה ואם אנחנו מגלים, מיד מטפלים.

אורי מקלב: לא כל כך הבנתי, איך אפשר מעון בלי מים חמים?

<סוהיר שקור: מים עם הגבלת הטמפרטורה.

יפעת שאשא ביטון: יש מים חמים בהגבלת טמפרטורה.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך שזה יהיה ברתיחה, שגורמת ל - - -

<יוסף חייק: מה שהגענו להסכמה בזמנו, כשהעברנו את החוק - - -

אורי מקלב: זה סוג מיוחד של דוודים שהם מגיעים עד - - -

<יוסף חייק: לא, הדוודים נשארים עם 100 מעלות.

<יוסף חייק: הם חייבים להיות גם ב-100 מעלות, כי אחרת יהיו זיהומים במים.

<יוסף חייק: המים בנקודת היציאה עוברים ערבול לפני, על ידי מערבל מיוחד.

<יוסף חייק: פשוט ממזגים את הקרים עם החמים, כמו שיש בתמי 4 מיקס, בלי לעשות להם פרסומת, ואז יוצאים מים שהם סבירים לשתייה או לרחצה או למגע.

<יוסף חייק: לוקח 10 דקות ב-50 מעלות, ליצור כוויה מדרגה שלישית.

<יוסף חייק: לוקח שנייה ליצור ב-70 מעלות, שזה כוס תה.

<יוסף חייק: אז זה ההבדל.

<יוסף חייק: ולכן כל העסק הזה הוסדר.

<יוסף חייק: היו פה הרבה ויכוחים גם בכנסת עד שזה הוסדר סוף סוף.

<יוסף חייק: אז רק אכיפה של הדברים האלה תעזור.

אורי מקלב: ואם נקודת היציאה היא 50, אז זה לא מחטא, אז מה הועילו חכמים?

<יוסף חייק: זה לא צריך לחטא.

<יוסף חייק: אנחנו נמסים, חס וחלילה, כשמישהו חולה, הילדים שלנו חולים, אנחנו מודאגים כשהטמפרטורה שלהם מגיעה ל-40, כי 42, החלבונים שיש לנו בגוף נמסים, כולל המוח.

<יוסף חייק: אז לא צריך בעצם לעבור את ה-45 מעלות אפילו.

<יוסף חייק: עוד פעם, בשימוש, כשנכנסים למקלחת - - -

אורי מקלב: חיטוי של מוצץ שנפל על הרצפה.

<יוסף חייק: אם מחטאים אותו, את זה אפשר במים רותחים, אבל לא חייבים חיטוי.

<מירי כהן: מדברים על הברזים.

<יוסף חייק: לסטריליזציה יש מתקנים בלי מים חמים בכלל.

<יוסף חייק: אפשר במיקרו.

אורי מקלב: זה מה שקיים במעונות?

<אביטל אפל פנקס: 45 מעלות.

אורי מקלב: יש מתקני סטריליזציה?

אורי מקלב: יש הכנת מטרנה במים יותר פושרים?

אורי מקלב: זה אולי כן, מטרנה אולי כן אפשר.

<יוסף חייק: מטרנה הם לא אמורים לשתות תה רותח.

אורי מקלב: מטרנה לא, אני יודע.

<אביטל אפל פנקס: לא מדובר על הקומקומים, מדובר על הטמפרטורה של מי הברזים.

יפעת שאשא ביטון: מחטאים את המוצץ ושורפים את הילדים.

<מירי כהן: במיי ברז, לא בקומקום.

<יוסף חייק: במי ברז, לא בקומקום.

<אביטל אפל פנקס: מי הברז, מדובר על מי הברז.

<אביטל אפל פנקס: זה 45 מעלות במקומות רגישים כמו מעונות יום וגני ילדים, ו-55 מעלות בבתי מגורים חדשים.

<אביטל אפל פנקס: זה משנת 2007 ובאמת השנה האם זה נאכף.

אורי מקלב: אבל הכוויות נעשו דרך ברזים שנפתחו, או על ידי מתקנים כאלה שנפלו - - -

יפעת שאשא ביטון: שאלה חשובה.

<אביטל אפל פנקס: יש גם.

<אביטל אפל פנקס: כל מיני.

יפעת שאשא ביטון: יש מווסתים.

<יוסף חייק: מיחמי מים, בעבר - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, זו גם סוגיה שאנשים לא מודעים לה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אם את כבר מעלה, אז חשוב כן לחדד את זה ולראות איך מוציאים החוצה.

<קרן איוס: כן, לגמרי.

<קרן איוס: טיפלנו בזה.

<קרן איוס: זו סוגיה שנתקלנו בה.

יפעת שאשא ביטון: צינורות מים, נראה תמים לחלוטין.

<קרן איוס: כן, צינור שעמדו בו מים בשמש ופתחו אותו כדי להרטיב את הילדים בקיץ.

<קרן איוס: גן של 10 פעוטות, כולם הגיעו ל - - -

יפעת שאשא ביטון: הזרם הראשוני הוא מאד מאד חם.

<יוסף חייק: מיחמים זה סיפור אחר.

<יוסף חייק: מיחמים בעבר יוצרו משום מה על שלוש רגליים.

<יוסף חייק: אני לא יודע מי החליט ששלוש רגליים זה יותר יציב משטוח.

<יוסף חייק: החדשים אמורים להיות שטוחים עם סגר בטיחות לא בכוח כבידה, מה שהיה פעם.

<יוסף חייק: אני מקווה שבכל ישיבה, בית חרדי וכו', שיש מיחם, שהם יחליפו את המיחמים.

<יוסף חייק: אין צורה לאכוף את זה.

אורי מקלב: למה אתה מתייחס לחרדים, אני לא הבנתי.

<יוסף חייק: כי זה כוויות שבת.

<יוסף חייק: יש לזה מונח.

<מירי כהן: כן, יש המון.

יפעת שאשא ביטון: כן, חבר הכנסת אורי מקלב, בסקירה שבעצם עושים בנתונים - - -

<יוסף חייק: אתה נכנסת קצת באמצע.

אורי מקלב: כן, אבל מה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מגזרים שבהם יש מאפיינים שונים של פגיעות.

יפעת שאשא ביטון: בחברה החרדית אנחנו רואים שמיחמי השבת מהווים פוטנציאל לכוויה.

יפעת שאשא ביטון: דה-פקטו זה קורה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא תחושת בטן.

אורי מקלב: למי שלא יודע, שמי שלא משתמש במיחמים זה לא רק בחברה החרדית, זה החברה הדתית.

יפעת שאשא ביטון: חרדית, דתית, כן.

<יוסף חייק: לא הבחנתי בין חרדים לדתיים.

<יוסף חייק: אני לא באתי עכשיו לזה, אני באתי לדבר - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא האשמה, זה להיפך, ממקום של לתת מענים ייחודיים לכל מגזר.

יפעת שאשא ביטון: בחברה הערבית יש את ההנחיות - - -

<יוסף חייק: אז ניקח את המגזר הבדואי, שמכינים קפה עכשיו על - - -

אורי מקלב: לא רק בחרדי, לכל מי שמשתמש במיחמי מים.

<יוסף חייק: אז אני אומר המיחמים, שיהיו תקניים.

<יוסף חייק: זה הכל.

<יוסף חייק: מה שבאתי להגיד זה שמיחם צריך להיות תקני.

אורי מקלב: אנחנו נזהרים על נשמרתם מאד על נפשותיכם לא פחות מנושא של שבת.

אורי מקלב: לא פחות.

<יוסף חייק: אבל העובדה היא שנוצרה - - -

אורי מקלב: העובדה שיש פגיעות מכל מה שאנחנו עושים, יכול להיות גם ממיחם שבת וגם ממכשולים אחרים.

