הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 144, 2017-02-06 11:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה להודיע על פתיחת הישיבה המשותפת של הוועדה לקידום מעמד האישה והוועדה לזכויות הילד במאמץ משותף לדון היום בנושא של צרכים ומענים הניתנים לצעירות ערביות שנמצאות בסיכון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה צעד מבורך ששילבנו ידיים, שתי הוועדות, בעיני, החשובות ביותר בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: כדי לדון בנושא שכבר הרבה שנים מעלה תהיות ופניות רבות של גם ארגונים שפנו אליי וגם, כנראה, פנו לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון כדי להעלות את המצוקה גם של הנערות שנמצאות במצוקה, אבל גם המצוקה הקיימת במענים לנושא זה.

עאידה תומא סלימאן: כמו שחלק מכם אולי יודע, אני באה מרקע של עבודה בארגון, הייתי מנכ"לית ארגון נשים נגד אלימות, הארגון שייסד בתחילת הדרך לפני כ-25, 26 שנים את התחלת הפרויקטים והמענים גם לנערות במצוקה וגם לנשים ערביות הסובלות מאלימות.

עאידה תומא סלימאן: אחד הנושאים שמאוד התקשנו אז וכיום בטיפול בו זה הנושא של נערות במצוקה.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד לאור החסמים החברתיים, אבל גם החסמים המקצועיים הקיימים בשטח.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו היום קודם כל נשמע את המסמך.

עאידה תומא סלימאן: עיקר הממצאים במסמך שבמקריות רבה גם חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון ביקשה אותו ממרכז המחקר וגם אני במקביל וככה נוצר המסמך ונוצרה הישיבה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני מעבירה עכשיו לחברת הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מברכת על הדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר בקצרה שהדיון הזה הוא תוצר של סיור שקיימתי במגזר הערבי, בחלק מהיישובים ובו נחשפנו לבתים החמים שם ומתוך כך גם לצרכים הייחודיים שיש לנערות במגזר הערבי.

יפעת שאשא ביטון: המסמך אני חושבת שמדבר בעד עצמו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק להעלות שתי נקודות או שתי סוגיות שיעמדו במרכז.

יפעת שאשא ביטון: האחד זה באמת עניין התקציבים.

יפעת שאשא ביטון: החלוקה התקציבית וחוסר המימוש של חלק מהתקציבים במגזר הערבי שאנחנו ננסה לתהות על הסיבות.

יפעת שאשא ביטון: אחת מהן, לטעמי, כפי שאני כבר ציינתי, היא חוסר התאמה של חלק מהתכניות לאוכלוסייה הייעודית הייחודית.

יפעת שאשא ביטון: ולכן יש צורך אמיתי לבנות תכניות שהן ייעודיות לאותו מגזר עם המאפיינים הייחודיים לו כדי שבאמת נוכל לתת את המענה המתאים והנכון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לחברת הכנסת עאידה על שיתוף הפעולה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו הדוגמה לכך שאנחנו שתינו ניגשנו לאותו נושא בלי שידענו אחת על השנייה ובמקום לפעול בשני ערוצים נפרדים בחרנו לאחד כוחות ולקיים ישיבה משותפת ואני מאמינה שזו הדרך שצריך לעבוד וגם אוכל להניב בכך יותר.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה חברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את המ.מ.

יפעת שאשא ביטון: שיציג את הדו"ח.

יפעת שאשא ביטון: נורית, בבקשה.

<נורית יכימוביץ-כהן: שלום לכולם, שמי נורית, אני חוקרת במרכז המחקר והמידע של הכנסת ואני כתבתי את המסמך על נערות וצעירות בסיכון בחברה הערבית והמענים הניתנים להן.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני רוצה לפתוח בכמה הגדרות.

<נורית יכימוביץ-כהן: קודם כל, נערות מוגדרות בטווח גילאי 12-18 וצעירות בגילאי 18-25.

<נורית יכימוביץ-כהן: יש למשרדי הממשלה הגדרות שונות למצבי סיכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: משרד הרווחה פועל לצורך השמה על פי תקנון העבודה הסוציאלית, ואילו התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון מפעילה הגדרה אחרת, קצת יותר רחבה, שכוללת חיים במצבים שמסכנים את הילדים במשפחתם ובסביבתם, בעלי קשיים בתחומים הבאים: קיום פיזי, בריאות והתפתחות, השתייכות למשפחה, למידה ורכישת מיומנויות, רווחה ובריאות רגשית, השתייכות והשתתפות חברתית, הגנה מפני אחרים ומפני התנהגויות מסכנות שלהם עצמם.

<נורית יכימוביץ-כהן: לפי ההגדרות האלה משימים את הנערות והצעירות למענים השונים.

<נורית יכימוביץ-כהן: היום אני רוצה לדון בכמה נושאים.

<נורית יכימוביץ-כהן: קודם כל ננסה לקבוע את מספר הנערות והצעירות הערביות בסיכון בישראל וגם את מספר הנערות והצעירות שמקבלות מענים.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני כבר יכולה להקדים ולומר שאין לנו הערכה מדוייקת של מספר הנערות האלה, אבל תיכף נראה ממה המספרים האלה בנויים.

<נורית יכימוביץ-כהן: בסוף אני אדבר על קשיים וחסמים במתן מענים לאוכלוסיית היעד.

<נורית יכימוביץ-כהן: נדון בתקציבים, בכח אדם, בסוגי המענים שהנערות והצעירות מקבלות ובהתאמה השפתית והחברתית של המענים לאוכלוסייה.

<נורית יכימוביץ-כהן: במיפוי שנערך ב-2011 במסגרת התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון נמצא ש-23% מהילדים ובני הנוער הערבים בישראל הם בסיכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: וזה שיעור יותר גבוה מהשיעור בכלל החברה הישראלית.

<נורית יכימוביץ-כהן: מכלל בני הנוער הערבים בסיכון 37% הן בנות.

אוסאמה סעדי: למה זה רק 2011 ואין נתונים מעודכנים?

<נורית יכימוביץ-כהן: התכנית הלאומית התחילה ב-2011.

<נורית יכימוביץ-כהן: רוב המיפוי נערך אז כדי לדעת למה התכנית צריכה להערך ובמהלך השנים הצטרפו עוד יישובים נוספים לתכנית הלאומית וכל יישוב נוסף שהצטרף נערך בו גם מיפוי.

<נורית יכימוביץ-כהן: חלק מהנתונים הושגו בהמשך, אבל הסדר גודל הוא שבערך 37%- - -

אוסאמה סעדי: שש שנים אחרי יש שיפור, יש גידול, יש צמצום.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על 5-6 שנים זה תקופה, זה לא - - - אין נתונים לרשויות יכול להיות?

יפעת שאשא ביטון: אני אקדים את המאוחר ואני אומר משהו, ברשותך נורית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ראינו את ההגדרה של התכנית למה אלה נערות בסיכון.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת לך, עוד בלי שאנחנו נכנסנו, צללנו פנימה לתוך הנתונים, במגזר הערבי היקף הנערות שהן בסיכון, לא על פי הפרמטרים האלה, על פי פרמטרים נוספים של יכולת בכלל להשתלב בחברה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על נערות שגדלות בתוך סביבה תרבותית מסוימת, עם קושי שפתי כי לא תמיד הן מקבלות את השפה.

יפעת שאשא ביטון: היכולת שלהן לצאת אל מחוץ ליישוב או לכפר, היכולת שלהן להשתלב בתעסוקה בחברה הכוללת הוא קטן הרבה יותר מכל נערה שגדלה בסביבה היהודית, ולכן יש מאפיינים נוספים שצריך להכניס כדי לאפיין מי היא נערה בסיכון במגזר הערבי מה שאומר שההיקף שלהן הוא הרבה הרבה יותר גדול.

אוסאמה סעדי: בדיוק זו הנקודה שאני רוצה להגיד.

אוסאמה סעדי: אנחנו חושבים שהמספרים הם פי כמה הרבה יותר מהמספרים האלה.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד אם לוקחים בחשבון גם את העלייה שנמצאת בנושא העוני למשל בתוך החברה הערבית.

אוסאמה סעדי: עוני, אלימות, כל הדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: האלימות הרווחת יותר זה מעלה את האחוז, ברור.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה כבר מעיד על משהו שאין - - -

יפעת שאשא ביטון: על מגמה ש- - -

עאידה תומא סלימאן: לא, שאין נתונים.

אוסאמה סעדי: אין נתונים.

עאידה תומא סלימאן: כבר חמש שנים.

עמיר פרץ: אבל מה ההגדרה המדוייקת לסיכון.

עמיר פרץ: הרי מה הבעיה נניח, לפי דעתי, באופן הגיוני, העובדה נניח שמשפחות מועסקות אמורות להיות ברמת סיכון יותר נמוכה כי הסביבה הביתית שלהן היא סביבה ביתית שאמורה להגן.

עמיר פרץ: אמורה, לא יודע, לפי הגיון - - -

אוסאמה סעדי: זה חלק מהסיכון לפעמים בתוך ה - - -

עמיר פרץ: אולי כן, אולי לא, אני לא יודע.

עמיר פרץ: אי אפשר להגדיר את זה ככה.

עמיר פרץ: אני מצטער.

עמיר פרץ: רוב המשפחות המסורתיות הן באופן כללי סביבה יותר מוגנת מאשר מקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: חברי הכנסת, בואו רגע ניתן לה להשלים את המסמך ואחר כך ניכנס לסוגיות האלה וננסה להבין.

עמיר פרץ: לא - - - מסמך בלי להבין את ההגדרה.

<קריאה: ולמה ההגדרה של - - - נמצאת בתוך הגדרה - - -

יפעת שאשא ביטון: ההגדרה של נוער בסיכון הייתה בשקף הקודם כמו שאנחנו נוהגים לאפיין נוער בסיכון: אלימות, פגיעה.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להחזיר את זה.

עאידה תומא סלימאן: הנה היא החזירה.

עאידה תומא סלימאן: יש הגדרה של התה"ס ויש הגדרה של התכנית הלאומית שהן קצת שונות.

עאידה תומא סלימאן: התכנית הלאומית מרחיבה את היריעה יותר.

יפעת שאשא ביטון: ועדיין לא מספיק.

יפעת שאשא ביטון: (דיבורים לא ברורים בין הנוכחים)

עאידה תומא סלימאן: בסדר אבל אי אפשר - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא כופרים בהגדרה אני רק טוענת שכשמדובר באוכלוסייה הערבית זה רחב יותר.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, אני דייקתי מאוד טוב בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי יש הגדרה של התה"ס ויש הגדרה של התכנית הלאומית והתכנית הלאומית הרחיבה את היריעה.

עאידה תומא סלימאן: זה היה מאוד מדוייק.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<נורית יכימוביץ-כהן: תודה רבה.

<נורית יכימוביץ-כהן: בעקבות השאלה שנשאלה על השנים והאם הנתונים מעודכנים אני יכולה רק לציין שיש מחקר הערכה מאוד רחב ומעמיק שבדק פרמטרים שונים בסיכון של אותם הילדים ומצא שברוב הפרמטרים התכנית פועלת גם במגזר היהודי וגם בערבי.

<נורית יכימוביץ-כהן: המחקר הרחב גם מצא שבקרב ילדים ובני נוער ערביים היעילות של התכנית הייעודית היא גבוהה במיוחד.

<נורית יכימוביץ-כהן: כנראה שזה בא על רקע זה שלפני כן לא היו מספיק תכניות לילדים ונוער בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: אבל אתם פניתם לרשויות וביקשתם נתונים חדשים עדכניים ולא קיבלתם?

יפעת שאשא ביטון: כן הייתה פנייה ל-82 רשויות, רק 15 רשויות היו.

יפעת שאשא ביטון: מתוכן בעצם יש מיפוי, תיכף היא תציג את זה.

יוסף ג'בארין: אני אגיד לך מה הבעייתיות בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: ההנחה שלנו היא, ואני רואה שמשרדי הממשלה נמצאים, ההנחה שלנו היא שכל שנה המשרד אמור היה או יכול לספק לנו מה מבט הצרכים בקרב היישובים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, זה לא נתון שצריך להיות מוסתר או סודי או לא ברור.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, בסוף כל סיכום שנת העבודה במשרד העבודה והרווחה אמורים להגיד לנו כמה נערות במצוקה בכל יישוב ויישוב.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש מחברי הכנסת, חלק מהנתונים שאתם שואלים עליהם יבואו עוד מעט במצגת.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, כמה נערות כן נמצאות במעגל הטיפול יש לנו אותן, אבל זה לא אומר כמה נערות נמצאות בסיכון.

חנין זועבי: מספר מוחלט.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: לא רק שהוא מספר מוחלט, לא כל הנערות בסיכון מטופלות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נקבל מידע על המטופלות.

עאידה תומא סלימאן: בואו נקשיב למצגת עד הסוף ואז נעלה את כל השאלות.

<נורית יכימוביץ-כהן: אוקיי.

<נורית יכימוביץ-כהן: אז בכל אופן המספר המינימלי שאנחנו יכולים להגיד של נערות שהיו בסיכון בשנת 2011 במיפוי הוא בערך 13.5 אלף בחברה הערבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: כאשר מחסור במידע גדול יותר עולה מהעובדה שאין מיפוי של הצעירות הערביות שנמצאות בסיכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: לא נערך מיפוי כזה מפני שהתכנית הלאומית יש לה מנדט לעבוד - - - לחקור ולעבוד ולפעול עד גיל 18.

<נורית יכימוביץ-כהן: צעירות זה מגיל 18 עד 25, אין לנו מיפוי שלהן.

<נורית יכימוביץ-כהן: אבל בחודשים האחרונים הושקה התכנית שנקראת תכנית יתד, זו תכנית לאומית לטיפול בצעירים וצעירות בישראל.

<נורית יכימוביץ-כהן: היא מתייחסת לחברה הערבית כאל גורם סיכון ונשאר רק לראות מה היא תעשה.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת גורם סיכון?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נחכה לראות מה היא תעשה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו היום נגיד מה אנחנו מצפים שייעשה שם.

<נורית יכימוביץ-כהן: התבקשנו במסמך הזה לכתוב מהם המענים שמקבלות הנערות והצעירות בחברה הערבית ולצורך זה פנינו למשרדי הממשלה הבאים: משרד הרווחה, משרד החינוך, משרד הבריאות והמשרד לביטחון פנים.

<נורית יכימוביץ-כהן: פנינו גם, כמובן, לתכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון וביקשנו מידע ממחלקות רווחה ברשויות המקומיות.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני רוצה לציין שבמשרד הרווחה גילינו שהשירות לאוכלוסיית היעד מפוצל בין יחידות שונות ולא בטוח שיש גורם אחד שמתכלל ומסתכל בראייה כוללת על אוכלוסיית היעד.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת אין יחידה לנערות במצוקה?

<נורית יכימוביץ-כהן: יש את כל היחידות האלה: השירות לטיפול בנוער, צעירים וצעירות, שירות ילד ונוער, רשות חסות הנוער ועוד ועוד.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני מניחה שהנציגים ידברו בהמשך.

<נורית יכימוביץ-כהן: אבל ראייה מתכללת את אוכלוסיית היעד הספציפית הזאת.

<נורית יכימוביץ-כהן: בתשובה לשאלות מהם המענים שניתנים וכמה נערות וצעירות מקבלות כל אחד מהם אנחנו מתחילים עם מעני משרד הרווחה.

<נורית יכימוביץ-כהן: קודם כל המענה השכיח ביותר זה מענה שנקרא בית חם.

<נורית יכימוביץ-כהן: מדובר במסגרת יומית בקהילה שמעניקה מענים טיפוליים, חברתיים, לימודיים ותרבותיים לנערות וצעירות.

<נורית יכימוביץ-כהן: הבתים החמים פועלים יום, שלושה או חמישה ימים בשבוע.

<נורית יכימוביץ-כהן: ושוב, זה המענה הנפוץ ביותר.

<נורית יכימוביץ-כהן: חוץ ממנו יש מענים נפוצים נוספים כמו מועדוניות, סמך מקצועי, פנימיות כ-400 בנות.

<נורית יכימוביץ-כהן: כאשר אם נסתכל על המספרים נראה שכ-9% מאוכלוסיית היעד מקבלות מענה פנימייתי, אבל אם נשווה את זה - - -

<ציפי נחשון גליק: לא אבל את הבתים החמים את כבר מזכירה.

<ציפי נחשון גליק: תצייני את מספר הבתים החמים.

<ציפי נחשון גליק: מתוך 166, 56 זה במגזר הערבי- - -

<נורית יכימוביץ-כהן: אוקיי, אנחנו - - -

<ציפי נחשון גליק: 35%.

<ציפי נחשון גליק: לא, אם את עוברת תכנית תכנית אז כדאי שתגידי - - -

<נורית יכימוביץ-כהן: אני לא מתכוונת לרדת לעומקן של כל התכניות.

<נורית יכימוביץ-כהן: יש לנו מסמך מאוד מפורט על העניין הזה והמסמך מוצג באתר.

יפעת שאשא ביטון: ריקי את תוכלי להציג את זה.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני רוצה לשים את האצבע על העובדה ש-9% מהנערות מקבלות מענה פנימייתי ומנגד כ-60% מהתקציבים של משרד הרווחה מושקעים במענה הזה והרבה פחות מושקע בבית החם שזה המענה הנפוץ ביותר.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני גם רוצה להסב את תשומת הלב לזה שיש פה סל שלם של מענים ולכל אחד יש עלות שונה, תקציבים שונים שהמענה הזה מצריך.

<נורית יכימוביץ-כהן: התקצוב של הנערות היהודיות והנערות הערביות הוא אותו תקצוב לנערה.

<נורית יכימוביץ-כהן: אבל בגלל שהשימוש בבתים החמים נפוץ יותר בחברה הערבית עולה הממצא הבא ש- - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, בשקף הקודם רציתי לברר משהו.

עאידה תומא סלימאן: ה-60% זה לא כולל המקלט וההוסטל שהם גם כן פנימייתיים?

<נורית יכימוביץ-כהן: זה גם מענים חוץ ביתיים.

עאידה תומא סלימאן: פנימייתיים.

<נורית יכימוביץ-כהן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר, 9.3 ו-7.7 והמעון הנעול זה מתווסף להשקעות הפנימייתיות.

<נורית יכימוביץ-כהן: נכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: כל ההשקעות החוץ ביתיות זה 77%.

חנין זועבי: זה הולך למסגרות שמתאימות להכי פחות נשים.

עאידה תומא סלימאן: או לפחות שמשתמשים בהן הכי פחות.

עאידה תומא סלימאן: לא יודעת אם מתאים או לא מתאים.

חנין זועבי: יחסית שמתאימה למספר קטן לא מבחינת המשתמשות עאידה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שיוצר את הפערים בתקציב.

חנין זועבי: בדיוק.

חנין זועבי: אחוז הגדול הולך למספר הנערות הכי קטן.

חנין זועבי: זה לא - - - 60% ו-60% נהנות.

חנין זועבי: אולי 10% נהנות - - -

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: 60% זה התקציב, זה אפילו הגיע ל-77%

<קריאה: ל-9% מכלל הבנות.

חנין זועבי: ל-9% הולך 70% מהתקציב.

חנין זועבי: כלומר גם איך מחלקים את התקציב ואיפה מדגישים, איזה אופציות מדגישים זו גם סוגייה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי בואו נראה את הפערים בתקציב והדברים דיי מסבירים גם בהקשר של המענה של הפנימיות.

יפעת שאשא ביטון: כמה באוכלוסייה היהודית מקבלים וכמה בערבית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נורית.

<נורית יכימוביץ-כהן: אוקיי.

<נורית יכימוביץ-כהן: אז הפערים הם כאלה: בעוד שמספר הנערות והצעירות היהודיות גדול פי 2.5 ממספר הנערות והצערות הערביות התקציבים שבסופו של דבר מושקעים בחברה היהודית גדולים פי 4.5 מהתקציבים שמושקעים בחברה הערבית וזה משתקף בסכום הממוצע למטופלת.

<נורית יכימוביץ-כהן: 76 אלף ₪ בממוצע למטופלת יהודיה לעומת 45 אלף ₪ למטופלת ערביה.

<איילת כוכבי סמסליק: אבל הנתון זה מראה צד אחד.

<איילת כוכבי סמסליק: יש באוכלוסייה היהודית יש יותר מעונות נעולים.

<איילת כוכבי סמסליק: יש יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: יש יותר בנות שמקבלות מענה של פנימייה.

<איילת כוכבי סמסליק: אנחנו היינו רוצים שלא יהיו בכלל מעונות נעולים, אבל ילדה שמגיעה לקצה ונמצאת בסכנת חיים בסיכון יותר גבוה משלמים עליה יותר, אין מה לעשות.

<איילת כוכבי סמסליק: להפעיל מעון נעול לנערות ערביות עולה הון כסף עם כל מה שצריך להיות שם, במיוחד אם אנחנו מתמודדים עם הסכנות חיים חדשות לבקרים שם מאשר להפעיל בית חם לצורך העניין.

עאידה תומא סלימאן: אבל אפילו לפי הטענה שאת אומרת אני חושבת שכאשר אנחנו בודקים את הצרכים זה לא אומר שאין צורך גם במעונות או במסגרות פנימייתיות לנערות הערביות יותר מאשר הקיים היום.

<איילת כוכבי סמסליק: אני רק אמרתי שהשקף הזה מוטעה מתמטית.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שהוא מוטעה מתמטית.

עאידה תומא סלימאן: ההשקעה היא מוטעית, לא השקף.

יפעת שאשא ביטון: המתמטיקה פה היא לא רלוונטית.

עאידה תומא סלימאן: השקף מראה את המצב הקיים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו זה שהתכניות שקיימות באוכלוסייה היהודית צורכות יותר תקציב מטבען כמסגרות טיפוליות זה לא אומר שלא חייבת להיות גם אותה השקעה ואותן מסגרות או אפילו יותר בצד השני.

<נורית יכימוביץ-כהן: בעקבות כל זה נשאלת השאלה מה הצרכים בשטח, מה באמת עולה ממחלקות הרווחה.

<נורית יכימוביץ-כהן: לצורך זה שלחנו שאלון ל-82 מחלקות רווחה בכל הרשויות המקומיות הערביות.

<נורית יכימוביץ-כהן: 15 מתוכן ענו.

<נורית יכימוביץ-כהן: 13 מהמחלקות אמרו שהמענים שהן מקבלות לא מספקים.

<נורית יכימוביץ-כהן: כששאלנו מה חסר ענו לנו שהצורך העיקרי הוא בבתים חמים.

<נורית יכימוביץ-כהן: כנראה שהמענה הזה הוא מוצלח במיוחד לחברה הערבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: יישובים שאין בהם בית חם אמרו שהם רוצים שיהיה בהם.

<נורית יכימוביץ-כהן: יישובים שכבר יש בהם אמרו שהם היו רוצים שיהיה להם עוד אחד או להרחיב את היקף הפעילות ליותר ימים בשבוע.

<נורית יכימוביץ-כהן: ומענים נוספים שעלה הצורך בהם זה מענים לצעירות.

<נורית יכימוביץ-כהן: כנראה שהתחום הזה הוא מוזנח במיוחד.

<נורית יכימוביץ-כהן: ומענים כמו שילוב בתעסוקה והכשרה מקצועית גם עלו מכמה תשובות של כמה מחלקות רווחה שענו לנו.

<נורית יכימוביץ-כהן: חוץ מזה היו עוד כמה רעיונות של מחלקות רווחה איך אפשר לעזור לאוכלוסיית היעד.

<נורית יכימוביץ-כהן: וכששאלנו את מחלקות הרווחה מה החסמים, מה הקשיים שהם נתקלים במימוש התכניות שכן יש להם אז קודם כל ובראש ובראשונה עלה נושא ה-מצ’ינג – אותה שיטת תקצוב של משרד הרווחה שבה המשרד דורש מהרשויות המקומיות לשלם 25% מעלות המענה.

<נורית יכימוביץ-כהן: ויש גם דרישה, למשל, בחלק מהתכניות להשתתפות עצמית של פונים.

<נורית יכימוביץ-כהן: לתכניות כמו מועדוניות מתבגרים אז זה השתתפות עצמית של המשתתפת עצמה או של המשפחה שלה.

<נורית יכימוביץ-כהן: יש גם קשיים בכח אדם.

<נורית יכימוביץ-כהן: חסר כח אדם בעיקר בתחום העבודה הסוציאלית ובאופן ייחודי בהתמחות בנערות וצעירות.

<נורית יכימוביץ-כהן: וחסרות השתלמויות מקצועיות לעובדים הסוציאליים בפריפריה.

יוסף ג'בארין: אותם הקשיים מלפני 20 שנה.

<נורית יכימוביץ-כהן: מכל הסיבות האלה אנחנו מוצאים את התופעה של תכניות שהן קיימות, אבל הן לא מופעלות בחברה הערבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: כשהנושא מודגש במיוחד ברשויות מקומיות חלשות.

יוסף ג'בארין: אבל יש לך מיפוי של איזה תכניות קיימות ולא מופעלות?

<נורית יכימוביץ-כהן: זה פירוט מאוד מפורט.

<נורית יכימוביץ-כהן: לא בכל יישוב בנפרד.

<נורית יכימוביץ-כהן: יש במסמך מיפוי של התכניות שקיימות באותם יישובים שהשיבו לשאלות שלנו ויש לנו גם מיפוי כולל שלא מצאנו לנכון להביא אותו במשך הזמן הקצר של ההרצאה אבל הכל מופיע במסמך בפירוט.

<נורית יכימוביץ-כהן: במסגרת התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון במהלך חמש השנים הראשונות לפעילותה טופלו בערך 7000 נערות בסיכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני חוזרת ומזכירה שמדובר פה על נערות עד גיל 18 ואחר כך כבר לא.

<נורית יכימוביץ-כהן: מהן גם רוב הנערות קיבלו מענה בקהילה, אם זה טיפול רב תחומי בקהילה או התערבות רגשית בבתי הספר וכל השאר קיבלו מענים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים להזכיר פה שכאשר אומרים קיבלו מענה אנחנו לא יודעים מה רמת המענה הייתה ועד כמה לעומק ועד כמה אינטנסיבית, והאם זה כלל טיפול או כלל רק ישיבה אחת עם היועצת של בית הספר או השתתפות אולי בתכנית העצמה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, להגיד קיבלו מענה זה קצת משלה בקטע הזה כי זה לא קיבלו מענה, אלא היו במעגל התכנית.

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שהם קיבלו ממש מענה.

<נורית יכימוביץ-כהן: אבל לפחות אנחנו יודעים שהן מוכרות וידועות וקיבלו איזשהי התייחסות.

<מימי אקרמן: לגבי המענים הספציפיים האלו אנחנו יודעים בדיוק מה המענים ומה מפרט התכניות ויש גם מדידה בשתי נקודות זמן.

<נורית יכימוביץ-כהן: פרטים נוספים על זה, אני חוזרת ואומרת, גם נמצאים במסמך.

<נורית יכימוביץ-כהן: פה אני מביאה רק לצורך ההתרשמות והערכת סדר גודל כללית של כמה נערות וצעירות מקבלות מענה.

<נורית יכימוביץ-כהן: גם למשרד החינוך יש תכניות לנערות בסיכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: שוב, רק עד גיל 18 כי זה המנדט של משרד החינוך.

<נורית יכימוביץ-כהן: כאשר למרות שלמשרד החינוך יש גם הגדרה רחבה למהי נערה בסיכון עדיין התכניות שלו מתמצות ומתמקדות בעיקר במניעת נשירה שזה טיפול על ידי קציני ביקור סדיר – כ-4000 נערות בשנת הלימודים תשע"ו, וכ-1000 נערות טופלו ביחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות וזה נערות שכבר נשרו ממערכת החינוך.

<נורית יכימוביץ-כהן: במסגרת תכנית הילה שזה תכנית להשלמת השכלה טופלו או השתתפו פחות מ-300 נערות ערביות בשנת הלימודים האחרונה - - -

עאידה תומא סלימאן: 300 ארצית?

<נורית יכימוביץ-כהן: כן.

עאידה תומא סלימאן: 286 ארצית?

<נורית יכימוביץ-כהן: כן.

עאידה תומא סלימאן: זה כלום.

עאידה תומא סלימאן: זה לא קיים כמעט.

מסעוד גנאים: נערות בכלל או נערות שמוגדרות בסיכון.

<קריאה: הילה זה בנות לפני יציאה ממסגרת חינוך בית ספרי נותנים להם מענה - - -

מסעוד גנאים: מענה, כן כן אני מכיר.

<קריאה: זה טיפה בים.

עאידה תומא סלימאן: זה כללי.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, נערות ערביות באופן כללי ממילא הן לא נכנסות לתחום אם הן לא מוגדרות על סף נשירה שזה אחת ההגדרות של נערה במצוקה.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני רוצה רק לציין שיכול להיות שמספר הנערות שקיבלו מענה במסגרת משרד החינוך הוא קצת יותר גדול כי פה קיבלנו פילוח רק לפי יישובים ערביים ואין לנו כאן

<נורית יכימוביץ-כהן: נתונים על היישובים המעורבים שגם בהם יש נערות שמשתתפות בתכניות.

<נורית יכימוביץ-כהן: אז אני יכולה להגיד שהמספר הוא לפחות 5300 נערות בשנת הלימודים הזאת.

<נורית יכימוביץ-כהן: בנוסף לזה יש לנו תכניות של אגף שפ"י, שירות פסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך.

<נורית יכימוביץ-כהן: תכנית כישורי חיים שאליה נחשפים כל הילדים ובני הנוער במדינה למניעה של מצבי סיכון ותכניות עוצמה ואופי לאיתור וטיפול בתלמידים ותלמידות שכבר - - -

עאידה תומא סלימאן: השאלה האם מישהו יודע את אחוז הנשירה בקרב נערות לעומת נערים ערבים?

<קריאה: אני חושב שנערות יותר, תלוי גם באזורים.

מסעוד גנאים: בדרום יותר, נכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: יש לזה התייחסות במסמך.

<נורית יכימוביץ-כהן: נערות נושרות פחות מנערים.

עאידה תומא סלימאן: אחת הדרכים להעריך עד כמה התכנית מוצלחת היא לא רק למדוד כמה טיפלו בהן, אלא כמה באמת בסופו של דבר מנעו את הנשירה שלהן.

עאידה תומא סלימאן: אז זה אחד המדדים של הערכה גם.

<איילת כוכבי סמסליק: נערות בכלל גם יהודיות וגם ערביות יותר נעלמות ונושרות.

<איילת כוכבי סמסליק: הן לא ממש מזיקות לחברה, בעיקר מזיקים להן.

<איילת כוכבי סמסליק: נערים מגיעים בדרך כלל באיזשהו שלב לעשות עבירה ואז אין ברירה חייבים לתת להם טיפול.

<איילת כוכבי סמסליק: והרבה נערות פשוט נעלמות לנו.

<איילת כוכבי סמסליק: בגלל זה גם - - -

עאידה תומא סלימאן: לא מאותרות.

<איילת כוכבי סמסליק: בדיוק - - -

<אילן שמש: אני אגיד משהו על נשירה.

<אילן שמש: לא סתם - - - אני אחראי על זה פשוט על הנושא של נשירה כי אני ממשרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, שם.

<אילן שמש: אילן שמש, אני ממשרד החינוך אני מהאגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון זה האגף החדש שהמשרד הקים.

<אילן שמש: 4000 ומשהו נערות אותרו על ידי הקב"סים, זה דבר חדש.

<אילן שמש: זה כדי למנוע את הנשירה של נערות.

<אילן שמש: הנשירה במגזר הערבי היא גבוהה כמעט פי שניים מהנשירה במגזר היהודי.

<אילן שמש: הנשירה של נערות במגזר הערבי היא קצת פחות מהנשירה של נערים.

<אילן שמש: אבל עוד הפעם, אנחנו משקיעים בזה בשנים האחרונות המון כדי להגיע לזה בכלל כי, בוא נהיה הוגנים, ללא - - - כל כך גלויים, פשוטים הן היו מדווחות כלומדות.

<אילן שמש: זה לא מציאות פשוטה והכנסנו הרבה מאוד קב"סים כדי להתחיל בכלל להכיר את התופעה, להכיר את הנערות כדי שאפשר יהיה בכלל לתת מענים.

<אילן שמש: אז מהבחינה הזו זה נתון יחסית מתקדם לשנתיים האחרונות ואנחנו ממשיכים להשקיע המון.

<אילן שמש: תראי, אני אתן לך דוגמה, תקחי את מזרח ירושלים בלבד שזה נערות ערביות, את שוקעת שם בביצה של כמויות של נערות שנשרו.

עאידה תומא סלימאן: בירושלים המזרחית שוקעים בביצה מסוג אחר גם, אני לא מחשבת את זה עכשיו.

<אילן שמש: הנושא חשוב לנו ואנחנו משקיעים בו בשנים האחרונות המון.

עאידה תומא סלימאן: כן אבל צריך גם להזכיר, חלק מזה שיש לכם את הנתונים האלה שדווקא הכנסתם את הקב"סים שכמעט לא היו קיימים.

<אילן שמש: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אז זה בדיוק מה שאומרים על התקנים על נערות במצוקה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר שיהיו עוד תקנים וכאשר יתחילו לאתר את הנערות שהולכות לאיבוד כי הן לא עושות כל מיני עבירות אז נגלה שהמספרים הם הרבה יותר גבוהים.

<נורית יכימוביץ-כהן: בניסיון לתכלל את סך כל מספר הנערות שמקבלות מענים מטעם רשויות המדינה נתקלים במספרים האלה: בערך 4500 נערות וצעירות משנת 2015, כ-7000 נערות כשהמספר הזה הוא מצטבר בשנים 2011-2015 כולל 15', אז החמש השנים הראשונות של התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: ומטעם משרד החינוך לפחות 5300 נערות בשנת הלימודים האחרונה שיש עליה נתונים.

<נורית יכימוביץ-כהן: חשוב לציין שמדובר פה במערכות ממוחשבות נפרדות וטווחי הגילאים קצת שונים וקשה בעצם להגיד כמה נערות וצעירות קיבלו מענה ומזה עולה הדבר הכי חשוב שאי אפשר להעריך על בסיס הנתונים הקיימים מהו שיעור הנערות והצעירות בסיכון שלא שולבו באף אחד מהמענים, שאף אחד לא התייחס עדיין לזה שהן בסיכון.

<נורית יכימוביץ-כהן: אלה הנערות והצעירות שלא רואים ולא טיפלו עדיין.

<נורית יכימוביץ-כהן: לסיום אני רוצה להעלות את הנושא של הנגשה שפתית וחברתית של המענים לחברה הערבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: כשמדובר בטיפול בקשיים חברתיים, רגשיים ונפשיים נושא השפה הוא קריטי להצלחת הטיפול ואם נתייחס לזה שנערות וצעירות ערביות לפעמים לא יודעות עברית בכלל אז מאוד חשוב להתייחס לנושא הזה.

<נורית יכימוביץ-כהן: כאשר במשרד הרווחה מועסקים עובדים סוציאליים דוברי ערבית ובמהלך כתיבת המסמך - - -

עאידה תומא סלימאן: ערבים.

<נורית יכימוביץ-כהן: ערבים.