אורי מקלב: אנחנו דנים בוועדה המכובדת הזאת גם - - -

<יוסף חייק: אדוני, סליחה - - -

יפעת שאשא ביטון: נתנו דוגמאות גם למסעדה שאתה יושב בתמימות, באת לבלות, עוברת מלצרית מעליך או מעל הילד ונשפכת הכוס.

<יוסף חייק: אני מתנצל, אבל מבחינה מדעית, אם בדקנו את זה ובדקנו את זה, מיחמים שאינם תקניים הם גורם לכוויה, נקודה.

<יוסף חייק: אם הם יהיו תקניים, הם יעשו פחות.

<יוסף חייק: יש בעיה באכיפה של מיחמים ישנים, של מעל ל-10 שנים בבתים של חרדים או דתיים או שמחזיק מיחם.

<יוסף חייק: לפעמים גם לי יש בחגיגה של ההורים שלי מיחם גדול.

יפעת שאשא ביטון: כשמגיעים לסבתא יש שם מיחם.

<יוסף חייק: בסדר גמור.

<יוסף חייק: אז אני אומר, צריך להחליף את המיחמים האלה ואין צורה לאכוף את זה.

אורי מקלב: בכל מי שמשתמש במיחם מים.

אורי מקלב: חרדים, לא חרדים.

אורי מקלב: אני לא יודע.

אורי מקלב: החרדים לא פחות חרדים לשלומם של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, זה בכלל לא מהמקום הזה, חבר הכנסת מקלב.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

<יוסף חייק: זה לא עקרוני עכשיו.

<יוסף חייק: המטרה היא מניעה ואנחנו תוקפים את זה בכל צורה אפשרית.

<יוסף חייק: אם זה על ידי תקנון, אם זה על ידי עשייה ואם זה על ידי הקמפיין שעכשיו אנחנו מנסים להשריש פה, כדי שיפגעו פחות.

אורי מקלב: מאה אחוז.

<גלית גלעד: ועדיין צריך לשים לב שזה לאו דווקא מיחמים.

<גלית גלעד: זה הרבה דברים יותר פשוטים, חבר הכנסת מקלב.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<גלית גלעד: יש סיפור אמיתי מלפני חודשיים, היא החזיקה את התינוקת, היא החזיקה את כוס התה והיא רקדה איתה.

<גלית גלעד: היא רקדה איתה, כי היא אוהבת את התינוקת שלה וזה מה שקרה והם הגיעו אליו.

<גלית גלעד: מאד פשוט.

<גלית גלעד: כוס תה.

<גלית גלעד: גוף קטן, נסגר הסיפור.

<יוסף חייק: סבתא עם חמין, שהילד טיפס ושני הילדים שלה סיימו בתוך שיר החמין.

<יוסף חייק: שניים.

יפעת שאשא ביטון: ממש עמי ותמי.

<נורית מייקלסון: יש לי שאלה לגבי המעונות.

<נורית מייקלסון: בימי היערכות, מעבר לכל האוכל והחימום, אתם מדברים גם על כוסות הקפה של הצוות?

<נורית מייקלסון: כי אם תסתכלו בתמונה הזאת, זאת תמונה שאני צילמתי אותה, של תינוק בן שנה ועשרה חודשים שהיה במעון תקני והכל.

יפעת שאשא ביטון: כן, בזה פתחנו.

יפעת שאשא ביטון: באותן כוסות שנכנסים איתן.

<נורית מייקלסון: ועם הכוס קפה.

<קרן איוס: אני מכירה את המקרה וגם מכירה את ההתנהלות בשוטף.

<קרן איוס: אני יכולה להקריא לכם את הנהלים מתוך הנהלים, להעלות את הקובץ.

<קרן איוס: זה מופיע שם.

<קרן איוס: זה בדרגת חובה.

<קרן איוס: זה אפילו לא בדרגת רשות.

<קרן איוס: הבעיה היא שבשוטף, אם לא מתקיים רענון לנהלים או סוג של – גם לא אכיפה - ביקור, פיקוח, מישהו שייכנס ויעשה לזה איזו שהיא תזכורת - - -

יפעת שאשא ביטון: מעקב.

<קרן איוס: או מעקב.

<קרן איוס: זה הולך.

<קרן איוס: זה שיטת מצליח.

<קרן איוס: את יודעת פעם אחת הלך לי טוב, פעם שנייה הלך לי פה טוב ויש לי כנראה איזו פינה שהיא פינת מזל, ששם הכוס יכולה לעמוד.

<קרן איוס: עד ש-.

<קרן איוס: אז לכן אני אומרת, בואו תעזרו לנו להיכנס לתוך לו"ז מסודר, שאנחנו נעלה את זה יחד עם הקמפיינים, לפני הקמפיינים, אחרי הקמפיינים.

<קרן איוס: שיישאר בתודעה, ככה, עם הדברים המזעזעים, שאולי זה מה שיעשה את הדברים יותר חזקים.

<קרן איוס: ואנחנו נעשה השתדלות.

יפעת שאשא ביטון: איפה סוהיר, יצאה?

יפעת שאשא ביטון: רציתי לשאול אותה משהו.

<קריאה: היא תיכף תחזור.

יפעת שאשא ביטון: רציתי לשאול אותה עוד כמה דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני אחכה לה שהיא תחזור.

יפעת שאשא ביטון: אבל כן, אני מסכימה קרן, הסיפור הוא באמת של מעקב ואכיפה, אפילו ברמות של שימועים.

יפעת שאשא ביטון: המטפלות צריכות להבין שזה ייהרג ובל יעבור, נקודה וככה בעצם להתייחס לזה.

<קרן איוס: תשמעו, הגן הזה שלנו, זה שהמטפלת שם נאסרה, זה היה תקדים.

<קרן איוס: ממש כאילו הוכחה שם רשלנות מעל לכל ספק.

<קרן איוס: אבל אפילו החוק לא אפשר יותר ממה שהיא קיבלה ואז ההורים גם תבעו אזרחית וגם קיבלו איזה שהוא פיצוי כספי.

<קרן איוס: אבל לילדה, ששפכה עליה את הפיילה מפה עד פה, שהכניסו לה צינור לנשום, כי כל מערכת הנשימה שלה פשוט נעלמה בשנייה, זה כבר לא יעזור.

<קרן איוס: אז אני אומרת, הדברים צריכים ללכת בהלימה.

<קרן איוס: קשה מאד גם מול הורים, אני אומרת לך.

<קרן איוס: זה משהו שאי אפשר להעניש מישהו פעמיים.

<קרן איוס: כשהילד שלך נכנס למצב כזה, כשאתה הגורם, זה עונש מספיק, אבל לפחות במערך הציבורי - - -

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא מניעה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים להעניש אף אחד, אנחנו רוצים למנוע.

יפעת שאשא ביטון: למנוע.

<קרן איוס: לא, לא, הוא מניעה, אבל צריך גם לקחת אפילו את התקדימים, אולי זה יעזור.

<קרן איוס: כי מטפלת ששמה את כוס הקפה - בחלום היא חושבת שחלילה היא יכולה לשבת על זה 18 חודשים.

<קרן איוס: היא בכלל לא שם.

יפעת שאשא ביטון: כן, נכון.

<נורית מייקלסון: צריכה להיות מודעות לזה.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה הסיפור, מודעות.

<נורית מייקלסון: ברוב התגובות בפסייבוק ההורים אמרו שזה לא יתכן, שעשו אילוסטרציה ועם כוס קפה זה לא יכול להיות.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי שכן.

<יוסף חייק: יש רק נתון לדעת, שבארצות הברית, על ידי תכניות מניעה הורידו 50% מכלל הנפגעים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב.

<יוסף חייק: 50%.

<יוסף חייק: זה לא מדובר באחוז או שניים.

<יוסף חייק: זה לא לסרטן, זה 50% מכלל הנפגעים וזה הרבה מאד.

יפעת שאשא ביטון: מודעות, מודעות, מודעות.

יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות ולפמפם את זה כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: סוהיר, יש ל י שאלה/בקשה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שגם אתם תפנו למשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שגם אתם תבקשו את העלונים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שגם משרד הרווחה, אם צריך אפילו, ישתתף בעצם בכל הנושא של השכפול של זה, של ההפצה של זה.

יפעת שאשא ביטון: חייבת להיות פה התגייסות של כולם, כדי שאנחנו נגיע לכל הורה והורה וגם כמובן לכל מטפלת ומטפלת, כי זאת הדרך.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור של המודעות והסיפור של ההפצה וההסברה והכל.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת את ההירתמות שלכם.

<סוהיר שקור: נשמח לקבל את החומרים ואנחנו נפיץ את זה אותם במעונות.

יפעת שאשא ביטון: בכל המעונות.

<סוהיר שקור: בשמחה רבה וגם נעלה אותם לאתר שלנו.

יפעת שאשא ביטון: ולרענן את הנהלים ולהסביר שיהיה פיקוח ולהסביר את החשיבות.

<קרן איוס: אפשר לבקש גם משהו ממד"א, בנוגע לקורסי עזרה ראשונה שמועברים לצוותי חינוך?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<קרן איוס: יש איזו שהיא חלוקה בתוך ההדרכה שחלקה לא מאוזנת.

<קרן איוס: זאת אומרת שנותנים דגש לדברים מסוימים שהם כבר פחות ופחות שכיחים, אנחנו פחות ופחות רואים אותם.

<קרן איוס: ואולי כדאי לתת נניח יותר דגש בתוך ההדרכה לעניין כזה שאם קורה – איך מטפלים, מה עושים, או להרים את זה לרף מודעות גבוה.

<קרן איוס: אנחנו נשמח.

יפעת שאשא ביטון: לגיטימי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<אלי יפה: כן, בהחלט.

<אלי יפה: אגב, אנחנו בודקים ואנחנו גם יושבים עם משרד הבריאות על תכניות של קורסים.

<אלי יפה: שוב, צריך לזכור, יש דברים שהם נדירים, אבל הם קטסטרופליים ויש דברים שהם יותר שכיחים והם פחות בעייתיים.

<אלי יפה: אז האיזון הזה חייב להישמר בקורסים.

<קרן איוס: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך.

<צ'ריל קמפר קוצ': אז שלום לכולם, שמי צ'ריל ואני מייצגת את הקדם יסודי.

<צ'ריל קמפר קוצ': אנחנו מטפלים בעיקר באוכלוסיות של גיל 3 עד גיל 6, האוכלוסיות שמגיעות לגני הילדים שהם בפיקוח של משרד החינוך.

<צ'ריל קמפר קוצ': אני רוצה לספר על כמה עקרונות שלך עבודה שמובילים בעצם את העשייה שלנו.

<צ'ריל קמפר קוצ': קודם כל יש נהלים מאד ברורים שקשורים לכל הנושא של בטיחות בכלל בגני הילדים ושל מניעת כוויות ספציפית, כאשר מי שמובילה את המהלך של עליית המודעות, של ההתנהגות שאנחנו רוצים שתהיה בתוך הגן, זה מנהלת הגן.

<צ'ריל קמפר קוצ': כלומר, מנהלת הגן, מעבר לכל העשייה החינוכית שהיא מקדמת בגן, היא גם מקדמת התנהגות מונעת אצל הילדים, בכל מיני תחומים.

<צ'ריל קמפר קוצ': אם אנחנו מדברים על ילד שלא יקפוץ מגובה גבוה, גם זה פעילות מונעת; ואם אנחנו מדברים על נושא של כוויות.

<צ'ריל קמפר קוצ': בגן הילדים בגדול לא מבשלים, אין מטבח.

<צ'ריל קמפר קוצ': כלומר חשוב לי לציין את הדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שואפים שיהיה.

יפעת שאשא ביטון: טוב, זה נושא לדיון אחר.

<צ'ריל קמפר קוצ': בסדר, זה דיון אחר, אבל כרגע - - -

יפעת שאשא ביטון: שכבר מי שנותן הזנה, שיעשו את זה מסודר.

יפעת שאשא ביטון: או בגנים, או במקומות מרוכזים, לא כמו היום.

יפעת שאשא ביטון: היום ההזנה היא קטסטרופאלית.

יפעת שאשא ביטון: זה נושא אחר.

<צ'ריל קמפר קוצ': טוב, זה סיפור אחר.

<צ'ריל קמפר קוצ': אבל בכל מקרה, אם יש מתקני מים, אז יש נהלים מאד ברורים, שהם צריכים להיות עם נוצרה לסגירה.

<צ'ריל קמפר קוצ': אם יש קנקנן לחימום חמים, אז זה במקום גבוה.

<צ'ריל קמפר קוצ': כניסה של ילדים לאזור המטבח היא רק בליווי של מבוגר.

<צ'ריל קמפר קוצ': כלומר יש כל מיני נהלים מאד מאד ברורים לגבי הנושא הזה, כאשר גננות וסייעות בתחילת כל שנת לימודים עוברות יום רענון של נהלים של בטיחות, יחד עם הפיקוח והרשויות המקומיות שמארגנים את זה.

<צ'ריל קמפר קוצ': ובנוסף לכך יש את החובה לקורס עזרה ראשונה לרענון כל 3 שנים ולקורס מגיש עזרה ראשונה – גם לסייעות וגם לגננות.

<צ'ריל קמפר קוצ': כך שאנחנו מנסים שמבחינת הידע, המודעות, הנהלים, תהיה מעטפת מספיק טובה.

יפעת שאשא ביטון: מי אוכף את זה, שגננות לא ישתו בקרבת הילדים?

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו מכירים, את יודעת, את הפוזה הזאת של לבוא עם כוס הקפה עכשיו, לשבת ולשחק עם הילדים בלוחות המשחק, והכוס נמצאת כאן.

<צ'ריל קמפר קוצ': אז תראי, בגדול אין כוסות על יד הלוח.

<צ'ריל קמפר קוצ': כלומר זו ההנחיה.

<צ'ריל קמפר קוצ': אני לא יכולה להגיד לך בדיוק איך אוכפים.

<צ'ריל קמפר קוצ': ברור שאם יש ביקורים סדירים, והיום יש סולם דמויות שנכנסות לגני הילדים.

<צ'ריל קמפר קוצ': בדרך כלל אם המפקחת מבקרת, יש גננת מובילה, יש מדריכות פדגוגיות שנכנסות לגני הילדים.

<צ'ריל קמפר קוצ': זה דמויות שאנחנו מנסים שבכל הנהלים האלה הן תהיינה בקיאות, כדי שהן תוכלנה גם להנחות ולהעיר את תשומת הלב של האנשים.

<צ'ריל קמפר קוצ': מבחינת הסייעות, הרשות המקומית אחראית בעצם על ההכשרות שלהן ועל המעקב וגם על הפיקוח על העבודה שלהן; אבל ללא ספק, פעילות הסברתית רק יכולה להוסיף.

<צ'ריל קמפר קוצ': אני מאד מסכימה שפה הנושא של ההסברה וההסברה מול ההורים, היא מאד מאד משמעותית ומאד חשובה.

<צ'ריל קמפר קוצ': כי יכול להיות שבמסגרת הגן – ובדיוק אני דיברתי עם אביטל על זה – טפו, טפו, אין הרבה תאונות בתוך גן הילדים בתחום הזה.