<נורית יכימוביץ-כהן: במהלך כתיבת המסמך נמסר לנו שכרגע נמצא בשלבי פיתוח מענה ייחודי לחברה הערבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: משרד החינוך מפעיל תכניות מניעה שהן, לדבריו, מותאמות תרבותית לחברה הערבית וגם נערכות תכניות טיפול המותאמות אישית לנערות.

<נורית יכימוביץ-כהן: משרד הבריאות לא מקיים תכניות ייעודיות לנערות, לצעירות או לחברה הערבית, אבל הוא מחוייב להנגשה שפתית לפי נהלי המשרד.

<נורית יכימוביץ-כהן: המשרד לבטחון פנים אינו מקיים תכניות לסיוע לנערות וצעירות ערביות, אבל יש תכניות כלליות למניעת אלימות שמופעלות גם ביישובים ערבים.

<נורית יכימוביץ-כהן: אני רוצה להעלות לסיום את הנושא של התייחסות מעמיקה ורחבה למאפיינים של החברה הערבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: גישה שמקדמת שימוש מושכל במאפיינים של החברה הערבית לשיפור מצבן של הנערות והצעירות.

<נורית יכימוביץ-כהן: בין היתר עולה האפשרות של התייעצות ושיתוף פעולה עם נכבדים בקהילה והתחשבות במאפיינים חברתיים כמו נטייה להשאיר את הנערות והצעירות בבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: להעדיף טיפול בקהילה ולא להוציא אותן למענים חוץ ביתיים.

<נורית יכימוביץ-כהן: במסמך יש סקירה של הצעות נוספות להתייחסות תרבותית שהציעו גורמים מהאקדמיה וגורמים נוספים לטיפול מותאם לחברה הערבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: בנוסף על כך יש נתונים נוספים על תקציבים, פילוח לפי קבוצות אוכלוסייה בחברה הערבית ופילוח לפי אזורים.

<נורית יכימוביץ-כהן: המסמך נמצא באתר מרכז המחקר והמידע ואתם מוזמנים לקרוא.

<נורית יכימוביץ-כהן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה נורית ותודה רבה לממ”מ על דו"ח מאוד מקיף ומפורט.

יפעת שאשא ביטון: חלק מהלקונות שאנחנו ציינו כאן זה לא על איסוף הנתונים, אלא על זה שבעצם היה קשה, גם אני יודעת, לגייס נתונים מחלק מהמחלקות אנחנו נתייחס לזה בהמשך הדיון, ועל העבודה השיטתית שנדרשת על ידי מי שאמור לבצע את הדברים בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אבל לגבי הדו"ח, המון המון תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאנחנו נשמע תחילה את האנשים שעובדים בשטח.

יפעת שאשא ביטון: עמותת יעדים לצפון, נציגות נמצאות כאן?

יפעת שאשא ביטון: עובדת סוציאלית לינה סבאח ומושירה אבו ראשד.

<קריאה: לא הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: עדיין לא הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: אז נאילה עואד נמצאת?

עאידה תומא סלימאן: בדיוק נכנסה.

<נאילה עואד: אפשר לנשום קצת?

יפעת שאשא ביטון: אם ממש תתעקשי.

<נאילה עואד: אני מתעקשת.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: מירית סידי, נמצאת?

יפעת שאשא ביטון: אז בואי, את רוצה לספר?

יפעת שאשא ביטון: מנכ"לית עמותת החצר הנשית.

<מירית סידי: בוקר טוב.

<מירית סידי: אנחנו עובדות בערים מעורבות, ביפו ובחיפה, בערך כבר כמעט 15 שנים.

<מירית סידי: ביפו עיקר האוכלוסייה שאנחנו עובדים איתה היא מהחברה הערבית.

<מירית סידי: מהניסיון שלי כשירות בקהילה אני חושבת שחשוב להגיד דבר אחד, שבערים המעורבות חייבים להסתכל על הצעירות בהצטלבות יחד עם העניין של עוני ומעמד.

<מירית סידי: אי אפשר לא להסתכל על ההצטלבות של הדיכויים האלה, של מגדר, עוני והשתייכות לחברה הערבית.

<מירית סידי: זה אומר שהמענים צריכים להיות באמת מצד אחד בתוך הקהילה, הוליסטיים ולהסתכל על כל תחומי החיים, אחרת אנחנו מפספסות.

<מירית סידי: ועוד דבר ממש חשוב אני חושבת שבגלל העניין של אמון שיש בחברה הערבית כלפי הממסדר ובכלל הרשויות יש צורך להתחיל מגילאים מאוד צעירים לאורך זמן.

<מירית סידי: לא לעשות תכניות קצרות, אלא תכניות שמתמשכות שבונות את האמון מגיל מאוד צעיר ומלוות כל תחומי החיים.

<מירית סידי: כי אנחנו רואים את העניין הזה של נערות זה שלב מאוד קצר כי בגילאים כבר 18-19 רובן, לפחות אלה שאני עובדת איתן, שהן באמת יותר בשוליות חברתית, הן הופכות להיות אימהות.

<מירית סידי: בגיל 25 את כבר עובדת עם צעירה עם ארבעה ילדים.

<מירית סידי: יש עניין גם לא להתייחס רק למענים הקונקרטיים של השכלה ותעסוקה, אלא להתייחס הרבה גם לעניין של תשישות נפשית כי חיים בטראומה עיקשת לאורך כל כך הרבה שנים מחלישים גם מבחינה נפשית ואנחנו רואים מצבים של דיכאון וחרדה בגילאי 23 ברמות כאלה שאנחנו צריכים להתחיל לייצר רשתות חברתיות דרך ביטוח לאומי וזה מקשה.

<מירית סידי: זאת אומרת, העניין הזה של להסתכל גם על הצד הנפשי וגם על הצד הקונקרטי של המחסומים שקיימים בחברה הישראלית בפני נערות ערביות זה מאוד מאוד חשוב - - -

יפעת שאשא ביטון: התכניות שלכם הן - - - זאת אומרת, נערה נכנסת אליכם לתהליך של טיפול, נקרא לזה טיפול לצורך העניין לכל המענים, כמה זמן היא יכולה בעצם להשאר תחת הטיפול הזה?

יפעת שאשא ביטון: כי אני מכירה מסגרות שאנחנו נדבר עליהן כשיגיעו הנציגים שהן לשנה, באישור מיוחד אולי לשנתיים שלוש.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הנגיעה היא מאוד מאוד קצרת טווח, לא באמת נותנת את המענה האמיתי והעמוק שאנחנו נדרשים לו.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה אצלכם?

<מירית סידי: אני יכולה להגיד לך שתיאורטית וקונקרטית אצלנו הן יכולות להגיע בגיל 13.

<מירית סידי: הן בדרך כלל מסתובבות סביבנו בגילאים כבר הרבה יותר צעירים דרך אחיות ובנות דודות ואנחנו מלוות אותן עד היום, גילאי 25-26.

<מירית סידי: אני יכולה להגיד שאפילו בהבנה היום אחרי שיש נערות שיש לי איתן קשר 15 שנה, הגילאים אחרי 25, כמו שאמרתי, הם הרבה יותר קריטיים, יש עניינים כמו שאירית הזכירה לי של דיור שהם מאוד מאוד משמעותיים בגלל הרגישויות.

<מירית סידי: וגם אני חייבת להגיד שבגלל שאנחנו עובדים במרחבים משותפים של נערות יהודיות וערביות המענים וההתייחסות בחברה הערבית הם אחרים.

<מירית סידי: ואי אפשר לעשות copy-paste -- -

יפעת שאשא ביטון: את אותו דבר, חד משמעית.

<מירית סידי: ממש לא.

<מירית סידי: זו עבודה אחרת, זו גישה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: איך נעשה האיתור?

<מירית סידי: אצלנו המרכזים הם קהילתיים ככה שהם כתובת קבועה בקהילה והנערות מאתרות אותנו.

<מירית סידי: הן מגיעות אלינו, אנחנו לא לא עושים פעולה יזומה.

<מירית סידי: אני כן יכולה להגיד שבשנים הראשונות שהגענו ליפו כדי להתבסס ולרכוש את האמון של הקהילה עשינו המון עבודה בתוך בתי הספר, עשינו עבודה במסגדים יחד עם שותפות, כל הזמן בשותפות ובעדינות שמתרחבת יותר ויותר.

<מירית סידי: היום יש כבר מספיק אמון והכרה ככה שהקהילה כבר יודעת איך להשתמש בנו ואנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת מגיעות מי שמעוניינות.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, זאת אומרת, יש מצב שיש נערות בסיכון שפשוט יבחרו מכל סיבה שהיא לא להגיע ואז הן לא יהיו תחת הטיפול שלכם.

עאידה תומא סלימאן: ובדרך כלל זה, עד כמה שידוע לי, נערות שהן בהתחלת הרצף של המצוקה בדרך כלל מגיעות למקומות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: הנערות שכבר נמצאות בסיכון גבוה ובמצוקה מאוד קשה לא מגיעות למסגרות הפתוחות האלה.

<מירית סידי: אני חייבת להגיד לך שמהניסיון שלי עם נערות ערביות קצה הרצף הוא רצף רצף, הוא לא קצה רצף.

<מירית סידי: זאת אומרת, הבעיות הן מאוד מורכבות, יש הרבה פרקטיקות של הסתרה שבהתחלה זה נראה כאילו זה לא.

<מירית סידי: אבל עם העמקה של היחסים מתגלה שם באמת מורכבות המצוקה.

<מירית סידי: אני הייתי מציעה להסתכל על ההגדרות האלה בשונה מההגדרות על הנערות היהודית.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

<מירית סידי: זאת אומרת, קצה רצף פה זה לא אותו קצה רצף פה.

<מירית סידי: אסטרטגיות השרדות כאן הן לא ממש דומות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי מתוך ידע של איך בדיוק הבעיות האלה מתפתחות ואיך באמת מנגנוני ההסתרה וההשרדות הם מאוד שונים מאוכלוסייה לאוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רציתי שנקח בחשבון גם את העובדה שרבות מהנערות היהודיות בגילאים 18-20 יש להן מסגרת של צבא שגם נותנת להן מסגרת שהיא חינוכית - - -

<איילת כוכבי סמסליק: שלנו לא מגיעות לצבא.

יפעת שאשא ביטון: הנערות בסיכון בקצה הרצף לא מגיעות לצבא.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, ההרדקור, את מדברת על ההרדקור ואני אומרת לך, חלק מההרדקור הזה מגיע לצבא ומסיים את דרכו בכלא הצבאי כי יש כל מיני acting out כדי להוציא את הבעייתיות.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני הנערות הערביות בגילאים האלה אין להן שום מסגרת חוץ מהמסגרת המשפחתית והמדינה לא מספקת להן מענים.

עאידה תומא סלימאן: רוב המענים שמסופקים, כולל למשל הבטחת הכנסה לפעמים, הנערות הערביות לא יכולות להשיג בגיל הזה.

עאידה תומא סלימאן: אז זו גם סוג של בעיה של שנתיים שהן לא נקלטות בתוך המערכות בוא נגיד ככה או הן לא נמצאות תחת הרדאר המערכתי.

עאידה תומא סלימאן: נאילה - - -

יפעת שאשא ביטון: נאילה בבקשה.

<נאילה עואד: סליחה שהגעתי באיחור, אבל גם מתנצלת על זה שלא שמעתי את הנתונים מההתחלה אבל הצלחתי קצת להבין את התמונה.

<נאילה עואד: בטח אני חיה גם את התמונה, זה לא משהו מפתיע.

<נאילה עואד: אני אתייחס לכל העניין של המשרות.

<נאילה עואד: אני לא יודעת אם היה אחוז לעניין של משרות של עובדות סוציאליות לנערות במצוקה.

עאידה תומא סלימאן: תקנים.

<נאילה עואד: תקנים.

<נאילה עואד: עד כמה אנחנו מדברות על מה אחוז המטופלות גם.

<נאילה עואד: כמה תיקים יש לכל עובדת סוציאלית ועד כמה יש תכניות שיקום, טיפול בתוך הלשכה לשירותים חברתיים שיכולה להתמודד עם הצרכים ולא מתן כיבוי שריפות כלפי אותה נערה שמגיעה.

<נאילה עואד: וזאת מי שמגיעה.

<נאילה עואד: השאלה מה יהיה עם הנערות שלא מגיעות ולא מוכרות לשירותי הרווחה והן כן במצוקה.

<נאילה עואד: דיברת על ההרדקור, השאלה שלי, מה זאת אומרת נערה במצוקה?

<נאילה עואד: אני חושבת שכל אחת מאיתנו שמתמודדת עם גיל ההתבגרות היא תהיה במצוקה אם לא תהיה לה משפחה תומכת.

<נאילה עואד: אז מה ההגדרות ואיך מגדירים.

<נאילה עואד: אם אני מדברת על החברה הערבית, גם, עד איזה גיל זאת נערה?

<נאילה עואד: עד 24?

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו הגדרנו פה נערות עד גיל 18 וצעירות 18-25.

יפעת שאשא ביטון: כאן ההגדרות הן מאוד ברורות.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו את השאלות העלינו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע מההיכרות שלך את השטח איך אתם מטפלים, איזה סוג של מענים אתם נותנים, איפה האתגרים שאתם מתמודדים איתם, אתם כעמותה.

<נאילה עואד: אוקיי, כעמותה אנחנו היינו הראשונים שהפעלנו את המקלט לנערות במצוקה ולצערי ב-2003 גם אנחנו הראשונות שהופעל עלינו המכרזים של המדינה ואז פספסנו והפסדנו עד שהגענו לבית המשפט העליון ושם גם הפסדנו את ניהול המקלט לאחר 10 שנים של ניהול לאור כל הראייה והמדיניות גם, לצערי, של המשרד לפי הקריטריונים מי ינהל את המקלטים.

<נאילה עואד: ואני חושבת שכאן יש לנו מה להגיד ומהניסיון שלנו יש לנו הרבה מה להגיד על כל העניין של ההתנהלויות ועל כל העניין מי - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל נאילה אנחנו, ברשותך, אנחנו לא באנו להציל את העמותה אנחנו פה בשביל להציל את הנערות הערביות.

עאידה תומא סלימאן: היא לא מדברת על - - -

יפעת שאשא ביטון: היא מדברת על זה שסגרו אותם ו- - - ומה היא עושה היום?

<נאילה עואד: על ראייה מעמיקה, פמיניסטית, הוליסטית לטפל בנערות בצרכים שלה לא כמקום של מקלט שרק לישון ולהשאר בו, אלא מה עומד מאחורי החשיבה והאידיאולוגיה של ארגונים שמנהלים מקלטים או מסגרות חוץ ביתיות וזו הראייה הכי חשובה בעיני שצריכה להתייחס לנערות ולנשים במצוקה.

<נאילה עואד: אם אני מדברת גם על מה קורה עם החינוך וכל מערכת החינוך מבחינת גם יועצות ערביות בבתי ספר, מבחינת אחוזי משרות, האם כל בתי הספר יש להם את היועצות, האם אחוז המשרה של היועצת מתאים לצרכים של התלמידים והתלמידות ועד כמה יש תכניות טיפוליות ותכניות גם להעלאת מודעות וליווי לנערות כשהן גם חושפות איזשהי מצוקה שהן סובלות ממנה.

<נאילה עואד: אני גם אתייחס לכל העניין של התה"ס.

<נאילה עואד: עד כמה יש התחדשות בתה"ס, נערות שמגיעות למקלטים, עד כמה חושבים על הצרכים של אותן נערות שמגיעות למקלטים.

<נאילה עואד: למשל אם נערה מגיעה למקלט אסור לה להשתמש בטלפון, היום עם כל הטכנולוגיה, עם כל מה שקורה בחוץ אני חושבת שצריך גם לחשוב אחרת ולהתפתח בכלים יותר מתאימים לצרכים של אותן נערות באותה תקופה.

<נאילה עואד: הראייה הכוללת כמערך טיפולי, שיקומי – חינוך, רווחה, בריאות.

<נאילה עואד: כל העניין של התכניות הכשרה ותכניות לימוד.

<נאילה עואד: נערות שמגיעות למסגרות, אפילו הבתים חמים לא מספקים את התכניות שהן יכולות - - - כשנערה עוזבת את בית הספר או כמעזיבים אותה מבית ספר מגיעה אפילו לבית חם עד כמה כן יש איזשהי השקעה בזה שהיא תמשיך את הלימודים.

<נאילה עואד: יכול להיות שיש תכניות, השאלה האם הן מספיקות.

<נאילה עואד: אני בספק.

<נאילה עואד: אם זה מספיק לצורך של אותן נערות שכן הן מתמודדות בלי לימודים, בלי תעודה, בלי עבודה, בלי כל עניין של ה- - - בעניין של ההכשרות במסגרות חוץ ביתיות רק אם, ואני לא יודעת, אני לא בטוחה לגבי המידע הזה, צריך לבדוק, נערה שנמצאת במסגרת חוץ ביתית ואני כאן מדברת על ההוסטל, באמת אין לי מושג אם זה נכון, רק מי שעושה שירות לאומי היא זאת שמקבלת את ההכשרות - - -

<ציפי נחשון גליק: זה לא נכון.

<נאילה עואד: אני העליתי את זה- - -

<קריאה: אל תגידי דברים שאת לא בדקת אותם.

<נאילה עואד: אני בהתחלה אמרתי שאני לא בטוחה- - -

יפעת שאשא ביטון: בואי ננסה רגע להתמקד בעמותה שלך לפני שאנחנו מפזרים פה ספקולציות לחלל האוויר וננסה לדבר רק על הדברים שאנחנו יודעים אותם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים לברר את העובדות כי אנחנו רוצים להתקדם אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: בין אם הן טובות ובין אם הן פחות טובות ובמקרה הזה הן פחות טובות, אבל אנחנו רוצים לברר את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אז תעלי שאלות, בבקשה בואי תתייחסי למה - - -

<נאילה עואד: חלק מהעניין להביא את הנושא זה להעלות שאלות - - -

עאידה תומא סלימאן: השאלה נאילה, את העלית את זה כי את קיבלת מידע מהשטח או שאת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, היא אמרה היא לא יודעת.

<נאילה עואד: אני קיבלתי מידע מהשטח ואני העליתי את זה - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי אז תעלי אותו כמידע שקיבלת כדי ש - - - לא בצורה שנאמר זה היה כמן כאילו - - -

<נאילה עואד: לא, אני אמרתי שאני לא יודעת אם זה נכון או לא נכון, לא בדקתי את זה אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: את גם לא יכולה לבדוק.

<נאילה עואד: כל העניין של הפיקוח על מינון התרופות הפסיכיאטריות, מי מפקח על זה כי פשוט הורסים אותן בתרופות הפסיכיאטריות ואין אף פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי אנחנו נפנה את השאלה למשרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: אין לנו מחסור במידע ובאינפורמציה ואני צריכים כבר ללחוץ בשביל לשנות מדיניות.

חנין זועבי: ואני גם מצפה מכם שאתם עושים הכל בתחום הזה גם אולי לדפוק על השולחן כי אפשר לכנות את הדו"ח הזה, הוא לא מה שמשרד הרווחה עושה לנערות במצוקה אלא מה הוא לא עושה.

חנין זועבי: ומה הוא לא עושה - זה לא שיש תכנית ויש פערים בתכנית ויש שוליים שאנחנו צריכים לחזק פה ושם, לא.

חנין זועבי: המענה הוא השולי, המענה הוא הזניח בתמונה והמחסור הוא האלמנט העיקרי ועל זה צריכים לצעוק ובאותה מסגרת תקציבית.

חנין זועבי: כלומר, באותה מסגרת תקציבית אפשר לחייב את משרד הרווחה לפסול את התנאי הזה של מצ’ינג.

חנין זועבי: לחייב ביישובים של רשויות חלשות, אשכולות 1-4, תקנה לחייב בתים חמים והמספר לפי גודל היישוב.

חנין זועבי: זה ה-א'-ב'.

חנין זועבי: כלומר, ה-מצ’ינג הזה אנחנו צריכים לפסול כי אחרת אנחנו נשארים באותו מעגל של יישובים חלשים שאין להם.

חנין זועבי: אז אוקיי נעשות תכניות בסדר עדיפות ראשונית שהם הבתים החמים.

חנין זועבי: אני חושבת שהמענה או המסגרת שנותנת מענה ליותר בנות מאשר המקלטים שצריכים יותר תקציב - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא במקום זה, צריך לזכור.

עאידה תומא סלימאן: זה מיועד לקבוצה מסוימת וזה מיועד לקבוצה אחרת.

חנין זועבי: אני יודעת.

חנין זועבי: בכל זאת, זו ההצעה שלי.

חנין זועבי: אם אנחנו רוצות עדיפויות אני הייתי ואולי את חולקת, אבל אם אנחנו מציגים עדיפויות אני הייתי מקריאת המציאות שמה בתים חמים בראש העדיפות כי היא נותנת מענה לאוכלוסייה יותר גדולה ועם תקציב יותר נמוך.

חנין זועבי: והעדיפות השנייה, ואני רוצה המלצות, לתכנית SOS לנערות במצוקה וצעירות במצוקה היא התאמה תרבותית ולעבוד על האיכות.

חנין זועבי: עבדנו על התקציב, לעבוד על התקציב, אבל לעבוד על האיכות של הטיפול לנערות האלה.

חנין זועבי: מה שאתם הדגשתם פה.

חנין זועבי: לא רק העדפה תקציבית ולא רק ביטול ה-מצ’ינג לתכניות של בית חם או גם לתכניות אחרות, אלא גם לעבוד על האיכות של התכניות הטיפוליות.

חנין זועבי: והעדיפות השלישית שאני חושבת שהיא מאוד חשובה היא למנוע את הגדילה במעגל הזה של נערות במצוקה.

חנין זועבי: שילוב בתעסוקה ותכניות של הכשרה מקצועית שהיא מתאימה לשוק העבודה.

חנין זועבי: העצמאות של הנערות האלה היא האלמנט הכי מעצים והכי יכול להגן על הנערות האלה, העצמה כלכלית, ולכן שילוב בתעסוקה הוא אלמנט מאוד חשוב באוכלוסייה הערבית כאשר אנחנו לוקחים בחשבון שאחוז התעסוקה של הנשים הערביות הוא רק עומד על 38%.

חנין זועבי: והדרישה הרביעית, פתרונות דיור למגורשות.

חנין זועבי: סיוע בפתרונות דיור לנשים שחלק גדול מאוכלוסיית הצעירות במצוקה הן נערות שמתחתנות בגיל צעיר ומתגרשות בגיל צעיר ואחר כך הן נזרקות, אין להן מענה אפילו בחיק המשפחה שלהן וזו אוכלוסייה שהיא מאוד פגיעה ואני חושבת שצריכים לחלק את הצעירות והנערות לאוכלוסיות ואז לשים את רמת הפגיעות ולתת מענה לרמת הפגיעות הגדולה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אני מודה לך על הדיון ואני מודה לכל הנוכחים ואורחים במיוחד העמותות העוסקות במלאכה שהיא באמת מלאכה חשובה מאוד ולא קלה במיוחד בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: אני ליוויתי מקרוב כבר שנה עניין של רק נערה אחת למשל שהיא נושרת, היא בבית, מצב סוציואקונומי קשה מאוד, סכסוכים בין האמא והאבא, על סף גירושין וכל הבעיות המתלוות.

מסעוד גנאים: וידעתי עד כמה זה קשה, נערה בכיתה י' שהיא נשרה והיא בבעיה, בבעיות התנהגות, בבעיות מכל הסוגים.

מסעוד גנאים: אני בקשר עם העובדות הסוציאליות בקשר לעניין החדש אצלנו אולי בחברה הערבית או, אני לא יודע, או פתחו חדש למשל בסכנין את הבית החם לנערות זה כבר חצי שנה או שנה.

עאידה תומא סלימאן: אולי בסכנין אבל התכנית הזאת קיימת כבר - - -

מסעוד גנאים: ככה אמרו לי.

מסעוד גנאים: לא, לא, בסכנין זה חדש, נדמה לי זה שנה.

מסעוד גנאים: אבל העיקר, אני נוכחתי לדעת עד כמה זה לא קל, עד כמה זה קשה מאוד.

מסעוד גנאים: באותו זמן הצורך שעולה לבית חם, לשאר המענים הוא עולה משום שלצערי הבעיות גם, כולנו יודעים, התגברו יותר אצלנו בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: ולכן הפתרון ה-comprehensive, הכוללני - - -

יפעת שאשא ביטון: יותר מודעות.

מסעוד גנאים: המודעות היא שלב ראשון.

מסעוד גנאים: אבל לתת את הפתרון הכוללני של הצד החינוכי והרווחתי והכלכלי והחברתי וגם עם המשפחה אני חושב שזוהי הדרך הנכונה בסוף כדי לפתור את בעייתן של נערות אלה.

מסעוד גנאים: לפי הממ”מ אני רואה שה-מצ'ינג הוא בעיה ותמיד הוא, לצערי הרב, בעיה, ולכן אנחנו צריכים לעשות הכל בעניינים כאלה שיש בהם לפעמים הצלת חיי אדם, הצלת חיי נערה.

מסעוד גנאים: במקרים כאלה, בתחומים כאלה, צריך להתגבר על העניין של ה-מצ'ינג.

מסעוד גנאים: גם אני התפלאתי באמת, אני מופתע, מחסור בכח אדם בעיקר בתחום העבודה הסוציאלית.

מסעוד גנאים: כמה עובדות סוציאליות, כמה עובדים?

מסעוד גנאים: מלא עובדות או עובדים סוציאליים, אבל אם העניין שיש להם התמחות, שהן מתמחות בעניין של הנערות, איך להתנהג או איך לבוא במגע עם הצעירות האלה או עם הנערות האלה למה לא עושים מזה תכנית להסבה מקצועית כדי להכשיר אותן, את העובדות הסוציאליות או העובדים הסוציאליים כדי לדעת איך להתנהג או איך לקחת את התיקים האלה ולמצוא להם פתרונות.

מסעוד גנאים: לפי דעתי אנחנו יכולים לפתור את הבעיה הזאת.

מסעוד גנאים: חוץ מזה, העניין מאוד חשוב, מאוד קריטי לפי דעתי וצריך לעשות הכל כדי להקציב את התמיכה, את התקציבים, את המסגרות שמתאימות לנערות כאלה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתחבר לדבריך שלך, כתבתי את זה לסיכום, אבל אני חושבת שזה מאוד מתאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: הראייה ההוליסטית בכלל, לא רק לגבי הנערות בסיכון, שבסופו של דבר יכולה לתת מענים יותר טובים בחברה הערבית והכנסת את סוגיית התעסוקה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה ממקום אחר, לצורך העניין, כמי שבאה מעולם ההוראה וראיתי שהייתה נהירה של הרבה מאוד בנות ובנים להוראה בחינוך גופני.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, כמה כבר מורים לחינוך גופני צריך?

יפעת שאשא ביטון: לא רק בחברה הערבית, אלא בכלל ואתה רואה שאין איזשהי התוויה של דרך, אין איזשהו תכלול של המענים שיכלו בסופו של דבר לעזור גם לאותם צעירים לחזור חזרה ולהשתלב במסגרות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: ואני בהחלט מסכימה עם זה שמעבר לנושא המאוד קונקרטי שאנחנו עוסקים בו היום של נערות וצעירות בסיכון אני חושבת שבחברה הערבית צריכה להיות איזשהי תכנית שמתעלת באמת את אנשי המקצוע, את בעלי המקצוע, את הלימודים שהולכים אותם צעירים, אותה השכלה הם הולכים לרכוש, באופן כזה שיתן מענה גם לתקנים שאנחנו מחפשים לנערות בסיכון, גם עובדים סוציאליים ולעשות את זה בהתמחויות שהן באמת רלוונטיות ושאנחנו נדרשים להן, גם יועצים חינוכיים בבתי ספר כי אנחנו שומעים שגם כאן יש מצוקות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש הרבה מאוד מצוקות בחברה הערבית שאנחנו צריכים לתווך אותן ואני חושבת שראייה מערכתית מאוד תסייע בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לדעת אם יש פה נציג של רשות מקומית?

<קריאה: כן.

יפעת שאשא ביטון: יש פה ראשי רשויות?

יפעת שאשא ביטון: אין ראשי רשויות.

עאידה תומא סלימאן: אז חיפה.

יפעת שאשא ביטון: חיפה?

עאידה תומא סלימאן: כן.

יפעת שאשא ביטון: נרצה אחר כך גם ישוב קטן יותר.

עאידה תומא סלימאן: את תצטרכי לענות על כל מה שיעלה, בגלל זה מחכים.

<ציפי נחשון גליק: אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: ציפי, אנחנו אוספים לך פה את לא מבינה כמה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי בואי תציגי את עצמך אני אשמח לשמוע על התכניות אצלכם.

<באטריז רוזן כץ: שלום, אני באטריז רוזן כץ, יועצת ראש עיר חיפה לקידום שוויון מגדרי ומנהלת אופק נשי, תכנית סיוע לנשים בזנות בעיר חיפה.

<באטריז רוזן כץ: האמת שדיון כל כך חשוב אנחנו מדברות בעיקר על איך ליצור את הרצפים כשהשותפות זה בין עמותות, משרד העבודה והרווחה, משרד הבריאות, משרד החינוך והרשות המקומית.

<באטריז רוזן כץ: ונכון שיש נערות שאולי לא יהיו בחצר הנשית, אבל יש לנו בהמשך את התכנית של על"ם, של נערות עוד יותר בקצה הרצף.

<באטריז רוזן כץ: בצד השני יש את הבתים החמים, וכן לנסות לפתח וליצור רצפים בשיתוף עם משרד הרווחה בוודאי כי אין מישהו שעובד לבד.

<באטריז רוזן כץ: אם יש לך פה עמותה שאומרת שהיא עובדת לבד מאוד קשה בלי הסיוע של המשרד.

<באטריז רוזן כץ: אני כן רוצה, חשבתי על שתי סוגיות שמאוד מטרידות אותי.

<באטריז רוזן כץ: אני חושבת שאת בדיוק ציינת אותן.

<באטריז רוזן כץ: אחד זה הנושא של צעירות, קראת להן, מגורשות.

<באטריז רוזן כץ: אני קוראת להן צעירות במנוסה.

<באטריז רוזן כץ: מגיעות אלינו לחיפה הרבה, בעיקר מהדרום, אבל גם מהצפון, צעירות במנוסה.

<באטריז רוזן כץ: הכניסה של הצעירות הערביות למעגל של מצוקה היא כניסה דראסטית, התדרדרות מהירה מאוד כי הרבה פעמים מתנתקות מהמשפחות.

<באטריז רוזן כץ: המשפחות פחות גמישות לקבל התנהגויות שאולי נערה יהודיה לא הייתה צריכה לברוח מהבית על אותן התנהגויות.

<באטריז רוזן כץ: ולכן אני רוצה לשים דגש גם על הנושא של הסברה, גם על הנושא של מתן פתרונות.

<באטריז רוזן כץ: לא קצה, לא צריך פתרונות קצה.

<באטריז רוזן כץ: נערה שבורחת מהבית כי היא התנהגה באיזשהו אופן שלא מקובל על המשפחה היא לא חייבת פתרון קצה.

<באטריז רוזן כץ: ואני חושבת שעל זה במשרד הרווחה, ציפי הלכה, בתכנון מדובר גם על דירות מעבר - - -

עאידה תומא סלימאן: באטריז אני לא מבינה מה זה פתרון קצה?

<קריאה: מעון נעול.

<באטריז רוזן כץ: אופק נשי למשל זה פתרון קצה, הוסטל, פנימייה.

<באטריז רוזן כץ: היא לא רוצה.

<באטריז רוזן כץ: היא לא רוצה ללכת למקום איפה שיש מלא כללים, היא לא רוצה.

<באטריז רוזן כץ: היא רוצה להיות צעירה בת 18.

יפעת שאשא ביטון: היא בעצם מחדדת את הייחודיות בחברה הערבית שיש עוד מאפיינים שהם מעבר למאפיינים שאנחנו כולנו רגילים אליהם בחברה היהודית - - - יש אבל לא בהיקפים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה במה מדובר - - -

חנין זועבי: דווקא זה לא מיוחד לחברה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: על מה אנחנו מדברים, אפשר לחשוב שכל נערה כזו או אחרת ישר שולחים אותה למוסד נעול.

עאידה תומא סלימאן: יש מוסד נעול, יש מקלט לנערות במצוקה ומקלט לנערות ברוב המקרים לא מקבל נערות או נשים נשואות בגיל מאוד מוקדם.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל, ברוב המקרים הן מועברות למקלט נשים ומקלטי הנשים מקבלים אותן בגלל שיש סכנה על החיים שלהן.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו, אני מנסה להגיד, לתאר את זה כאילו כל נערה במצוקה יש שולחים אותה למוסד סגור.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שהיא אומרת.

יפעת שאשא ביטון: היא אומרת שהיא לא צריכה מעון נעול, היא צריכה פתרון שאין אותו היום - - -

<באטריז רוזן כץ: אני אומרת שבין המענים הפנימייתיים מהסוג גם של מקלט לצורך העניין, גם של הוסטל לבין הרחוב אני אומרת שצריך לחשוב על - - -

עאידה תומא סלימאן: ברור אבל - - -

עליזה לביא: לספר לנו רק על ההיקף של התופעה.

עאידה תומא סלימאן: לא, ההיקף של התופעה כבר דיברנו על זה.

עליזה לביא: בחיפה?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא רק בחיפה.

עליזה לביא: כי באטריז מייצגת גם את אופק נשי בחיפה ואם היא - - -

<באטריז רוזן כץ: דרך אגב, הקטע הכי קשה, אם את שואלת אותי זה שמגיעה אליי איזשהי צעירה מאוד צעירה בת 19-20 מהחברה הערבית עם דפוסי השרדות.

<באטריז רוזן כץ: עכשיו אני לא רוצה אותה פה, אני לא רוצה אותה פה.

<באטריז רוזן כץ: כי פה היא תעשה בית ספר.

<באטריז רוזן כץ: אני רוצה שיהיה משהו ביניים, אני רוצה פתרונות ביניים לצעירות שלא חייבות להגיע לא להוסטלים ולא למקלטים.

<באטריז רוזן כץ: זה דבר אחד.

עליזה לביא: אבל איפה יש לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שייצרו פתרונות ייחודיים לחברה הזו עם המאפיינים הייחודיים - - -

<באטריז רוזן כץ: ודרך אגב אני חושבת שזה - - - רוכש את הדירות מעבר שמתחילות להיות מתאימות וצריך לפתח אותן מאוד, לפי דעתי, לצעירות ערביות- - -

עליזה לביא: את מדברת על הדירות מעבר לגיל 18?

<באטריז רוזן כץ: כן.

עאידה תומא סלימאן: הייתה דירת מעבר נסגרה ויש - - -

חנין זועבי: דבר שציינו פה, למרות שאין תקציב ולמרות שאין מספיק מקלטים, אבל 70% מהתקציב הולך למקלטים ולא לפתרונות הביניים האלה.

חנין זועבי: 70% הולך לשם.

יפעת שאשא ביטון: שרק 9% - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רק מזכירה לכולם.

עאידה תומא סלימאן: זה שאנחנו מתחילים לחלק את העוגה שממילא קטנה זה לא יעזור לנו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לעסוק באיך אני מחלקת את השאריות שהוקצו לתקציב הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדבר על הרחבת התקציב.

עאידה תומא סלימאן: כי מה שקיים לא עונה על המינימום שבמינימום.