<צ'ריל קמפר קוצ': הבעיה המרכזית היא בבתים, היא לא במסגרות החינוך.

<צ'ריל קמפר קוצ': במסגרות החינוך כמעט ואין ואנחנו צריכים לראות ולחשוב ברמה הארצית איך עוזרים מול ההורים, לא רק בנושא של כוויות.

יפעת שאשא ביטון: מתגייסים גם לקמפיין, לוקחים את החומרים, מפיצים אותם בגן.

<צ'ריל קמפר קוצ': נכו, נכון.

יפעת שאשא ביטון: בשיחות הורים, כשההורים מגיעים במרוכז, אז לדבר איתם על זה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לטפטף כל הזמן, גם אם זה נראה לא קשור ולא רלבנטי וזה, צריך לזכור שזה רלבנטי לכל זמן בשגרה.

<צ'ריל קמפר קוצ': בהחלט כן.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת, הדברים בסוף מחלחלים.

יפעת שאשא ביטון: הם יכולים גם לעשות ככה ולצקצק וזה, אבל בסוף הדברים מחלחלים, אם אנחנו רק נקפיד ונהיה נחושים בהסברה הזו.

<צ'ריל קמפר קוצ': אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה צ'ריל.

<אורה יעקב: אם אני רק יכולה להוסיף.

<אורה יעקב: אני דווקא בחלק השני של העבודה במשרד החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: אורה, נכון?

<אורה יעקב: אורה, כן.

<אורה יעקב: אני מסתובבת הרבה בגני ילדים ולהפתעתי ולשמחתי ההנחיות בעניין הזה היו מאד ברורות.

<אורה יעקב: גננות לא מסתובבות עם כוס תה.

<אורה יעקב: הן מודעות לזה.

<אורה יעקב: אני אומרת את זה מההיבט, לא רק בגלל שצ'ריל לידי ולא בגלל שאני במשרד החינוך, אלא במסגרת שאני מסתובבת בגני הילדים זה מאד בולט.

<אורה יעקב: ההיבטים של הבטיחות מאד שם.

<אורה יעקב: נמשיך לענייננו.

<אורה יעקב: אני דווקא הייתי רוצה לחדד את הנושא הזה של מעורבות הורים ושיתוף הורים.

<אורה יעקב: המשרד מוביל והיום יש פורום ועדי הורים יישוביים, שהוא מכיל כ-150 יישובים, ערים גדולות ויישובים קטנים.

<אורה יעקב: זה כבר לא נקרא - -

<תמי ברנע: הם הוזמנו לישיבה ולא הגיעו.

<אורה יעקב: סליחה?

<תמי ברנע: הוזמנו לישיבה ולא הגיעו.

<אורה יעקב: אוקיי.

<אורה יעקב: אז אני איתם בקשר, כי כל הנושא של בטיחות בכלל, מהרגע שנכנסתי לתפקיד, שאין לי שנה בו, מערב אותי ישירות עם הורים; וכבר ישבנו איתם בישיבה אחת.

<אורה יעקב: והיום, כשאני יושבת פה, הראש שלי מגלגל מה אני הולכת לעשות, גלית, בשבוע הבטיחות במאי.

<אורה יעקב: ברמה האישית והמקצועית, אני לא אוהבת את השבוע ואת הימים.

<אורה יעקב: אני רוצה שגרת בטיחות.

<אורה יעקב: זו השאיפה שלי.

<אורה יעקב: שגרת בטיחות - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה מה שצריך להיות.

<אורה יעקב: שגרת בטיחות בבית הספר זה יותר קל להשיג.

<אורה יעקב: שגרת בטיחות בבית – אז אני אספר לכם על מהלך שאני מקווה שאני ארחיב אותו.

<אורה יעקב: אני חייבת גם לפעול לפי נתונים.

<אורה יעקב: הנתונים אמרו לנו שבבתי הספר עיקר פגיעות הילדים – וכאילו אני יוצאת עכשיו מכוויות – כי אין לנו כמעט התמודדות כזו ואת הנושא הזה שהעלית לגבי בית ספר, אני ממש מבקשת לדעת.

<אורה יעקב: כי זה ממש דבר שאנחנו לא מעבירים לסדר היום.

<אורה יעקב: מורים למדעים כועסים על המערכת, שלא נותנים להם לעשות איזה שהוא ניסוי הכי פשוט בתוך הכיתה.

<אורה יעקב: אז לשמוע שמביאים גזיות?

<אורה יעקב: זה קצת - - -

<יוסף חייק: אני לא יודע אם בסוף היו גזיות.

<יוסף חייק: הבת שלי פשוט לא הלכה אותו יום, זה הכל.

יפעת שאשא ביטון: יש.

יפעת שאשא ביטון: גם לך אני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: יש גזיות בבתי הספר בחלק מהמקרים ובטיולים השנתיים אסור להדליק אש, אבל אומרים לילדים לסחוב בתיק, להביא גזיות, כן.

יפעת שאשא ביטון: אז בואי, יש במערכת מסרים כפולים.

יפעת שאשא ביטון: יצא לנו לדבר על זה בעוד דיון, אבל בואי.

יפעת שאשא ביטון: את מדברת על מהלך שעשיתם?

<אורה יעקב: אני מדברת על מהלך שכל הזמן עומד לפני וזה הנושא של שיתוף ומעורבות הורים.

<אורה יעקב: אז זה מתחיל בכל מיני דרגים.

<אורה יעקב: ואז אמרתי אוקיי, יש לי את שבוע הבטיחות שאנחנו נקיים אותו במאי וזו תהיה השנה השנייה, בשעה טובה, במשרד החינוך.

<אורה יעקב: הכנתי שיעור מקוון דרך האקדמיה ברשת של המשרד, שבו כל תלמידי כיתות ד' עד ו', יהיו בשיעור מקוון.

<אורה יעקב: ומה הנושא בשיעור המקוון?

<אורה יעקב: על פי הנתונים שיש לנו, ילדים נפגעים בהפסקות מקום ראשון, מקום שני איפה?

<אורה יעקב: נחשו?

<קריאה: בספורט.

<אורה יעקב: בכיתה.

<אורה יעקב: למה בכיתה?

<אורה יעקב: צפוף.

<אורה יעקב: צפוף, דוחפים, עושים כל מיני.

<אורה יעקב: אז השיעור המקוון הוא בכיתה.

<אורה יעקב: אמרתי אוקיי, אבל זה לא יכול להיגמר אצלי כך.

<אורה יעקב: אז אוקיי, הכנו שיעור מקוון לבית.

<אורה יעקב: כלומר להורים ולילדים.

<אורה יעקב: אז אני מסכימה איתך שזה לא ייגע בכל האוכלוסייה - - -

<קרן איוס: את רוצה שאני אפתיע אותך?

<קרן איוס: אני שמעתי שבבתי ספר בחורף, מאפשרים לילדים להביא את המנה החמה ולקבל מים רותחים בחדר המורים כדי לאכול ארוחת צהריים.

<קרן איוס: זה הפיל אותי מהרגליים.

<אורה יעקב: אלף שלא יפיל אותך מהרגליים.

<קרן איוס: אני אומרת ברמה האישית, שאלה דברים ששומעים אותם ו - - -

<אורה יעקב: אז אני רוצה להגיד משהו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואי ניתן לה להתייחס.

<אורה יעקב: אנחנו רוצים לגדל ילדים שעושים ומעזים גם לעשות דברים.

<אורה יעקב: וברגע שאתה עוטף מדי, אתה הופך ילדים – ואל תתני לי להשתמש במושגים שאני לא רוצה להשתמש.

<אורה יעקב: כלומר, אתה צריך לחזק.

<אורה יעקב: אני רוצה להגיד לך - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה בסתירה.