עאידה תומא סלימאן: לא אם נותנים אותו למקלטים ולא אם נותנים אותו למענה אחר.

חנין זועבי: אבל גם כאשר מגדילים אז החלוקה הפנימית משתנה.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

עאידה תומא סלימאן: אבל צריך לדבר על הרחבה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני - - -

יפעת שאשא ביטון: מי שמדבר בבקשה בשתי דקות, תנסו להיות ממוקדים כי אנחנו עוד רוצים להגיע גם למשרדי הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: הילה סופרמן הורניק, פורום ארגוני הצעירות נמצאת?

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי לתת ל- - -

יפעת שאשא ביטון: יעדים לצפון.

עאידה תומא סלימאן: יעדים לצפון, אבל אנחנו דיברנו גם על נציגה של רשות מקומית ערבית.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<לינה סבח: אני לינה, מנהלת תחום נערות אל האופק בעמותת יעדים לצפון.

<לינה סבח: במסגרת הפעילות שאנחנו מפעילים, תכנית בתים חמים, שזו תכנית של משרד הרווחה כגוף מפעיל וזכייה של המשרד.

<לינה סבח: כיום יש בארץ, אני לא יודעת אם דיברתם על נתונים, יש כ-60 בתים חמים בכל רחבי הארץ לנערות.

<לינה סבח: הרוב נמצא באזור הצפון.

<לינה סבח: אנחנו מפעילים 30-31 בתים חמים ועוד ארבעה חמישה מעגלי בנות וזה עדיין מתפתח.

עאידה תומא סלימאן: מה זה מעגלי בנות?

<לינה סבח: מעגל בנות זה מודל מצומצם של בית חם.

<לינה סבח: וזה דבר שמאפיין יותר את הצפון ואת המועצות האזוריות, כל היישובים שלא קיבלו זכאות על פתיחת בית חם בגלל ההיקף ובגלל הגודל של היישוב, ישובים קטנים, אז קיבלו מעגלי בנות שזה מענה יותר מצומצם.

<לינה סבח: זה שאנחנו מפעילים את רוב הבתים בחברה הערבית ובאזור הצפון זה קודם כל משקף את המצב של הרשויות המקומיות, החולשה הכלכלית, התקציבית, הארגונית.

<לינה סבח: אם לא מפעילים את המסגרות שם יכול להיות שהתקציב הזה חוזר ויש חלק מהמעגלי בנות קיבלו עשרות מעגלי בנות שעוד לא נפתחו בגלל הקושי הזה.

<לינה סבח: ופונים אלינו.

<לינה סבח: אני למשל, לא צפיתי שיפנו לתכנית שהיא 50 אלף ₪ שנתית להפעלה חיצונית, אבל זה משקף מציאות - - -

עאידה תומא סלימאן: רציתי לשאול, את ה-50 אלף את מתכוונת לבית החם?

<לינה סבח: לא, למעגל בנות.

<לינה סבח: אני מדברת על התכנית הקטנה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי אז זה למעגל הבנות.

<ציפי נחשון גליק: לא, לא רשויות - - -

<לינה סבח: אני אומר לך שאפילו מעגל בנות הם פנו אלינו לקבלת עזרה והפעלה.

יפעת שאשא ביטון: אתם נותנים את המענה של ה-מצ’ינג בעצם?

<קריאה: לא.

יפעת שאשא ביטון: לא, אתם בכל מקרה לא מכסים את העניין של ה-מצ’ינג.

<לינה סבח: של ה-מצ’ינג לא, אבל יש עוד בעיה נוספת של המבנים ברשויות המקומיות הערביות, שאין מבנים ציבוריים.

<לינה סבח: ואנחנו כן מימנו למשך שנים, שש שנים מימנו מבנים שזה באמת בלי המבנה הפיזי המותאם לתפיסה הטיפולית לא היה קיים בית חם ו- - -

עאידה תומא סלימאן: מימנו כלומר הפסקתם?

<לינה סבח: אנחנו סיימנו את תקופת מכרז ההתקשרות אנחנו לקראת מכרז חדש ונמצאו פתרונות לרשויות החלשות על ידי המשרד בעניין המבנים.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו נתקצב את השכר דירה במגזר הערבי.

<ציפי נחשון גליק: כן.

עליזה לביא: לכמה?

<ציפי נחשון גליק: 30 בתים חמים לדעתי.

<ציפי נחשון גליק: כשהרשויות אין להן את האפשרות לשכור מבנה.

עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר להגיד לנו, כשאת מדברת על בית חם, מה זה אומר מבחינת תקנים, מי אנשי המקצוע שעובדים, כמה אתן מקבלות, איזה סוג של שירותים אתם נותנים.

<לינה סבח: הבית החם הוא מסגרת שנמצאת בקהילה בתוך מבנה פיזי מופעל על ידי צוות מקצועי, קבוע.

<לינה סבח: אגב מקצועי, שמורכב משלוש פונקציות:

<לינה סבח: עובדת סוציאלית שמנהלת את הבית החם עצמו- - -

עאידה תומא סלימאן: מלא?

<לינה סבח: לא.

<לינה סבח: לצערי.

<לינה סבח: אני אתייחס להיקפי המשרה.

<לינה סבח: אם בית ומדריכה חברתית, לדעתי זה עוד ביטוי של בעיה שמוכוונת לנשים שהן מועסקות באחוזי משרה מצחיקים, לדעתי, צר לי להגיד, שזה רבע משרה בהתחלה באמת ואחר כך הורחב ל-35%.

<לינה סבח: אני חייבת להגיד שבאמת זה שנפתחו בתים חמים בחברה הערבית עשה שינוי ואני רואה את השינוי.

<לינה סבח: באמת עשינו כברת דרך בשנים האחרונות- - -

עאידה תומא סלימאן: לא המשכת בתקנים.

<לינה סבח: זה 35% של עובדת סוציאלית כי זה עלה בשנה - - -

<קריאה: לבית?

<לינה סבח: לבית.

<לינה סבח: מודל א'.

<לינה סבח: ומודל ג' שיש מספר מאוד מצומצם של מודל ג' זה 75% אבל זה אולי, כמה ציפי תקני אותי אם אני טועה - - -

עאידה תומא סלימאן: אם זה 35% כמה נערות היא צריכה לקבל לתוך הבית?

<ציפי נחשון גליק: 15 בנות שמגיעות פעמיים בשבוע לבית המקבלות ארוחה חמה, מקבלות קשר עם עובדת סוציאלית שעובדת 10 שעות בשבוע, אם בית בחצי משרה ומדריכה ב-33% משרה.

עליזה לביא: כמו הדירה שראינו בתל אביב שזה בעצם - - -

<ציפי נחשון גליק: הוא פתוח פעמיים בשבוע כל פעם ל- - - הן באות ישר מבית הספר- - -

עליזה לביא: כמו הדוגמה שראינו בסיור שהם אמרו לנו שסוגרים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה מישהו לרוץ - - - לא הבית החם זה רק פעמיים בשבוע, שם הם יכולים לבוא כל יום רק עד שעה מוגבלת בלילה.

<לינה סבח: הצוות באמת יפגוש את הנערות פעמיים בשבוע, אבל מי שעובד עם נערות, המפגש עם נערה זה באמת פותח עולמות.

<לינה סבח: צריך באמת לטפל בנערה ולהתייחס אליה.

<לינה סבח: או שמתייחסים ונוגעים בנערה ויוצרים קשר אמיתי על מנת לקיים טיפול או שלא.

<לינה סבח: אבל מה שאני חייבת באמת להסתכל על הצד החיובי שהכיוון הוא נכון.

<לינה סבח: המיקום של הבתים החמים בתוך החברה עשה עבודה של reaching out.

<לינה סבח: הבעיה האמיתית, אם דיברתם על היקפי והגדרת המצוקה של הנערות הערביות, זו בעיה גורפת שהיא תוצאה של הבניה חברתית.

<לינה סבח: אנחנו לא יכולים להתייחס אליה כבעיה אישית, פסיכולוגית של נערה אחת - - -

יפעת שאשא ביטון: טיפול נקודתי ושם זה נגמר, נכון.

<לינה סבח: נקודתית של האישה או של הנערה.

<לינה סבח: זה הצטלבות מקומי שוליים שההיקפים הם מאוד גדולים, אבל אני חייבת להוסיף שזה עזר לנו להפוך את הנערות לנראות ולא שקופות, לחזר אחריהן וכן למנוע סידורים במקלטים שעולים עשרות אלפי שקלים לעומת סידור נערה שהרבה יותר מצומצם.

<לינה סבח: בקלות נערות שסידרו בבתים החמים היו יכולות להסתובב - - - סוהיר יכולה לספר ולשתף בנערה שאתמול טיפלה בה שברחה מהבית, נעלמה ליומיים, אבל בזכות הבית החם שיש אנשים, יש עם מי לדבר, היא מנעה סידור במקלט.

<לינה סבח: הרבה פעמים סידור לכיוון אחד חייה לא יחזרו לכמו שהיו פעם.

<לינה סבח: זה מאוד קשה להחזיר את הגלגל אחורה במצבים האלה.

<לינה סבח: ובמקום הזה כן המצאות מסגרת שנגישה גם תרבותית, גם מגדרית, גם פיזית זה מאוד מאוד חשוב, אבל פיזית אני קצת מסתייגת מכוון שעדיין הנגישות - - -

עאידה תומא סלימאן: איזה סוג של שירותים אתם נותנים בתוך הבתים החמים חוץ מאשר העובדת הסוציאלית והמנה החמה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, מה עושות הנערות?

<לינה סבח: סוהיר היא - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אתן צריכות לקצר, אני מאוד מצטערת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הולכות לקראת סיום הדיון ויש רבים שעדיין רשומים.

עאידה תומא סלימאן: אז תענו לי לשאלות אם אפשר.

<סוהיר ניג'אם: אני סוהיר, עובדת סוציאלית בבתים חמים.

<סוהיר ניג'אם: בתוך הבתים החמים אנחנו נותנים ליווי אישי לנערה בנוסף לליווי קבוצתי לקבוצת הנערות מכוון שאנחנו מאמינות בכוח הקבוצה, בכוח שכל נערה רואה שהיא לא לבד בכל בעיה שהיא נמצאת בה.

<סוהיר ניג'אם: בנוסף לזה, להעצמה גם אישית, גם חברתית.

<סוהיר ניג'אם: גם המדריכה החברתית עוזרת גם מבחינה לימודית לנערות.

<סוהיר ניג'אם: בנוסף לזה שאנחנו מאפשרות לנערות אווירה שהיא ממש מעצימה, אווירה חמה.

<סוהיר ניג'אם: פעם ראשונה בחיים שהיא נמצאת במקום שהיא מרגישה באהבה, מרגישה שמישהו - - - לה ושהיא נראית.

<לינה סבח: זה יכול להגיע עד לאקטיביזם נשי בתוך היישובים שלהם.

<סוהיר ניג'אם: אני חושבת שגם מסגרת הבית החם היא גם תכנית מניעתית שבה אני נתקלתי בהרבה נערות שהגיעו מהמקום שהן בורחות מהבית, נמצאות במקלטים, פוגעות בעצמן והם היום במקומות אחרים.

<סוהיר ניג'אם: במקומות יותר מנהגתיים אפילו, כאילו במקום - - -

עאידה תומא סלימאן: כן, בבקשה גברתי.

<ראוויה גזאווי: קוראים לי ראוויה, אני מקלנסווה, אני גם ראש צוות, אבל גם שנים עובדת עם נערות וצעירות.

<ראוויה גזאווי: אני גאה לומר שבאמת אנחנו פיתחנו, לפי דעתי, את המודל שהוביל לבית חם, לכן יש לנו מודל קצת ייחודי.

<ראוויה גזאווי: יש לנו גם בית חם ויש לנו גם מרכז בנות שיש לנו גם ברמלה.

<ראוויה גזאווי: יש לנו בבית החם שזה מודל ב' שזה שלושה ימים טיפול אישי בנערה ויש לנו סיפורי הצלחה זה כמעט ארבע שנים אצלנו במניעת סידור חוץ ביתי לנערות שהן ממשפחות מאוד קשות.

<ראוויה גזאווי: במרכז הנערות שזה מודל של יומיים, מאולתר, כלומר אנחנו בנינו את הטיפול, ציפי מכירה את זה, אני באמת רואה שזה פחות טיפולי, אבל לא ממש בעומק של בית חם וזה גם מניעה.

<ראוויה גזאווי: אנחנו מגיעים להצלחות רבות.

<ראוויה גזאווי: אני רק רוצה להגיד שבהגדרה אני חושבת שאני בהבנה שלי נערה במצוקה היא לא נולדה נערה במצוקה.

<ראוויה גזאווי: בקלנסווה אצלנו - - - כשאתם דיברתם על תכנית לאומית וילדים בסיכון אצלנו השיעור 27% של ילדים בסיכון.

<ראוויה גזאווי: זה באמת הגבוהים ביותר בארץ.

<ראוויה גזאווי: מצב סוציואקונומי 2, רשות חלשה, לשמחתנו קיבלנו השתתפות מהמשרד, בזכותכם, ציפי, בתשתית, בשכירות של הבית.

<ראוויה גזאווי: אני חושבת שיש לנו באמת, אני בראייה שלי - - - יש לנו עוד עובדת מאוד טובה שעובדת מול הבית החם.

<ראוויה גזאווי: עובדת גם פרטני מול נערות וצעירות.

<ראוויה גזאווי: אני מאמינה שבלי עבודה עם ההורים בהרמת התשתית של המשפחה העבודה היא, כי זה באמת רגיש תרבות, רגיש מקום.

<ראוויה גזאווי: בלי העובדת שעובדת מול הנערות היא אומרת לי, מה אני עושה.

<ראוויה גזאווי: חסר הקטע של העבודה מול ההורים, מול המשפחה.

<ראוויה גזאווי: האמא שהיא בסוף.

<ראוויה גזאווי: הילדה הולכת הביתה, הנערה הולכת הביתה.

<ראוויה גזאווי: ואם אין לנו את הרצף ואת העבודה ביחד זה באמת חסר.

יפעת שאשא ביטון: אז אתם עובדים בעצם גם עם ההורים, בעיקר עם האמהות?

<ראוויה גזאווי: זה חסר.

יפעת שאשא ביטון: אה זה חסר, אוקיי.

<ראוויה גזאווי: בבית החם יש לנו את כל הרב מקצועיות לזה, אבל את העבודה מול- - - אני חייבת, אני אמרתי לעובדת שלנו שאנחנו נבנה לשנה הזו תקציב להורים.

<ראוויה גזאווי: אני רק רוצה לומר שהתשתיות הן בעיה, רשות מאוד חלשה, ואני חושבת שהנערה במצוקה היא לא שלכעוס על המשפחה.

<ראוויה גזאווי: נכון שיש את הראייה הטיפולית, אבל זה כישלון של כל המערכות.

<ראוויה גזאווי: הראייה ההוליסטית חסרה.

<ראוויה גזאווי: ולכן אני - - -

עאידה תומא סלימאן: אין לך עו"ס נערה במצוקה?

<ראוויה גזאווי: אני עו"ס - - - בהתמחות, אני גאה בזה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על התמחויות, אני מדברת על תקן.

<ראוויה גזאווי: תקן יש לנו 75% נערה, 22 אלף תושבים.

<ראוויה גזאווי: ואמרתי כמה אחוז.

<ראוויה גזאווי: יש לנו עוד מכשול שלא עלה פה שהוא- - -

עאידה תומא סלימאן: רציתי לדעת כמה התקן.

<ראוויה גזאווי: סליחה עאידה, שבאמת לא עלה פה העניין של כן תקבלו, קחו פרויקטים, אבל העו"ס ואני למשל עכשיו אומרת, יש לי הרבה כובעים, אז צריך להיות רפרנט במחלקה - - -

יפעת שאשא ביטון: מישהו שיתכלל את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן חוזרים לעניין של יד מכוונת ואם אין יד מכוונת אז כל מה שנדבר כאן - - -

<ראוויה גזאווי: אז להיות הרפרנטית אין לי - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה.

יפעת שאשא ביטון: יש תכניות שאתם לא קיבלתם כי הרשות לא יכלה להשתתף בעצם ב-25% או ב-מצ’ינג שלה?

<ראוויה גזאווי: יש, יש את התכניות למשל חסר לנו עוד בתים חמים.

<ראוויה גזאווי: אבל הייתה גם תכנית מעטפת נראה לי, הייתי מאוד רוצה את זה וגם - - -

יפעת שאשא ביטון: ולרשות לא היה את הכסף להשתתף בעצם?

<ראוויה גזאווי: כן.

<ראוויה גזאווי: וביתד למשל - - - אין, אני לא יכולה גם להיות רפרנטית לכל מיני ויש לנו הרבה בעיות.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לוואליד חדד מנחה ברשות למלחמה בסמים.

עאידה תומא סלימאן: הנתונים האחרונים על עלייה מאוד מדאיגה בשימוש בסמים ואלכוהול בקרב הנוער הערבי כולל הנערות נכון?

יפעת שאשא ביטון: וממש בקצרה בסדר?

<וואליד חדד: כן.

<וואליד חדד: שתי דקות כמו שאמרתן.

<וואליד חדד: נכון, יש עלייה בשימוש בסמים.

<וואליד חדד: אנחנו יותר מתמקדים בסמים הכימיים, Mr.

<וואליד חדד: Nice guy, מה שנקרא סמי פיצוציות, חגיגת, כל הדברים האלה.

<וואליד חדד: אנחנו מדברים על מספרים של 9% כמעט מהתלמידים בבתי ספר ניסו את זה לפחות פעם אחת בשנה האחרונה.

<וואליד חדד: גם יש פילוח לנערות.

<וואליד חדד: אמנם פחות שימוש בסמים בקרב נערות וזה הנושא שהיה מאוד חשוב לדבר עליו.

<וואליד חדד: אני במשך 25 שנים לא זוכר מקרה אחד של אישה, נערה שהצלחתי לשקם אותה מסמים.

<וואליד חדד: אני חושב שלא בגלל הדפקט במערכת של הבנות הערביות, אלא הבעיה היא מתוך המערכת עצמה.

<וואליד חדד: הטיפול בדברים עלו בחלק מהדברים.

<וואליד חדד: התאמת הנושא הטיפולי, מה שנקרא, כל המימד של הרגישות הטיפולית לא נלקח בחשבון בטיפול וזה מאוד חשוב.

<וואליד חדד: חלק, אני אומר לך, בחסות הנוער, בשירות לילד והנוער, במקומות האלה, נערה שמשתמשת בסמים נשאל מה עושים איתה, אולי שולחים למלכישוע, למקומות, אבל האופי הטיפולי לא מתאים.

<וואליד חדד: ואני אתן דוגמה למה כוונתי.

<וואליד חדד: אנחנו נדבר על תיאוריות מערביות של טיפול ולטפל במישהי מחברה מסורתית מזרחית שהאינדיבידואל לא הכי חשוב, זה הקולקטיב.

<וואליד חדד: היא רוצה שהמשפחה והחברה שלה תקבל אותה.

<וואליד חדד: לכן היה חשוב מה שאמרה באטריז, שתגיד על כמה נערות.

<וואליד חדד: אני הייתי במקום הזה וכדאי לעשות סיור ולראות.

<וואליד חדד: קשה לשקם כי החברה לא מקבלת אותן.

<וואליד חדד: היה לי דיון בכנסת בוועדת השרים על נושא שיקום והבאתי המון גברים שהצלחנו לשקם.

<וואליד חדד: בנשים אין לנו שום דוגמה, ולכן צריך לשנות.

<וואליד חדד: עוד דבר, נושא ה-מצ’ינג.

<וואליד חדד: בחלק מהשירותים שלא נמצאים, אם זה עובדים סוציאליים, אם זה כל מיני שירותים, מב"סים, כמה חסר כי נושא ה-מצ’ינג וזה בידיים של המפקחים והמנהלים בתוך המשרדים הממשלתיים.

<וואליד חדד: לשנות הגדרות.

<וואליד חדד: אני נותן דוגמה, ברשות למלחמה בסמים עלינו מארבע מתאמים, מה שקרה, הקורדינטור, מי שבונה את כל תכניות המניעה בתוך היישובים, מארבע למעל חמישים בגלל שינוי המדיניות.

<וואליד חדד: אנחנו החלטנו שהיישובים שהם עניים והמצב עם חשב מלווה וועדה קרואה, מצב כלכלי לא מאוזן, לתת בלי מצ’ינג.

<וואליד חדד: ועלינו ואנחנו בעדיפות ראשונה, נערים ונערות במצוקה בתכניות המניעה.

<וואליד חדד: אני אומר לך היום, במשולש הדרומי, קלנסווה, טייבה, טירה, כפר קאסם, אין עובדים סוציאליים מומחים לטיפול בנפגעי סמים כי כל נושא ה-מצ’ינג עולה.

<וואליד חדד: אנחנו עושים את המניעה ואין לנו מי שיטפל - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הנקודה היא ידועה וברורה.

<וואליד חדד: וזה שווה, עאידה, ליום עיון בנושא הזה לדבר על שינוי מדיניות בתחום בשביל לשנות את הדברים.

<וואליד חדד: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: עורכת דין נטע ברק מהסיוע המשפטי.

<נטע ברק: אני עורכת דין בסיוע משפטי, אני נציגת מערך ייצוג קטינים בסיוע המשפטי להיום.

<נטע ברק: מה שאנחנו עושים, אנחנו מייצגים קטינים, בני נוער בהליכים משפטיים אזרחיים שהם רובם הליכים לפי חוק הנוער.

<נטע ברק: מעל 1700 תיקים נפתחים אצלנו בשנה עם 65%-70% מגיעים אלינו לייצוג של הקטינים עצמם, ומתוכם 15% הם בני המגזר הערבי.

<נטע ברק: אצלנו הנתונים הם קצת הפוכים מאצלכם.

<נטע ברק: 60% מהתיקים שנפתחים תחת חוק הנוער, טיפול והשגחה הם דווקא של נערות ולא של נערים.

<נטע ברק: ככלל - - - אני יודעת למה, אני רק לא ארחיב על זה את הדיבור כי זמננו קצר.

<נטע ברק: מתוך השטח יש לנו מספר עורכי דין בני החברה הערבית שמייצגים את הקטינים, הנערות והנערים.

<נטע ברק: אני אתמקד פה בנערות.

<נטע ברק: והיה חשוב לי להביא כמה דברים שלנו מאוד בולטים בחוסרים ובפתרונות שעשויים להיות והראשון שבהם זה מיעוט משפחות האומנה שיש בקרב המגזר והעדרן כמעט בכלל של משפחות מארחות במגזר.

<נטע ברק: שני מענים שקיימים בחברה היהודית וכמעט ולא קיימים בחברה הערבית, והדבר להבנתנו יכול גם להשתפר עם איזשהי העלאת מודעות והעלאת פרסום וגיוס כי המשמעות האופרטיבית, זה רק חשוב לי להדגיש, במיוחד עבור נערות למשל שנפגעו במשפחה ועכשיו הן לא יכולות לחזור גם אם הן מוצאות לאיזשהי מסגרת הן לא יכולות לחזור לבית שהן נפגעו בו.

<נטע ברק: העדרה של משפחת אומנה מובילה לזה שמגיל צעיר מגיעים לפנימיות והעדרה של משפחה מארחת מובילה לזה שנערות שנמצאות בפנימייה למעשה נמצאות בה כל הזמן, וזה יוצר איזשהי בועת לחץ שהיא פשוט מדרדרת את מצבן ומאלצת אותן להגיע למסגרות פחות מתאימות.

<נטע ברק: הנקודה השנייה והחשובה שגם עלתה ואני אקצר עליה, יש מחסור בכח אדם ברשויות ערביות.

<נטע ברק: יש מחסור בעו"סיות חוק נוער ברשויות ערביות.

<נטע ברק: ראינו תקופות שאו מתחלפות הרבה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, הנקודה הזו ברורה, גם הרחבנו בה קודם.

<נטע ברק: לא צריך להרחיב על הפגיעה ביכולת לטפל כשאין בכלל את הגורם.

<נטע ברק: עוד שתי נקודות או שלוש קצרות שלי חשוב לשים עליהן את הדגש וזה אם חושבים על תקציבים עתידיים, מרבית המסגרות שיש לנו היום הן בצפון הארץ.

<נטע ברק: נערות ערביות שמשפחותיהן אינן מצפון הארץ זה מקשה על קשר עם המשפחה הביולוגית, זה מקשה על החזרה לקהילה.

<נטע ברק: צריך מסגרות שיהיו גם במרכז ובדרום הארץ, בוודאי במזרח ירושלים.

<נטע ברק: עוד נקודה שחשוב לנו לדבר עליה, ועליה דיברה גם חברת הכנסת חנין זועבי, צריך יותר תכניות לחיים עצמאיים.

<נטע ברק: חלק מהנערות, החינוך שהן מקבלות בבית הוא לא חינוך שמופנה לעצמאות, לא כלכלית ולא התנהלותית והדבר הזה מאוד מאוד יסייע לנערות שלא יכולות לחזור הביתה או שלא מעוניינות לחזור לחברה שהן הגיעו ממנה.

<נטע ברק: עוד דבר שחסר ואצלנו צף כי הנערות עצמן מעלות אותו: אין טיפול ואני לא בטוחה שניתנה מחשבה לטיפול בקהילה להט"בית במגזר והיא קיימת - - -

<קריאה: זה לא נכון מה שאת אומרת, אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה?

<נטע ברק: יש קהילה להט"בית קיימת במגזר כפי שהיא קיימת בכל המגזרים.

<נטע ברק: ונערות שאנחנו מייצגים שהן חברות גם בחברה הערבית וגם בקהילה הלהט"בית מתקשות למצוא מענה מתאים.

<נטע ברק: והדבר האחרון שאני ככה חשוב לי רק עוד לומר וזה פשוט משהו שעלה, אני מביאה את זה כאן כי זה נאמר לי ישירות על ידי הנערות עצמן והיה להן חשוב שהדבר הזה יובא אז אני מנצלת את הבמה.

<נטע ברק: המעון הנעול בג'וליס, תנאיו הפיזיים אינם טובים והנערות שמגיעות לשם בפירוש מתלוננות על כך הרבה וקשה להן.

<נטע ברק: הדבר הזה דורש טיפול.

<נטע ברק: הוא פשוט נופל באיכותו ממעונות אחרים שקיימים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר כמשפט סיכום לדברים שלך שכל מה שאת אומרת הוא חשוב והוא נכון וצריך להתייחס אליו, אבל אני מאוד אשמח אם אנחנו נצליח למצוא מענים שיצרו מניעה כדי שהילדים בכלל לא יגיעו למקום - - -

<נטע ברק: אנחנו מטפלים במי שכבר הגיע להליכי חוק הנוער אז זו התייחסותי כמובן.

יפעת שאשא ביטון: יוסף, אבל רק במשפט.

יוסף ג'בארין: בקיצור רב.

יוסף ג'בארין: שני דברים.

יוסף ג'בארין: את הנושא הזה אני מלווה אולי כ-20 שנה.

יוסף ג'בארין: אני מזהה שיש התקדמות, אבל הדברים העיקריים, הדברים המהותיים לא כל כך השתנו במובן הזה של בעיות איתור וגם לגבי אלה הקיימים שאין את המסגרת הטיפולית המתאימה, גם מבחינת כח אדם וגם מבחינת מסגרות.

יוסף ג'בארין: יש לי תחושה שאולי צריך לקדם את הרעיון, ואני חושב שנורית התייחסה לזה בהתחלה, יש הרגשה שאין מערך אחיד שמרכז את כל הטיפול בנושא ואני תוהה האם הגיע הזמן לחשוב על הקמת רשות לקידום הטיפול, אפשר לייחד את זה לנערות במצוקה אפשר בכלל לנערים במצוקה, אבל לפחות בעניין הזה של נערות במצוקה יכול להיות שהגיע הזמן - - -

יפעת שאשא ביטון: כל התקציבים ילכו לרשות, אבל צריך גורם שיתכלל את זה בין המשרדים- - -

יוסף ג'בארין: גורם שיתכלל, אבל אני חושב על רשות.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע אם יש לכם הצעה אחרת בתחום הזה.

יוסף ג'בארין: אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: אולי שהמחלקות השונות בתוך אותו משרד יתחילו לדבר יותר אחד עם השני.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה גורם אחד, שיהיה גורם שיתכלל את זה.

יוסף ג'בארין: מבקר המדינה נדרש לסוגיות הללו של חלוקת משאבים לגבי נוער בסיכון וכדומה ולמבקר המדינה הייתה המלצה מאוד ברורה: צריך לקבוע סף הגדרה מה זה נערה במצוקה וכל מה שמסביב ואז עושים מיפוי לגבי כל אלה שעוברים את הסף הזה ומחלקים אז את התקציבים בהתאם.

יוסף ג'בארין: החלום שלי הוא להגיע למצב שכשאני שואל את משרד הרווחה מה תמונת המצב, כמה נערות במצוקה יש ביישוב הזה, הכל יהיה זמין ולא שיקח לנו חמש שנים עד שנוכל לקבל את הנתונים הללו.

יוסף ג'בארין: עבודת המיפוי כאן היא מאוד בעייתית.

יוסף ג'בארין: היא כמעט ולא קורית.

יוסף ג'בארין: אם מתקשים להגיע אולי לנתונים אישיים של כמה נערות באמת קיימות אני חושב שאנשי המקצוע יכולים להגיד לנו שביישוב שנמצא אולי במצב סוציואקונומי 2 עם נתוני אבטלה מסוימים ונתוני גירושים מסוימים וכדומה אפשר לשער פחות או יותר מהו שיעור הנערות במצוקה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים לשער אנחנו רוצים נתונים ברורים.

יוסף ג'בארין: לא, אני יודע.

יוסף ג'בארין: אני לא אומר שלא.

יוסף ג'בארין: אבל הם לא יכולים להגיד שאנחנו לא יודעים.

יוסף ג'בארין: אפשר לדעת ואפשר להעריך ואפשר גם להגיע לנתונים הללו ואני חושב שאנשי המקצוע באמת יכולים לתת את התשובה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ציפי, נשמח לשמוע את משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכים את כל הסקירה של כל התכניות כי הדברים גם מופיעים, אבל אני אשמח אם תתמקדי בין היתר בסוגיית ה-מצ’ינג, הממ”מ ניסה כבר לפני חודשיים לקבל נתונים על כמה רשויות בעצם מיישמות את התכניות שמגיעות להן, את התקציב שמוקצע להן, כמה מהן מחזירות בעצם תקציב למשרד הרווחה כי הן לא היו מסוגלות לעמוד בתשלום ה-מצ’ינג ואנחנו יודעים שזה קורה.

יפעת שאשא ביטון: משום מה לא קיבלנו שום נתונים וזה דברים שלא בעיה לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הכל ממוחשב.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח באמת להתייחסות.

יוסף ג'בארין: אבל מישהו נאבק ב-מצ’ינג בכלל?

יפעת שאשא ביטון: רגע, אנחנו נצטרך גם בזה - - -

יוסף ג'בארין: המצב הזה שהאוכלוסייה הכי מוחלשת בקרב יהודים וערבים ובמדינה וכדומה דווקא היא מתעקשים על ה-מצ’ינג.

יפעת שאשא ביטון: צריך לשנות את זה בחקיקה.

יפעת שאשא ביטון: יש חקיקה בנושא.

יוסף ג'בארין: יפעת מהקואליציה תוכל אולי.

יוסף ג'בארין: יפעת ועאידה יקדמו הצעת חוק של לבטל את ה-מצ’ינג לגבי נערות במצוקה.

יפעת שאשא ביטון: יש הצעת חוק לביטול ה-מצ’ינג או להפוך אותו לדיפרנציאלי בקרב רשויות חלשות אל מול חזקות, אבל אנחנו רוצים נתונים כדי שאנחנו נוכל אולי אפילו, דיברו על זה, לא הכל חייב בהצעת חוק.

יפעת שאשא ביטון: יש תהליכים שמשרדים יכולים לעשות.

יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי בכלל להבין את הנתונים.

יפעת שאשא ביטון: כמה כספים חוזרים בגלל שרשויות לא מסוגלות לעמוד ב- - -

<ציפי נחשון גליק: תקציבים במקרה הזה הם לא חוזרים, הם פשוט לא מקימים את המסגרות - - - באיזשהו שלב לחלק מהדברים לעקוף - - -

<ראוויה גזאווי: הם מועברים.

יפעת שאשא ביטון: הם מועברים לרשויות אחרות.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו מחלקים תקציב - - - בפעם הקודמת אני התבקשתי להעביר נתונים על כמה עובדות סוציאליות יהודיות יש ברשות המקומית כעו"ס מומחית לנערות וצעירות.

<ציפי נחשון גליק: אני העברתי עם נתונים של כמה מטופלות בפעם קודמת.

<ציפי נחשון גליק: התקציב שהמשרד שלנו מחלק הוא מתרחש בכמה אופנים.

<ציפי נחשון גליק: קודם כל אנחנו מעבירים תקציב למחלקה לשירותים חברתיים ברשות המקומית שקיימת על פי חוק ועל כל שקל שאני מעבירה הרשות חייבת להשתתף ב-25% - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אנחנו מכירים.

<ציפי נחשון גליק: אוקיי.

<ציפי נחשון גליק: זה לא בכוחנו לשנות, זה החלטות מלמעלה.

<ציפי נחשון גליק: אתם יושבים פה, אתם יכולים להיות מעורבים בזה ואולי גם לסייע לפחות לרשויות כמו שכולם מציינים פה מאחד עד שלוש, מאחד עד חמש.

<ציפי נחשון גליק: אז בעניין, למשל, של בתים חמים הרשות צריכה להעמיד מבנה של בית שיש בו סלון להתכנסות, פינת אוכל וכולי.

<ציפי נחשון גליק: ואני אומרת לך שהרבה מאוד מהרשויות המקומיות, מתוך 166 בתים 56 בתים זה במגזר הערבי.

<ציפי נחשון גליק: כששאלנו אותם, אנחנו הוצאנו מכרז לרשויות שאמרו שאנחנו לא רוצות להפעיל באופן ישיר את הבית החם כי לא רוצות יחסי עובד מעביד.

<ציפי נחשון גליק: אז תצאי את למכרז.

<ציפי נחשון גליק: כשיצאתי למכרז באמת יעדים לצפון הצליחו להפעיל את זה כמה שנים והם שילמו את השכר דירה.

<ציפי נחשון גליק: עכשיו אנחנו יוצאים למכרז חדש, אמרו לנו הרשויות המקומיות, אם לא תממני את השכר דירה אנחנו לא נוכל לפתוח את הבית החם.

<ציפי נחשון גליק: ובאמת הצלחנו ב-56 רשויות שאמרו לא יהיה שכר דירה לא נפתח את הבית החם מתוך 56, 40 רשויות במגזר הערבי אנחנו משלמים את השכר דירה.

<ציפי נחשון גליק: אז את עוקפת, למרות ההנחיות מלמעלה, את מנסה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה לא ברמה שלך להחליט, אבל אני חושבת שמשרד הרווחה כן בסמכות שלו להחליט.

יפעת שאשא ביטון: כמו שבמשרד החינוך בחלק מהתהליכים כן יצאו לתקצוב דיפרנציאלי בלי חקיקה ובלי עניינים, פשוט לקבל החלטה כמדיניות של משרד ולאפשר את זה במיוחד לנוער בסיכון.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו מנסים להביא את ההצעות שלנו וב- - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<ציפי נחשון גליק: בנושא הזה אנחנו נשמח מאוד.