<אורה יעקב: יפעת, זה לא בסתירה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, אנחנו יכולים לתת להם.

יפעת שאשא ביטון: גם אני רוצה לאפשר לילדים שלנו הכל, אבל לאפשר להם את זה בסביבה בטוחה.

<אורה יעקב: נכון.

יפעת שאשא ביטון: את רואה ילדים רצים שם במסדרונות עם מנה חמה?

<אורה יעקב: אין ויכוח.

<אורה יעקב: אני לא מדברת על זה.

<אורה יעקב: אנחנו נבדוק את הדברים האלה, אבל אני למשל, בניגוד אלייך, חונכתי בבית מגיל מאד צעיר, מאד מאד צעיר, לבשל, להכין את הכל.

<אורה יעקב: קיבלתי את כל האזהרה.

<אורה יעקב: אף פעם לא נכוויתי.

<אורה יעקב: אני מושבניקית, גדלתי עם עכברים.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, המודלינג שאני קיבלתי, אין זהירה ממני.

<אורה יעקב: אז בסדר, גם אני.

יפעת שאשא ביטון: ואני עושה הכל.

<אורה יעקב: אז אני אומרת שוב, נחשפתי.

<אורה יעקב: זה מאד תלוי בהורה ואני מחזירה את הנושא לעניין של ההורים.

<אורה יעקב: נכון שבמערכת החינוך אנחנו צריכים לבצע עוד הרבה מאד מהלכים לחזק ולהרחיב את המודעות.

<קרן איוס: במערכת יש לנו אחריות יתרה

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא באותה רמת שיח, חברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם לא ביקשנו מההורים פה לא לשתות תה.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו גם לא ביקשנו לא לחמם מיחמים בשבת.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו לא ביקשנו לא ללכת למסעדות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסך הכל אמרנו תעשו את הכל, אבל תעשו את זה תוך שאתם שומרים על כללי בטיחות.

יפעת שאשא ביטון: ותדליקו מדורות ותעשו כל מה שאתם רוצים, אבל תשמרו על סביבה בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: אז היא לא אמרה אל תביאו מנות חמות, אבל אם יש קונסטלציה כזו, צריך לארגן אותה.

<אורה יעקב: אני מזדהה לחלוטין עם הדברים שקרן אומרת.

<אורה יעקב: אני מחדדת את הדיון ואני אומרת שאנחנו צריכים להקפיד באמירות, באזהרות שלנו.

<אורה יעקב: וזה כל הזמן מחזיר אותי לבית.

<אורה יעקב: למשפחה.

<קרן איוס: לא, לא.

<קרן איוס: קשה לי עם זה.

<קרן איוס: במערכת יש לנו אחריות יתרה.

<אורה יעקב: קרן, שנייה.

<קרן איוס: במערכת יש לנו אחריות יתרה, כי נכנסת שם אחריות פלילית.

<אורה יעקב: אני לא באה אלייך בטענות, יקרה.

<קרן איוס: להורה לא יבואו באותה טענה כמו שיבואו למחנכת או למנהלת בית ספר או למורה, שהייתה אחראית תורנית בהפסקה הזאת, שאותו ילד הלך עם זה בשיא הזהירות, כי אמא שלו הזהירה אותו שהוא ייזהר, אבל ילד אחר שרץ ב-200 קמ"ש לא ראה אותו וזה עף על שלושה ילדים בדרך.

<קרן איוס: קשה לי עם זה.

<אורה יעקב: אוקיי, אני לא באה עכשיו להגן על כל זה.

<אורה יעקב: אני מבינה את מה שאת אומרת ואני גם מאד מזדהה עם הדברים שאת אומרת.

<קרן איוס: חייבים להיות נהלים בתוך מערכת.

<אורה יעקב: נהלים יש, אבל בין הנוהל לבין מה שקורה בפועל יש פער, ופה אנחנו רוצים לעשות - - -

יפעת שאשא ביטון: נו, אז אנחנו רוצים לצמצם את זה.

<אורה יעקב: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אז בשביל מה יש נהלים אם אנחנו לא אוכפים אותם?

<קריאה: אפשר לבטל אותם.

<אורה יעקב: ישבתי עם הפורום.

<אורה יעקב: לגבי הנושא של הכוויות הם מוכנים לשתף פעולה.

<אורה יעקב: שלחנו וזה נשלח אליהם לאלפי בתים.

<אורה יעקב: מכתב מהמערכת, שזה היה בשיתוף עם ארגון בטרם ולאור הפגישה שישבנו גם אצל מירי.

<אורה יעקב: כבר שנה שעברה כבר לקחנו את יוסי להרצאה ומורים יושבים ומקשיבים להרצאה שלו.

<אורה יעקב: אנחנו עם מערכת מאד גדולה.

<אורה יעקב: אין לי ויכוח ואפילו עכשיו, בזמן שאנחנו יושבים, אמרתי רגע, אולי על כל שבוע שאנחנו הולכים לעשות, אולי זה הדבר, הנושא היחידי שאנחנו נטפל בו.

<אורה יעקב: כלומר נעשה את זה בצורה אחרת לגמרי ונטפל בנושא אחד.

<אורה יעקב: ואני אגיד לכם מה עורר לי הנושא עכשיו, כשאנחנו מדברים על כוויות וזו לא פעם ראשונה שאני שומעת.

<אורה יעקב: את יוסי אני שומעת מספר פעמים וגם בישיבה שהייתה לנו.

<אורה יעקב: יש לנו התנהלות שלנו כולנו כבני אדם, להתנהל לא תמיד בזהירות.

<אורה יעקב: ואנשים טובים וחכמים ורציניים, כולנו קורה לנו כאלה ואחרת.

<אורה יעקב: כשאתה מגביר את המודעות של האדם, זה כבר משהו שאנחנו רוצים לעשות את עם הילדים.

<אורה יעקב: זה מה שאנחנו אמונים.

<אורה יעקב: ניפגש עכשיו עם פורום וועדי הורים יישוביים.

<אורה יעקב: הם זימנו אותנו לפגישה.

<אורה יעקב: הם מוכנים לתת יד.

<אורה יעקב: ואם נירתם, ואני יודעת שיוסי ייתן יד וגם נורית ומירי, אז יכול להיות שאנחנו פשוט נוביל.

<אורה יעקב: כלומר, זה לא יהיה על שבוע אחד, אלא אנחנו רוצים לנהל את זה כשגרה.

<אורה יעקב: יכול להיות שניקח את הנושא הכוויות.

<נורית מייקלסון: שאלה.

<נורית מייקלסון: את אמרת שבנושא המקוון – אתם לא לוקחים את נושא הכוויות, כי אין כוויות בבית ספר.

<נורית מייקלסון: אבל 80% מהכוויות בילדים הם בבתים.

<נורית מייקלסון: ומי שנמצא בבית זה הילדים והאחים הגדולים ובני הדודים והשכנים.

<מירי כהן: נכון, הילדים, נכון.

<נורית מייקלסון: אז כן יש מקום לעשות שיעור מקוון דווקא לילדים.

<מירי כהן: כן, בהחלט, בהחלט.

<אורה יעקב: זה מה שאנחנו עושים.

<אורה יעקב: אנחנו עושים שיעור מקוון בתוך הכיתה.

<נורית מייקלסון: לילדים, לא למורים ולצוות, אלא לילדים עצמם.

<אורה יעקב: לילדים.

<אורה יעקב: זה לילדים ולהורים עם הילדים.

<אורה יעקב: אחרי השיעור הזה, אחרי יומיים, הם אחרי הצהריים מול המחשב.

<אורה יעקב: אבל אנחנו לא מגיעים פה.

<אורה יעקב: יש מספיק אוכלוסייה שלא מתקרבת למחשב ושאחוז הפגיעות בה – אם אנחנו מדברים על האוכלוסייה בחברה הערבית ואם אנחנו מדברים על - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל דיברנו על זה, שלכל מגזר תהיה ההתייחסות הייחודית.

<אורה יעקב: אנחנו מנסים להתאים, אבל עדיין לעשות דברים חתך הכללי.

<מירי כהן: אורה, סליחה.

<מירי כהן: אמרנו ונאמר כאן וזה ברור לכולם שהילדים הם סוכני שינוי.

<מירי כהן: גם הילדים הגדולים, גם הילדים הקטנים אל ההורים שלהם.

<מירי כהן: כהצעה, תחשבו לעשות, כלומר בשבוע הזה או בכלל, שהילדים יהיו סוכני שינוי ויבדקו את הבטיחות בתוך הבית.

<מירי כהן: לעשות אפילו איזה שהוא שיעור, לתת להם מטלה, משימה לעשות עם ההורים, לעשות מיפוי של הסכנות בבית ואיך מטפלים בהן.

<מירי כהן: כלומר להפעיל אותם.

<אורה יעקב: אנחנו עושים את זה.

<אורה יעקב: יש לנו.

<אורה יעקב: השיעור כבר מוכן.

<מירי כהן: לא רק הסברה, אלא גם להפעיל אותם.

<אורה יעקב: מקוון עם הפעלה.

<מירי כהן: בסדר.

<אורה יעקב: וכשאני אומרת שיעור מקוון, אני מתכוונת שתהיה הפעלה.

<מירי כהן: הפעלה של הילדים עם ההורים.

<אורה יעקב: הפעלה של הילדים.

<אורה יעקב: אנחנו מתמקדים במטבח ואנחנו אומרים להם, אוקיי, אחרי שעשיתם את הפעילות במטבח, תבדקו במקומות אחרים.

<אורה יעקב: אבל השגרות של המשרד, וזה לא בתקופה שלי רק, השגרות של המשרד באופן קבוע, באגף זה"ב בוודאות, נושא של פורים, חנוכה, ל"ג בעומר, שוטף.

<אורה יעקב: כל הנושא הזה של איך להתמודד.

<אורה יעקב: אש זה גם כוויה.

<אורה יעקב: אז הנושא הזה של מים, אני חושבת שכדאי שנחדד אותו ב - - -

<מירי כהן: אנחנו נשב על זה בתכנית עצמה.

<מירי כהן: זה מאד חשוב.

<נורית מייקלסון: שאלה.

<נורית מייקלסון: מה שאנחנו עשינו השבוע, אני אישית הלכתי לבתי ספר, שאלתי איזה בית ספר רוצה שיבואו וירצו לו על כוויות.

<נורית מייקלסון: המון בתי ספר רצו.

<נורית מייקלסון: אחיות מתנדבות מתל השומר.

<נורית מייקלסון: איחוד הצלה גם הסכימו, לקחו חלק בזה.

<נורית מייקלסון: זה ברגעים אלה, ואני הבוקר הייתי וכל השבוע הולכת ומרצה בבתי ספר.

<נורית מייקלסון: למה ששנה הבאה בשבוע המודעות, לא יבואו נציגים ממד"א, מאיחוד הצלה, אחיות - - -

יפעת שאשא ביטון: המורים, נכון.

<נורית מייקלסון: יבואו ויתנו - - -

<אלי יפה: נותנים כל השנה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אפשר גם מורים.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לקחת צוותים חינוכיים שיהיו שגרירים ויעשו את זה.

<נורית מייקלסון: בשנה שמגיע פרמדיק ממד"א, מאיחוד הצלה או - - -

<אלי יפה: הולכים כל השנה.

<נורית מייקלסון: עם מדים, ומסבירים ומספרים על כוויה, זה שונה.

<אורה יעקב: אבל זה לא חדש, עושים את זה שנים.

יפעת שאשא ביטון: מה עושים שנים?

יפעת שאשא ביטון: עושים בנושא כוויות?

<אלי יפה: עושים את זה כל הזמן.

<אלי יפה: כל הזמן.

<אורה יעקב: זה קיים.

<אורה יעקב: אני רוצה להגיד - - -

<יוסף חייק: כוויות אתם מעלים?

<אלי יפה: בטח.

<אורה יעקב: את הדברים שאנחנו לא נוגעים בהם.

<אלי יפה: אפליקציה.

<אלי יפה: כמעט כל ילד היום מוריד אפליקציה מה עושים בעזרה ראשונה.

<אלי יפה: סליחה, לא נעים לי, הם לומדים בשירותים איך לטפל.

<אלי יפה: זאת אומרת אנחנו עשינו להם משחקים, כל מיני.

<אלי יפה: אין שום בעיה.

<אלי יפה: אני לא רוצה פה פשוט לעשות לאפליקציה - - -

<נורית מייקלסון: יש אפליקציה, אבל לבוא פיזית.

<אלי יפה: באים כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: טוב, תיכף אנחנו צריכים לסיים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה לשמוע התייחסות מצד מכבי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נספיק להראות את הסרטון, אבל תספר עליו.

<יוסף חייק: תראה תוך כדי דיבור.

יפעת שאשא ביטון: כן, בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את ההמלצה.

<אחמד גבן: בכל מקרה, אני הוקפצתי אתמול מטעם מכבי וקפצתי, לא היססתי ולא חשבתי פעמיים.

<אחמד גבן: שמי אחמד גבן, אני מרפא בעיסוק במכבי שירותי בריאות, מחוז צפון.

<אחמד גבן: אני מייצג פה את כלל מכבי בנושא.

<אחמד גבן: מכבי שנה שעברה עשתה כנס של קידום בריאות הילד, שהסרטון הזה הוצג בכנס.

<אחמד גבן: נציגים – אחות שהיא מטפלת בילד אחרי כוויה.

<אחמד גבן: מכבי, בין הארגונים הראשונים, אני חושב שהם היחידים שמילאו מסד נתונים, בדומה לארגון בטרם, שמרכז את כל הנתונים עבור היפגעות ילדים שמופנים למרפאות מכבי, מוקדים, מרפאות מכבי ורופאי ילדי, שאנחנו מרכזים את כל הנושא של היפגעויות.

<אחמד גבן: בשנת 2016 היה לנו קרוב ל-23,000 מקרי היפגעות ילדים, שאחרי כל תיעוד כזה האחות או הרופא נותנים הדרכה והסברה איך למנוע את המקרה הבא.

<אחמד גבן: מתוכם 5% היו כוויות – כ-1,150 מקרים של כוויות.

<אחמד גבן: בעבודה שלי במכבי – ופרופסור חייק יסכים איתי – אנחנו מרפאים בעיסוק מלווים לאורך הדרך, אחרי השיקום של כוויות וצלקות, בין אם זה חליפות לחץ, בין אם זה סיליקונים.

<אחמד גבן: אישית במכון בגרנד קניון אני מלווה את רוב מטופלי הכוויות.

<אחמד גבן: בחלק האחרון של הסרטון, אני בדיוק סיפרתי שבאותו שבוע שצילמנו את הסרטון, טיפלתי ב-6 ילדים מגיל 1 עד 3 פחות או יותר, ביום אחד.

<אחמד גבן: ראיתי שישה ילדים עם כוויות נרחבות, שהם באים יותר מרמב"ם, אבל גם מתל השומר אנחנו מקבלים, ולצערי הרב זה מאד מאד מאד קשה לילדים ולהורים ולכל המטפלים.

<אחמד גבן: בנושא של מניעה בקהילה, מכבי מפעילה מזה כמה שנים פרויקט שנקרא בטיחות בראש, שכל שנה אנחנו עושים סיכום שנה של בטיחות בראש וארגון בטרם תמיד פותחים את היום הזה, שאנחנו מגיעים לבתי הספר ועושים שלושה שיעורים לכיתות א' או ב' או גם א' ו-ב'.

<אחמד גבן: מחלקים לכל ילד חוברת שמגיעה הביתה גם, כולל משימות להורים, בנושאי בטיחות.

<אחמד גבן: יש כמה דברים על עניין של כוויות, בין אם זה כוויות ממים חמים בדוודים, בין אם זה כוויות במטבח.

<אחמד גבן: יש שיעור שלם - - -

<גלית גלעד: זה רק במגזר הערבי?

<אחמד גבן: לא, לא.

<אחמד גבן: מצאתי רק בערבית, אבל זה גם במגזר הערבי וגם - - -

<יוסף חייק: יש לכם בעיה לפתוח את זה לכל הקופות, בתור בלעדיות?

<יוסף חייק: כי הרי שם מתחיל הבלגן.

<אחמד גבן: מכבי קודם נותנת את זה לבתי ספר, זה לקהילה.

<יוסף חייק: מצוין.

<יוסף חייק: אז אני שואל, תהיה לכם בעיה?

<יוסף חייק: יתנו לכם, אני לא יכול להצהיר בשם, אבל שיתנו לכם את הקרדיט ולהפיץ.

<יוסף חייק: אם זה עובד, בוודאי ש - - -

<אחמד גבן: אני בטוח שמכבי תשמח להרים את הכפפה.

<מירי כהן: נבדוק את זה.

<אחמד גבן: אני באופן אישי - - -

<יוסף חייק: לבדוק שזה עובד ולהשתמש במה שקיים, כדי שלא ימציאו את הגלגל מחדש.

<מירי כהן: ברור.

<גלית גלעד: זה על כלל ההיפגעויות או רק כוויות?

<אחמד גבן: זה בכלל ההיפגעויות, כולל התייחסויות לכוויות.

<נורית מייקלסון: בסדר, אבל צריך לבדוק את זה.

<יוסף חייק: אז אמרתי, צריך לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה.

יפעת שאשא ביטון: את הקמפיין שמועלה כאן, אתם תסכימו לשדר במסכים שלכם בקופות?

<אחמד גבן: אני יכול לקחת את זה.

<אחמד גבן: המסכים של מכבי מציגים פרסומות רק של מכבי ולא פרסומות מסחריות.

יפעת שאשא ביטון: מצוין, אז זו פלטפורמה מצוינת.

<אחמד גבן: אני לא חושב שתהיה שום בעיה, אבל בתור נציג מכבי אני בוודאי אקח את זה.

<אחמד גבן: אנחנו גם מחלקים בסוף משחקים, שהילדים לוקחים הביתה לשחק עם ההורים שלהם, על בטיחות בכל מיני סיטואציות.

<אחמד גבן: בתור מרפא בעיסוק אני מתייחס המון לכוויות.

<אחמד גבן: אם אני עושה את הפעילות לקראת הקיץ או ל"ג בעומר, אני מתייחס.

<אחמד גבן: אם זה לקראת החורף, אם צריך חימום והכל.

<אחמד גבן: מכבי מאד פעילה בקהילה ואנחנו נשמח לשיתופים.

<יוסף חייק: זה כבר לעניין איך לממש.

<יוסף חייק: אני מאמין שהדוברות וכו' יידעו.

<יוסף חייק: אני ניסתי לגייס את התינוק של במבה בעבר ולא הצלחנו, כי זה נורא לחשוב שנשרוף אותו, אז זה לא הולך.

<יוסף חייק: אבל דברים אחרים או דמויות, כי זה מה שמבוצע בעולם.

<יוסף חייק: בעולם לקחו את סנופי, לקחו כל מיני אחרים לילדים.

יפעת שאשא ביטון: כן, והשתמשו גם בהם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני רוצה לסכם.

<נורית מייקלסון: לא, לא, יש כמה דברים שאף אחד לא העלה פה, אז אני חייבת לשאול.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<נורית מייקלסון: שאלה ראשונה – תנועות הנוער.

<נורית מייקלסון: אף אחד פה לא מציג את תנועות הנוער.

<נורית מייקלסון: בכל הטיולים עושים טונה מעושנת, או בכל אופן אצל הילדים שלי.

<נורית מייקלסון: מי אחראי עליהם?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יש אגף במשרד החינוך של החינוך הבלתי פורמאלי שאמור לקחת, אבל אנחנו עוד נתייחס בכלל לסיפור הזה שלהם.

<נורית מייקלסון: אוקיי, שאלה שנייה.

<נורית מייקלסון: בשנות ה-80 הייתה תכנית של משרד הבריאות בנגב, אצל הבדואים.

<נורית מייקלסון: יש לנו את כל החומר של התכנית הזאת ובאמת הייתה ירידה של כוויות באזור הזה.

<נורית מייקלסון: איך שהוא החומר הזה נגנז והפסיקו עם זה.

<נורית מייקלסון: אז חבל, כמו שפרופסור חייק אומר, להתחיל את הגלגל מההתחלה.

<נורית מייקלסון: אפשר לקחת את החומר הזה.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשתמש בזה כחלק מהתכנית.

יפעת שאשא ביטון: לקחת חומרים - - -

<נורית מייקלסון: להשתמש.

<יוסף חייק: לבדוק, לראות, לעדכן ולהשתמש.

<מירי כהן: אנחנו נבדוק את זה.

<מירי כהן: משנות ה-80 עברו שנים.

<גלית גלעד: משרד החקלאות - - -

<תמי ברנע: הם הוזמנו ולא הגיעו.

<תמי ברנע: הם בסיור.

<מירי כהן: נכון.

<גלית גלעד: נכון, והם ביקשו ממני לסייע להם, מכיוון שארגון בטרם ומשרד החקלאות כבר פועל שנה שלישית בכל היישובים המוסדרים בנגב.

<גלית גלעד: חלק מהתכניות שהרשויות המקומיות עושות מרכיב את הנושא של היפגעות ממים חמים וכוויות ומניעה וזה מטופל על ידם.

<גלית גלעד: השנה השלישית נכנסה עכשיו לכל הרשויות.

<גלית גלעד: אני מאד מקווה שזה ימשיך, אבל זה בביצוע.

<נורית מייקלסון: דבר אחרון.

<נורית מייקלסון: דיברנו הרבה על קמפיינים לכל האוכלוסיות.

<נורית מייקלסון: אצל החרדים, כמה שלא תעשו קמפיינים, אם תהיה קריאה אחת של ראשי הרבנים, הרבנים המובילים, אם הם ייצאו בקריאה לציבור שלם להיזהר מהמיחמים - - -

<יוסף חייק: כן, זה הרי לא היה עכשיו התקפה.

<יוסף חייק: ההיפך.

יפעת שאשא ביטון: צריך לגייס מובילי דעה שם.

<מירי כהן: זה מה שאמרנו.

<מירי כהן: נכון, ברור, ברור.

<קריאה: אנחנו נרתום לזה את השר שלנו.

<אבי מרכוס: אני אשמח לקבל את רשות הדיבור לדקה, מאיחוד הצלה, כדי להציג את הצד שלנו בתמונה.

יפעת שאשא ביטון: אז ממש בקצרה, כי אנחנו צריכים לסכם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אבי מרכוס: דווקא על הדברים שדובר עכשיו.

<אבי מרכוס: בעיתונות לקהילה החרדית, בעיקר, אנחנו מדברים הרבה על כל מה שקשור למניעה.

<אבי מרכוס: מוציאים שיעורים כאלה להורים, מה לטפל, גם מדברים על כוויות.