<ציפי נחשון גליק: אז באמת כבר דובר פה שהחסם המרכזי הוא ה-25% השתתפות רשויות.

<ציפי נחשון גליק: יש תכניות שמעבר לחסם של ה-25% הרשויות לא רוצות להפעיל דוגמת דירות מעבר לצעירות בסיכון שזה מודל שאנחנו יש לנו 40 דירות מעבר בארץ, בסך הכל אחת מהמגזר הערבי שעמותה מפעילה - - -

יפעת שאשא ביטון: מה הסיבה?

<ציפי נחשון גליק: כי הרשויות אומרות אני לא רוצה להקים - - -

עאידה תומא סלימאן: יש דירת מעבר באוכלוסייה הערבית?

<ציפי נחשון גליק: אחת, כן, שעמותת ילדים בסיכוי מפעילה, בסכנין נדמה לי.

<ציפי נחשון גליק: יש לי פה את הנתון איפה הדירה.

עאידה תומא סלימאן: לא.

<ציפי נחשון גליק: כן.

<ציפי נחשון גליק: דירה אחת של עמותת ילדים בסיכוי לבוגרות פנימיות חסרות עורף משפחתי, כן.

<ציפי נחשון גליק: הדירה במגזר הערבי פועלת כבר שנה שלישית במג'דל כרום.

עאידה תומא סלימאן: מעניין למה לא יודעים על קיומה.

עאידה תומא סלימאן: איך מעבירים אליה נערות?

<ראוויה גזאווי: זה מכרזים לא?

<ציפי נחשון גליק: לא.

<ציפי נחשון גליק: במקרה הזה זה מיזם משותף שהעמותה מביאה 2 מיליון והמשרד מביא 2 מיליון.

<ציפי נחשון גליק: מתוך ה-30 דירות שפועלות יש דירה אחת למגזר הערבי זה לבוגרי פנימיות.

<ציפי נחשון גליק: ועאידה, את יודעת, אני גם פניתי אלייך לעזרה שלך להקים דירות כי היישוב בא ואומר אני לא - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל לא ידוע, כלומר, אני לא יודעת, יש נשות מקצוע פה שיגידו אם יודעות על קיום דירה כזו.

<ציפי נחשון גליק: הדירה הזו מיועדת לצעירות שהן בוגרות פנימייה שהן חסרות עורף משפחתי שהן לא יכולות לחזור הבייתה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

<ציפי נחשון גליק: אז זה ספציפית הדירות האלה.

<ציפי נחשון גליק: עכשיו, שוב, זה שהרשות אומרת אני לא רוצה להקים אני לא יושבת שאננה.

<ציפי נחשון גליק: אז אני מנסה לייצר פתרונות אחרים - - -

יפעת שאשא ביטון: את מבינה, רשויות מקומיות מצד אחד רוצות לתת מענה לילדים שלהן אבל רק איפה שנוח.

<ציפי נחשון גליק: אחר כך היא אומרת לא אצלי.

יפעת שאשא ביטון: כן, רק איפה שנוח.

<ציפי נחשון גליק: ועאידה יודעת בעצמה, אני פניתי לעזרה שלה לגייס גם עמותות שיהיו מוכנות.

<ציפי נחשון גליק: אז עכשיו אני בהקמה של שש דירות מעבר, שתיים במיזם משותף שהעמותה מביאה 50% וארבע זה ייצא למכרז, מי שיזכה אז אני מרוצה.

<ציפי נחשון גליק: אז אנחנו כרגע - - -

עאידה תומא סלימאן: שש דירות עכשיו.

<ציפי נחשון גליק: אז יהיו שש דירות.

עאידה תומא סלימאן: מצויין.

<ציפי נחשון גליק: אז אני אומרת יש חסמים ואנחנו כל הזמן מנסים לייצר מענים כדי לעקוף אותם.

<ציפי נחשון גליק: למשל יישובים שלא זכו בבית חם שזה תקציב של בערך 150 אלף ₪ בשנה לבית אחד.

<ציפי נחשון גליק: אז הצלחנו לגייס תקציב יותר קטן ואנחנו עכשיו מחלקים תקציב להקים מעגל בנות שזה בעצם חמש שעות בשבוע, קבוצה של בנות באה, יש עובדת סוציאלית שמלווה אותן ויש ארוחה חמה.

<ציפי נחשון גליק: כי זה חשוב לציין ש- - -

יפעת שאשא ביטון: זה כאילו נגיעות קטנות, את יודעת, לא עד הסוף, אני לא יודעת עד כמה זה פותר.

יפעת שאשא ביטון: זה להגיד הנה, אנחנו עשינו.

<ציפי נחשון גליק: לא, לא, לא, אני לא מסכימה איתך כי זאת הייתה בקשה של רשויות מקומיות.

<ציפי נחשון גליק: אז למשל מתוך 75 מעגלי בנות שאנחנו עכשיו עסוקים בלהקים אותם אז 30 מתוכם הם במגזר הערבי.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו לא יושבים בשמיים ואומרים מה אנחנו הולכים לעשות.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו קודם כל קשובים לצרכים של העובדות הסוציאליות בשטח ואז לפי מה שהן אומרות, הצרכים, אנחנו מנסים לייצר את המענים.

<איילת כוכבי סמסליק: הנגיעות הקטנות האלה נותנות הרבה פעמים אינדיקציה לאיתור שאין לנו בדרך אחרת.

יפעת שאשא ביטון: כן ברור שזה עדיף מכלום אבל אני - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבואו נשים את הדברים בפרופורציה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אני יודעת שבית חם באוכלוסייה היהודית פועל חמישה ימים בשבוע ובית חם באוכלוסייה הערבית פועל יומיים בשבוע אז אני תוהה ואני מעלה שאלות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול את כל השאלות עד הסוף.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לבוא ולהגיד שאוקיי, עכשיו אנחנו צריכות להיות מרוצות מהנגיעות הקטנות.

עאידה תומא סלימאן: הנגיעות הקטנות לא פותרות את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו פעם אחת ולתמיד העלינו את הנושא הזה במרוכז כדי לראות את הצרכים האמיתיים בשטח ולא להסתפק במה שהצלחנו לאלתר ולעשות, אלא להגיד שיש צורך מעבר לנגיעות הקטנות ואם תשאלו אותי, אפילו מעבר לבית החם.

עאידה תומא סלימאן: הבית החם לא מספק את המענה האמיתי.

עאידה תומא סלימאן: טוב שיש בית חם, אבל הייתי רוצה לראות אותו פועל בצורה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: עובדת נערה במצוקה שהיא ב-35% של תקן והיא צריכה לטפל גם ב-15 נערות, לנהל את הבית החם, להדריך את המדריכה החברתית ואת אם הבית, נו באמת.

יפעת שאשא ביטון: השאלה, ציפי, אני רוצה רגע להתחבר לדברים של עאידה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם אנחנו רגע בוחנות את הצורך בחברה הערבית שאנחנו יודעים שיש פחות הוצאה חוץ ביתית ואנחנו יודעים מה העלות של הוצאה חוץ ביתית.

יפעת שאשא ביטון: האם לא שווה להרחיב שם את המענה של הבית החם שיהיה מעבר ליומיים, שיהיה מענה קצת יותר עמוק.

יפעת שאשא ביטון: גם אם יהיה לי תקן של 100% עובדת סוציאלית זה לא כמו להוציא רק נערה אחת מהבית.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מבחינת ההיקפים.

יפעת שאשא ביטון: הרבה יותר שווה לנו גם כמערכת להשקיע את הכסף הזה שם כמו שצריך מאשר, את יודעת, לתת לא לתת.

<ציפי נחשון גליק: אז אני אענה.

<ציפי נחשון גליק: כשיש לי תקציב ייעודי לתכנית מסוימת אני חייבת חייבת לחלק אותו לפי קריטריונים.

<ציפי נחשון גליק: אז למשל הבתים החמים התקציב השנתי שלי עומד על 22 מיליון ₪.

<ציפי נחשון גליק: אני לוקחת את כל הרשויות במדינת ישראל ומחלקת לפי קריטריונים.

<ציפי נחשון גליק: הקריטריונים שאנחנו לוקחים בחשבון זה גודל היישוב, מספר הנערות בנשירה שזה נתונים שאנחנו לוקחים מהלמ"ס, מספר הנערות שמטופלות וסוציואקונומי של היישוב ואנחנו מחלקים.

<ציפי נחשון גליק: עיריית ירושלים יוצא לה 2 מיליון והיא מחליטה אם היא רוצה 20 בתים של פעמיים בשבוע או 10 בתים של חמישה ימים בשבוע.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל עוד פעם, את רואה, זה החלטה של ראש רשות.

יפעת שאשא ביטון: איפה העין המקצועית שתגיד איפה צריך.

יפעת שאשא ביטון: איפה הראייה מלמעלה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא רוצה לחלק עכשיו, להגיד יש לי 22 אני רוצה לחלק אותם לפי קריטריונים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע שאנחנו נעצור.

יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו פה.

<ציפי נחשון גליק: זה לא שאני רוצה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל ציפי, ציפי, למה אנחנו פה, אנחנו פה כדי - - -

עאידה תומא סלימאן: ברגע שיש לך שני קריטריונים שהם גם אחוז נשירה וגם אחוז טיפול או מספר מטופלות, כלומר, את נותנת לאלה שכבר יש להם את הכלים גם לאתר ויודעים.

עאידה תומא סלימאן: השאלה איך אפשר להגיע לאלה שלא מצליחים לאתר.

יפעת שאשא ביטון: רגע אבל - - - רגע חברת הכנסת עאידה.

יפעת שאשא ביטון: ציפי, אנחנו פה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הקונספט שקיים, אני מבינה את החלוקה שיש.

יפעת שאשא ביטון: אם היינו מסכימים איתה ואומרים אוקיי זה מה שיש אולי נחלק את זה קצת אחרת, לא בטוח שהיינו מתכנסים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כי ברור לכולנו שאנחנו צריכים למצוא איזשהו מענה ייחודי לאוכלוסייה הזו.

יפעת שאשא ביטון: ומענה ייחודי זה אומר חשיבה מחודשת, זה לראות איך אנחנו נותנים מענים מותאמים, זה לראות איפה אנחנו שמים - - - הרי אם היינו מוציאים אותן להוצאה חוץ ביתית זה היה עולה הון למדינה אז הן לא יוצאות מהבית בגלל העניין התרבותי לא כי אנחנו לא עושים את העבודה שם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת בואו ניתן מענה שהוא זול יותר, אבל הוא נכון יותר לאותה חברה ונרחיב את השירותים זה מה שאני אומרת.

<ציפי נחשון גליק: אבל אם אני לא מקבלת תקציב שהוא ייעודי לאוכלוסייה הערבית אני לא יכולה לחלק אותו רק למגזר הערבי, לא יכולה.

<ציפי נחשון גליק: אני מחוייבת על פי הנחיות משרד האוצר.

<ציפי נחשון גליק: הוא אומר, אם את רוצה להקים בתים חמים אני אגיד לך איפה תקימי אותם לא את.

יפעת שאשא ביטון: משרד האוצר אומר לך איפה להקים בתים חמים?

יפעת שאשא ביטון: מה הוא יודע חוץ מלתת את הכסף, איך הוא יודע מקצועית איפה נכון לו לשים את הכסף - - - לא רגע, לא, לא, זה עוד לפני שאנחנו מערבבים.

<ציפי נחשון גליק: במובן הזה שהם מנחים לחלק לפי קריטריונים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר השאלה איך קובעים את הקריטריונים.

יפעת שאשא ביטון: קריטריון מגזרי הוא לא קריטריונים?

<ציפי נחשון גליק: - - - קריטריונים נוספים אנחנו נשמח לשמוע.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו לא יכלנו למצוא קריטריון גם בתכנית הלאומית עכשיו.

<ציפי נחשון גליק: כשאנחנו הולכים לחלק - - -

חנין זועבי: הצורך הוא לא קריטריון, הצורך - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את הלמ"ס - - -

<ציפי נחשון גליק: סליחה, זה קודם כל מתחיל בכתובת.

<ציפי נחשון גליק: כשמאתרים צורך הצורך הוא בכל הארץ.

<ציפי נחשון גליק: אין רשויות היום שאין שם נערות וצעירות שלא זקוקות לטיפול.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל המענים הם שונים, המענה שאני יכולה לתת במגזר היהודי הוא שונה מהמגזר הערבי.

יפעת שאשא ביטון: לא כי אלה יותר טובים מאלה, אלא כי המאפיינים הם אחרים.

<ציפי נחשון גליק: נכון.

<ציפי נחשון גליק: את עובדת לפי רגישות בוודאי.

<ציפי נחשון גליק: אז למשל, הזכירו כבר פה, שצעירות בגיל 18 אז אולי במגזר היהודי את מכינה אותן לשירות צבאי או לשירות לאומי ואת יכולה דרך התכנית הזאת באמת לשקם אותן.

<ציפי נחשון גליק: אז באמת במגזר הערבי עכשיו אנחנו מנהלים משא ומתן עם מרכזי ריהן שזה מרכזי תעסוקה שנמצאים ב-40 יישובים מהמגזר הערבי כדי להשתמש בפלטפורמה שלהם לעשות שם קבוצות של צעירות שיכולות לבוא לשם לתכנית החל מיום בשבוע עבור לכאלה שיכולות לבוא חמישה ימים בשבוע כל פעם לחמש שעות ובעבור זה היא גם בהתחלה יכולה לקבל הבטחת הכנסה שאת הזכרת.

<ציפי נחשון גליק: כי הבטחת הכנסה מותנית, או שאתה נמצא מחוץ למעגל התעסוקה, אבל אתה נמצא בתכנית שיקום של 25 שעות שבועיות אז זה למשל באמת לפעול ברגישות מגדרית ולנסות לתת את המענה הייחודי הזה.

<ציפי נחשון גליק: כמה תקציב יתנו לנו?

<ציפי נחשון גליק: זה תלוי וזה כאן באמת יושב על מרכזי ריהן.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו מנסים גם להגדיל את התקציב באמצעות התקשרות עם משרד לשוויון מגדרי שקיבל תקציב ייעודי לאוכלוסייה הערבית שאנחנו באמת יכולים להשען על חלק מהתקציבים שנמצאים שם לטובת אותן צעירות.

<ציפי נחשון גליק: אותו דבר הנושא של - - -

עאידה תומא סלימאן: ציפי, לפני שאת ממשיכה, אני רוצה לחזור לעניין של הקריטריונים בכל זאת.

<ציפי נחשון גליק: כן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת שחלוקת התקציב של מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית יש בה חמישה קריטריונים.

עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים שהיה ברור שממחזרים את עצמם כאשר בונים את הקריטריון על מי נמצא במעגל הטיפול אז ברור שהמרכזים שמטפלים יותר יקבלו תקציב יותר ואלה שלא מצליחים לעשות reaching out בגלל שהתקציב שלהם דל לא יקבלו יותר.

עאידה תומא סלימאן: אותו דבר במקרה הספציפי.

עאידה תומא סלימאן: מצד אחד נאמר שהבתים החמים עוזרים לאתר ולגלות את גודל הבעיה ולהגיע ליותר נערות שנכנסות למעגל הטיפול ומצד שני כאשר הקריטריון הוא כמה מטופלות וכמה זה, זה יחסום, זה שוב ינווט את הכסף לאלה שכבר יש להם את היכולת לאתר, יש להם את העובדים הסוציאליים, התקנים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך להכניס עוד קריטריון שיעשה מן איזשהי העדפה מתקנת לאלה שנגזלים משני הקריטריונים האחרים.

<ציפי נחשון גליק: אז אם אחד הקריטריונים שהזכרתי זה סוציואקונומי של הרשות המקומית אתם - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, יש למ"ס.

יפעת שאשא ביטון: מאוד ברור.

<ציפי נחשון גליק: בוחרים לעזור לקדם שנגיד רשויות 1-4 הקריטריון הזה לא יהיה 25%, יהיה קריטריון מקדם - - -

עאידה תומא סלימאן: שהמשקל שלו יהיה יותר גדול.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

<ציפי נחשון גליק: אני לא יכולה לקבל החלטה כזו.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל המשרד יכול לקבל.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה ומי שאמון עליו כן הוא יכול לקבל.

יפעת שאשא ביטון: חלק מההמלצות יהיו שאנחנו מבקשים ממשרד הרווחה לשנות - - -

<ציפי נחשון גליק: יש לכם רעיון נוסף לקריטריונים נוספים אנחנו נשמח לשמוע אותם ולקחת אותם בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסכם.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד במשפט כן.

עאידה תומא סלימאן: וגם משפט של ההורים.

<לירון אשל: אני לירון אשל מהמועצה, אני מנהלת פרויקט הליווי במועצה.

<לירון אשל: לנו מאוד חשוב, אנחנו מדברים פה על מענים ועל תקצוב ועל כח אדם ואי אפשר שלא לגעת בסוגייה שעולה מאוד מאוד בבירור אצלנו בשטח ולא נמצאה במסמכים והיא בעצם העבודה שכיום מרכז ההגנה בירושלים לא נותן מענה לאוכלוסייה הערבית - - -

עאידה תומא סלימאן: איזה מרכז?

יפעת שאשא ביטון: מרכז הגנה לילדים נפגעי תקיפות.

<לירון אשל: רבות מהנערות בסיכון ברקע שלהן יש פגיעות מיניות ופגיעות אלימות והן בעצם האוכלוסייה, אנחנו מכירים את המאפיינים הייחודיים של האוכלוסייה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מתחבר לדיונים שאנחנו עושים בנושא של פגיעות מיניות בקטינים.

יפעת שאשא ביטון: צריך להעלות את זה שם כחלק מהטיפול עומק שאנחנו עושים.