<אבי מרכוס: בכל דוברות שיוצאת על מקרה של כוויות או היפגעות ילדים, אנחנו נותנים דגשים ממה להימנע ומה לעשות כטיפול בשטח.

<אבי מרכוס: הדרכות משפחה בטוחה שאנחנו עושים להורים, שפשוט באים ביוזמה פרטית שלהם.

<אבי מרכוס: אז זה גם החייאה, גם כוויות.

<אבי מרכוס: יש כמה מסכים שמדברים על כוויות כדי לדבר ולהמחיש את הנושא הזה ויש המון המון אנשים שמגיעים להדרכות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אתם מגיעים לבתי הספר במגזר החרדי?

<אבי מרכוס: בעיקר למגזר.

<אבי מרכוס: איחוד הצלה – יש לנו בנץ מאד גדול של חרדים באלעד, בני ברק, ירושלים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל מעניין אותי אם אתם מגיעים לבתי הספר.

<מירי כהן: בבתי ספר, הדרכה.

<אבי מרכוס: כן, ועכשיו אנחנו במהלך עם נורית להוציא הוראת רבנים כוללת, על כל מה שקשור לסכנות בכוויות וטיפול בכוויות, שזה יבוא מהצד שלהם.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

<אבי מרכוס: אני חושב שנכון, כמו שמוציאים מגנט כזה לבתי ספר או לכיתות או לגננות, על מה לעשות במקרה החייאה, אפשר להוסיף שם גם שורה או שתיים על מה שקשור להימנעות מכוויות וטיפול בכוויות, כי תכלס רוב האנשים לא יודעים מה לעשות בשטח.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מסכימה, כן, שצריך לתפוס מובילי דעת קהל במגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים את זה בתחומים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: הם מפתח מאד משמעותי בסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: וגם הסיפור של המיחמים.

יפעת שאשא ביטון: אם יהיה מישהו שיכוון מלמעלה, לחדש את המיחמים, אז - - -

<יוסף חייק: לחדש, כי אין צורה להפוך את זה.

<יוסף חייק: אם זה לא יבוא מהם כמו להחליף נורות לדים בנורות רגילות.

יפעת שאשא ביטון: כן, פשוט לחדש את זה, אז נוכל לחסוך ולו מספר מקרים.

<מירי כהן: נגיד שיש בהם מתכות, אז אנשים ילכו להחליף.

<יוסף חייק: עופרת.

<יוסף חייק: עכשיו כשמבקשים נטול, זה נטול עופרת, לא נטול קפאין.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ברשותכם אני רוצה לסכם את הדיון ואם יש משהו נוסף, אז אני אשמח.

יפעת שאשא ביטון: ראשית באמת בכל הנושא של ההסברה – צריך לדאוג להסברה קבועה בנושא של מניעת כוויות והעלאה למודעות.

יפעת שאשא ביטון: להפיץ את הקמפיינים בקופות החולים.

יפעת שאשא ביטון: שכן משרד הבריאות ייצא בקריאה ואם אתם מזהים קושי, אני מוכנה להתגייס.

יפעת שאשא ביטון: שיפיץ את זה במסכים, בדיוק כפי שהם מפיצים חומרים אחרים שם.

יפעת שאשא ביטון: לשתף פעולה גם עם הגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהקריאה שלהם היא באמת מרגשת וגם עם משרד העבודה והרווחה לגבי המעונות המפוקחים, כדי שאנחנו באמת נוכל להגיע לכל ההורים.

יפעת שאשא ביטון: שתצא גם קריאה לטיפות החלב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכסה כל שטח אפשרי כדי לוודא שאם לא הצלחנו כאן, אז לפחות אנחנו יודעים שיש לנו הזדמנויות במקומות נוספים.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות צריך לפקח ולהזהיר מפני אנשים לא מורשים ולא מקצועיים שמטפלים בזה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רואה בזה שיימינג, אני רואה בזה אזהרה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו יודעים על אנשים שמציגים את עצמם כמי שמוסמכים לטפל בכוויות ואנחנו יודעים שרב הנזק על התועלת, יש לנו חובה אמיתית למנוע את זה, אז להיכנס גם לעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: לקדם את יחידת הכוויות לילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל בעוד חודש סטאטוס איפה זה עומד ולאן זה מתקדם, ואם צריך ללחוץ, אז שוב, גם הוועדה כאן כדי להפעיל לחץ.

יפעת שאשא ביטון: נשמע לי די אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שלא הייתי מודעת לזה בכלל שאין יחידת כוויות לילדים במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: זה על גבול האבסורד.

<יוסף חייק: בשיבא בכנס השבוע, מנהל בית החולים הצהיר שהוא גם מוכן.

<יוסף חייק: השאלה אם זה ייצא לביצוע.

<יוסף חייק: זה הכל עניין של להחליט ולעשות.

יפעת שאשא ביטון: אז זה התפקיד שלנו ל - - -

<גלית גלעד: יפעת זה - - - הנדוניה של בטיחות ילדים במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל אנחנו צריכים ללחוץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים את זה כל פעם בפלחים פלחים.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אני מקווה שאנחנו נצליח לטפל בכל הסל הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני כאן, אם צריך להפעיל לחץ נוסף.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מאסט וזה באמת אבסורד, אני שוב אומרת.

יפעת שאשא ביטון: מה עוד סימנתי לי?

יפעת שאשא ביטון: יש למישהו משהו להוסיף?

<גלית גלעד: אנחנו דיברנו על הנושא של אכיפת החוק לעניין טמפרטורת מים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זכרתי שהיה משהו.

<גלית גלעד: זה לדעתי מינהל התכנון, מכון התקנים, לא יודעת מי שם אחראי.

<גלית גלעד: אנחנו קיבלנו מידע פנימי - - -

יפעת שאשא ביטון: אז צריך לברר מי אחראי על האכיפה ולדרוש אכיפה של החוק.

<גלית גלעד: קיבלנו מידע פנימי שיש בעייתיות.

<גלית גלעד: הייתי מאד רוצה לשמוע עכשיו כמה אחוזים כן עושים את זה, איפה זה עומד, האם יש יותר מספק אחד.

<גלית גלעד: אני שמעתי שיש רק ספק אחד, שזה אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה תברר מי אמון על הפיקוח והאכיפה של החוק הזה ואנחנו נדרוש אכיפה.

יפעת שאשא ביטון: כי כמו שאמרתם, זה שיש חקיקה, הכל טוב ויפה, אבל אם אנחנו לא מסוגלים לאכוף את זה, אז - - -

<תמי ברנע: ספק למסתמים?

<אביטל אפל פנקס: כן, למערבלי מים.

<אביטל אפל פנקס: יש בזה בעייתיות.

<יוסף חייק: זה לא הגיוני גם שברז יעלה 7,000 שקלים.

<יוסף חייק: אין כזו חיה בשום מקום בעולם.

יפעת שאשא ביטון: ומשרד החינוך, באמת, לבדוק שלא יהיה פער בכל הנהלים, ולא משנה אם זה בגזרה של הגיל הרך או בגזרות הבוגרות יותר.

יפעת שאשא ביטון: שלא יהיה פער בין הנהלים לבין היישום שלהם בשטח.

יפעת שאשא ביטון: וכן, להטמיע התנהגות בטוחה, גם בכל הנושא של מים חמים.

יפעת שאשא ביטון: דיברו פה על המנות החמות, דיברו פה על הגזיות.

יפעת שאשא ביטון: להיכנס פנימה ולראות שאין אף אחד שעוקף את זה על דעת עצמו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לכם ושיהיו רק בשורות טובות.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שנשב פה שנה הבאה בעזרת השם, אחרי תכנית בטיחות בילדים ונגיד – יש ירידה במספרים.

<מירי כהן: הלוואי, הלוואי.

<יוסף חייק: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.