<לירון אשל: גם פה על רקע של חוסר בתקצוב ובחוסר כח אדם האוכלוסייה הספציפית הזאת לא מקבלת את המענים - - - חסם מטלטל, אי אפשר להפריד את הסוגייה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: כל התחום הזה הוא בתת גם תקצוב וגם נגישות לכלל האוכלוסייה.

יפעת שאשא ביטון: תדברי איתי אחר כך כי אמור היה להיפתח חצי מרכז שנותן מענה נטו לאוכלוסייה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: תדברי איתה ואנחנו נברר איפה זה עומד.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת גם כן למשפט - - -

<ציפי נחשון גליק: מודל חדש - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אנחנו לא נוכל עכשיו לשמוע על מודל חדש וחבל.

עאידה תומא סלימאן: מנכ"ל הפורום הארצי הערבי לוועדי הורים, מר סעיד יונס, אבל ממש בקיצור רב.

<סעיד יונס: את האמת זה לוקח הרבה, אבל אני אתייחס לשתי אוכלוסיות וסוגייה אחת.

<סעיד יונס: אוכלוסייה אחת שלמשל הורים שיש להם ילדים בעיר מסוימת, נגיד למען ענייננו נצרת, והורים גרים בנצרת עילית.

<סעיד יונס: הילדים שנמצאים במצגת נער בסיכון או נערות בסיכון לא מקבלים את הטיפול הראוי כי העובדות הסוציאליות שנמצאות בנצרת עילית לא יכולות לגעת, להגיע לבית הספר איפה שהילד נפגע או איפה שהילדה עברה תקיפה מינית.

<סעיד יונס: זו אחת הסוגיות.

<סעיד יונס: למשל בבערטה יש לנו עוד אוכלוסייה כזאת, שהנשים גרות בבערטה המזרחית, בערטה הפלסטינית והתלמידות לומדות בבעטרה הישראלית וכשנפגעות הבנות אז הבנות לא מקבלות שום טיפול ושום מענה כי אף אחד לא יכול להגיע למשפחה איפה שהיא גרה ומקרים כאלה יש לנו הרבה ולא חסר.

<סעיד יונס: בקשר לבית החם, קודם כל זה צעד מבורך, אבל אנחנו חושבים שיש לעשות ביקורת על הבתים החמים כי יש לנו למשל, דוגמה, בג'סר א-זרקא בית חם פיקטיבי רק מאוכלס על ידי המזכירה או העובדת סוציאלית שם ולא מגיעות לשם בחורות לקבלת טיפול.

<סעיד יונס: צריך לבדוק את העניין הזה.

<סעיד יונס: והרבה תלונות יש לנו על תקיפה מינית, בהרבה כפרים, בהרבה בתי ספר ולא יכולים לדווח על המקרים האלה כי אין תקנים, כי יש מחסור בתקנים ואפילו קיבלנו בקשה מיושבת ראש מחלקת הרווחה להקים מעון יום טיפולי לתקיפות מיניות נגד נערות וזה לא חסר.

<סעיד יונס: אם נציגי משרד החינוך נמצאים כאן אז ברשותי גם כן להתייחס לתכנית אחת, תכנית המעברים, שדיברנו כל הזמן על תכנית מניעתית אחרי שהנערות נכנסו למעגל של נוער או נערות בסיכון.

<סעיד יונס: אני חושב שתכנית המעברים בבתי הספר שצריכה לדבר על הסתגלות, הסתגלות ההורים, הסתגלות התלמידות, מבחינה פיזיולוגית, מבחינה נפשית, מבחינה תברואית בתוך בית הספר.

<סעיד יונס: התכנית הזאת מועברת רק לצורך פרסום ושיווק.

<סעיד יונס: בית הספר, בעיקר תלמידי בית ספר יסודי שרוצים לעלות לחט"ב או בית ספר - - -

יפעת שאשא ביטון: אני ברשותך, עם כל הכבוד לביקורת, בוא תנסה רגע למקד, אתה קצת התפזרת, קצת לפה, קצת לפה.

<סעיד יונס: אני לא מתפזר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אין לנו זמן.

<סעיד יונס: אני מוסיף עוד נקודה ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: אבל נקודה שתהיה רלוונטית רגע ולא ביקורת.

יפעת שאשא ביטון: מה יש לך להציע כדי שאנחנו נעשה את הדברים יותר טוב.

<סעיד יונס: אם אנחנו לא מעלים ביקורת אז אנחנו לא מעלים - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא קופץ לדברים שהם לא קשורים חברים.

יפעת שאשא ביטון: הוא במקרה נוגע בתחומים שאני נוגעת בהם.

<סעיד יונס: תכנית המעברים גברתי למשל בנתניה מועברת על ידי - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, בסדר, אני מבקשת - - -

<סעיד יונס: - - - נוגעת רק לאוכלוסייה לכיתות א' עד ו'- - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שקט.

יפעת שאשא ביטון: תצאו החוצה.

<סעיד יונס: גברתי, אנחנו חייבים להעלות את הביקורת כדי להגיע לחקר האמת.

<סעיד יונס: למשל, בתכנית המעברים צריכים להיות מעורבים היועצות, העובדים הסוציאליים והשירות הפסיכולוגי החינוכי.

<סעיד יונס: לתת הרצאות, לתת סדנאות להורים, לתת סדנאות.

<סעיד יונס: אפילו לאתר ילדה במצוקה זו גם כן דרך התכנית הזאת.

<סעיד יונס: זה לא קיים.

יפעת שאשא ביטון: בשביל לאתר ילדים במצוקה צריך הרבה יותר מאשר תכנית מעברים.

יפעת שאשא ביטון: צריך הרבה יותר מתכנית כישורי חיים שהייתה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באים ומדברים על מערך מקצועי הרבה יותר עמוק ואתה לוקח את זה לכל מיני דברים שהם במעטפת.

<סעיד יונס: כשאני נתקל במנהל בית ספר - - -

עאידה תומא סלימאן: הוא תורם את החלק שלו, מה קורה פה - - -

יפעת שאשא ביטון: אין - - -

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם אנחנו מדברים על תכלול ועל כל המערכות איך משתלבות בעבודה אז אוקיי, הוא העלה ביקורת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם תפקידנו לשמוע ביקורת שמגיעה מהשטח.

יפעת שאשא ביטון: לא, אין שום בעיה, אבל בוא נתייחס לגופו של נושא.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לו ביקורת לגופו של נושא, כמו הסוגייה שהוא העלה בבית חם שהם יבדקו זה סיפור אחד.

יפעת שאשא ביטון: אבל לדבר על תכניות שהן לא רלוונטיות, הסיפור במערכת החינוך זה היועצים, זה המחנכים, זה הליווי המקצועי.

יפעת שאשא ביטון: זה לא תכנית ארעית כזו או אחרת שם המענה.

<ציפי נחשון גליק: אם מנהל המחלקה אומר מחר שהוא רוצה לטפל בצעירות מחר אני פותחת פה מרכז טיפול לנפגעות תקיפה מינית.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נבדוק את זה אחר כך ונטפל בזה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי אנחנו נסכם?

<קריאה: אני כבר כמה פעמים מנסה להגיד משהו.

יפעת שאשא ביטון: מי כבודה?

<קריאה: מדובר כאן על מקלט חירום לנערות במצוקה ואני - - -, אני מנהלת של המקלט, אני ניהלתי את המקלט שבע שנים, עשיתי הפסקה, חזרתי.

<קריאה: רציתי להשתתף בדיון רק לפני שלושה ימים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא חשוב הרקע.

יפעת שאשא ביטון: מה את רוצה לומר?

<קריאה: אני רוצה להגיד שמתוך הניסיון אני רוצה לדבר עכשיו על המקלט והמגבלויות של כל - - - מאוד קשה - - - רוצה רק להגיד על אוכלוסיית נערות שאף אחד לא התייחס אליה וגם אני רוצה להגיד שזו אוכלוסייה שמאוד קשה להגדיר אותה שנופלת בין הכסאות, חלק מהנערות האלו לצערי הרב, נרצחו או יש סימנים של סכנה מאוד מיידית שאולי יש סכנת חיים ואלה נערות שלא מתאימות לאף מסגרת.

<קריאה: אני לא רוצה - - - אני חושבת ואנשים שעובדים ישירות עם הנערות יודעות על מה מדובר.

<קריאה: אני מאוד מבקשת אולי לתאם איזשהי יוזמה בין כל הגורמים הרלוונטים לתחום הנערות והצעירות ולהתחיל לחשוב, וציפי טוב שאת נמצאת כאן, על מסגרת שמתאימה לנערות האלה שהן לא למקלט, לא מעון נעול, לא פנימיות ואלה שנושרות כן הן משוטטת לבד ברחובות או יש התאמה מאוד - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מסכמים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אעלה מספר נקודות ואת תסיימי.

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית מהדברים שעלו כאן אני חוזרת דיי לנקודת ההתחלה של הצורך בבנייה של תכניות ייעודיות וייחודיות למגזר הערבי.

יפעת שאשא ביטון: גם בדו"ח הבנתי שקיבלו נתונים ממשרד הרווחה שהתגבש צוות שאמור לגבש תכנית שכזו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים בוועדה המשותפת לקבל תוך חודשיים את התכנית או לפחות את הסטטוס.

יפעת שאשא ביטון: כתוב בדו"ח, נכון נורית?

יפעת שאשא ביטון: , שמשרד הרווחה והשירותים החברתיים בונה תכנית ייעודית לחברה הערבית.

<נורית יכימוביץ-כהן: החלטת ממשלה על תכנית יתד.

<ציפי נחשון גליק: זו לא תכנית ייעודית לאוכלוסייה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מבקשים שתהיה התייחסות ייעודית וייחודית מותאמת לחברה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: כי אם אנחנו עוד פעם ניתן תכנית "שוויונית", כולם אותו דבר, אנחנו בתוכה נגלם את חוסר השוויון כי אנחנו יודעים שהחברה הערבית לא יכולה לקבל את אותן תכניות.

יפעת שאשא ביטון: ציפי, התייחסות, באמת לקחת, לדעת שיש לנו פה מגזרים שונים לתת ביטוי למגזר.

<ציפי נחשון גליק: - - - מגזר ומגדר.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, מצויין.

יפעת שאשא ביטון: התאמת התה"ס למציאות המשתנה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים הרי, התה"ס נבנה ועד שנוגעים בו, פותחים אותו, אז זה יובלות.

יפעת שאשא ביטון: לגעת בו.

יפעת שאשא ביטון: שווה, זה זמן טוב לפתוח את הדברים מחדש, להתאים למציאות שמשתנה ולעשות שם את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מציעה שתהיה יד מכוונת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם זה בסמכות של משרד הרווחה, אבל פה אולי אני קוראת לכל משרדי הממשלה לראות איפה לשים את אותה יד מכוונת שתראה בראייה הוליסטית את הצרכים הייחודיים של המגזר הערבי על מנת שיהיה אפשר לבנות שם גם מערך של אנשי מקצוע שיתנו מענים בכל אותם מקומות שבהם אנחנו מזהים קושי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים את זה במערכת החינוך - - -

<קריאה: יש את הוועדה הבין משרדית.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אז הוועדה הבין משרדית - - -

עאידה תומא סלימאן: יש את הוועדה הבין משרדית והתכנית שלה.

יפעת שאשא ביטון: מצויין.

יפעת שאשא ביטון: אז להכניס לתוך הוועדה הזו גם את ההתייחסות למקצועות השונים, לדרישות המקצועיות השונות שנדרשות.

יפעת שאשא ביטון: בין אם זה במערכת החינוך, בין אם זה במערכת הרווחה ובמקומות האחרים כדי שאנחנו לא נמצא שוב את עצמנו במקום שיש תכנית, אולי אפילו יש תקציב, אבל אין מי שיישם אותה וינגיש אותה מבחינת שפה ובכלל.

יפעת שאשא ביטון: להרחיב את המסגרות בדרום ובמרכז.

יפעת שאשא ביטון: הבנו שיש מחסור במסגרות.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של ה-מצ’ינג.

יפעת שאשא ביטון: אני שוב פונה באופן רשמי למשרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת כמה יישובים מימשו את התכניות, כמה יישובים לא מימשו בכלל, כמה כספים הועברו ליישובים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה אנחנו רוצים לדעת כמה באמת הסיפור של ה-מצ’ינג מהווה חסם באופן אמפירי ולא רק ממה שאנחנו יודעים ולשקול להפסיק את ה-מצ’ינג לאשכולות 1-4 או בצורה דיפרנציאלית, פנייה למנכ"ל משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיש שכמו בהרבה נושאים שנגענו בהם בוועדה לקידום מעמד האישה ואני בטוחה שגם בוועדה לזכויות הילד, אנחנו מגלים שהשינוי הוא יותר מהותי שאנחנו צריכים לעשות אותו, הוא יותר מהותי מאשר רק לגעת בנושא של התקציב שהוא אכן כן צריך שינוי ואני תיכף אגע בזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל שינוי במדיניות הכוללת של לטפל בנערות במצוקה.

עאידה תומא סלימאן: צריך להבין, ככל שיש תשתית רעועה מבחינת השירותים החברתיים, מבחינת המסגרות החינוכיות ככה יהיה בלתי אפשרי לטפל באופן כאילו שוויוני.

עאידה תומא סלימאן: כאשר היסודות שעומדים עליהם, המערכות השונות, הם שונים, אי אפשר לבוא ולקבוע קריטריונים כאילו שווים כי זה יוצר את הפער ומעמיק אותו עוד יותר.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אין תקנים מספקים לנערות במצוקה באוכלוסייה הערבית לא יהיה איתור, לא יהיה כאילו צורך על פניו כי יסתכלו, יראו, אין הרבה נערות מטופלות, אין נערות מאותרות, אין לנו יכולת באמת להרגיש את הגודל של הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם הנושא של תקנים צריכים לדבר עליו ולאו דווקא דרך התכניות השונות, אלא תקנים בסיסיים נמצאים בתוך המערכת של מערכות הרווחה בתוך הכפרים והערים הערביות.

עאידה תומא סלימאן: אני מוסיפה ומדגישה את הנושא של תכלול.

עאידה תומא סלימאן: כל המאמצים של כלל המערכות ושתהיה יד מכוונת שתדעו באמת מה המדיניות באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: האם אנחנו הולכים לכיוון של מערכות חוץ ביתיות, מערכות בקהילה, מה בדיוק קורה שם בפרויקטים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לכם שהנגיעות הקטנות האלה לא פותרות את הבעיה ולפעמים - - -

<ציפי נחשון גליק: זה עניין של תקציבים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה עניין של תקציבים ותיכף אדבר על העניין של תקציבים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבלתי מתקבל על הדעת, ואף אחד לא יסביר לי את הפער הזה כאשר חילקו את התקציבים על מספר הנערות המטופלות בחברה היהודית ובחברה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה לעכל את זה.

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות שההשקעה בנערה ערבייה יוצאת כאילו כל כך פחותה מנערה יהודיה.

עאידה תומא סלימאן: בגלל שיש מסגרות יותר חוץ ביתיות?

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת.

עאידה תומא סלימאן: ואז יוצא לנו נגיעות קטנות בקהילה, זה מה שיוצא לנו בתקציב הזה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה בדיוק הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: להרחיב בחברה הערבית את המענים שמתאימים להם ולא לסמוך על זה ש- - -

עאידה תומא סלימאן: אני שוב עוד מדגישה, אני לא מסתפקת ולא רוצה לדבר על חלוקה אחרת בתוך התקציב הקיים.

עאידה תומא סלימאן: בואו נקבע, התקציב הקיים הוא לא מספיק שיענה על הצרכים הקיימים בשטח וצריך לחשוב על איך מוסיפים ומשקיעים יותר בתקציב הזה.

עאידה תומא סלימאן: במקום לחכות עד שהנערה תגיע לקצה הרצף ואז היא צריכה מסגרת חוץ ביתית או שהיא נפלטת לרחוב ולפעמים עולה לה בהכי יקר זה החיים שלה, זה בשבילי הכי יקר, לא מה שמשקיעה המדינה, אלא החיים של הנערות האלה.

עאידה תומא סלימאן: והרבה פעמים זה מסתיים, לצערי, בצורה כזו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שמשרד הרווחה ישקיע יותר וישנה את אופן חלוקת התקציבים מבחינה זו שיתן גם משקל לנושא של ה-מצ’ינג או מצ’ינג דיפרנציאלי או לבטל אותו ו- - -

<ציפי נחשון גליק: אבל רק להזכיר שמשרד הרווחה נכנס איפה שכבר יש בעיה.

<ציפי נחשון גליק: את מדברת על מניעה אז את צריכה לדבר על מערכת החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת רק על מניעה, אני מדברת גם על טיפול בבעיות כשעוד לא הגיעו עד מצב זה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על נערות במצוקה ונערות בסיכון.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, הבעיה כבר קיימת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בגלל זה התמקדנו בעשייה של משרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה וכולם יודעים מה דעתי עד כמה מניעה משרד החינוך עושה.

עאידה תומא סלימאן: כולם יודעים מה דעתי כולל הנציגים של משרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם משרד הרווחה, אני חושבת שהגיע הזמן שישנה במשקל של הקריטריונים, אפילו הפנימיים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה בעניין ה-מצ’ינג ואנחנו נפנה בעניין שינוי המשקל של הקריטריון של מצב סוציואקנומי כי אני חושבת שזה חייב להיות.

עאידה תומא סלימאן: ואולי צריך לשקול עוד מרכיבים בקריטריונים האלה, במיוחד כאשר אנחנו לא מצליחים לאתר סופית את המספר הקיים.

עאידה תומא סלימאן: צריך להעזר באינדיקטורים אחרים שיכוונו אותנו ויגידו לנו איפה נמצאת הבעיה בעיקרה.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה כמובן על שיתוף הפעולה ואנחנו נמשיך לעקוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכולם.