ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 408, 2017-05-29 10:00

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: ה-29 במאי 2017, ד' בסיוון התשע"ז.

יעקב מרגי: יש לנו נושא אחד קטן פרוצדורלי לפני שנדון בנושא המרכזי שאליו התכנסנו.

עודד פורר: גדול, אבל פרוצדורלי.

עודד פורר: ..

יעקב מרגי: הקמת ועדת משנה לבחינת ימי הלימודים במערכת החינוך זה הנושא הראשון.

יעקב מרגי: הנושא השני, מחסור בכיתות לימוד בירושלים בכל המגזרים, לציון יום ירושלים.

יעקב מרגי: כפי שידוע חוגגים יום ירושלים כל השנה, אבל "סמוך ונראה" מה שנקרא זה גם שייך לירושלים בהקשר של מקרא מגילה.

יעקב מרגי: אנחנו נאמץ את המושג הזה של "סמוך ונראה" גם לגבי יום ירושלים.

יעקב מרגי: אנחנו קרובים אליו וצמודים אליו.

יעקב מרגי: הכנסת מרכזת מספר דיונים שקשורים לירושלים, אתמול הממשלה התכנסה במערות הכותל ודנה על ירושלים וחיזוק ירושלים, ואין סיכוי שוועדת החינוך לא היתה מתכנסת ודנה בחיזוק מערכת החינוך בירושלים, ולכן נבחר הנושא הזה של כיתות הלימוד.

יעקב מרגי: אבל לפני כן, ברשותכם, אבקש להביא לידיעת

יעקב מרגי: כם כי ועדת החינוך, התרבות והספורט החליטה בישיבתה מיום ד' בסיוון תשע"ז, שזה היום, 29 במאי 2017, על הקמת ועדת משנה לנושא בחינת ימי הלימודים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: הרכב הוועדה יהיה חבר הכנסת עודד פורר היו"ר, חבר הכנסת מוטי יוגב, חברת הכנסת מירב בן ארי, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, חברת הכנסת חנין זועבי, חבר הכנסת חיים ילין, חברת הכנסת נורית קורן.

יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה להבהיר שהנושא הוא לבחינה ולימוד, הוא יהיה בשיתוף פעולה.

יעקב מרגי: ועדת המשנה לא הולכת להנחית שום דבר.

יעקב מרגי: אני חושב שאין סביב השולחן הזה או בכלל בציבוריות, בחברה הישראלית, מי שלא תוהה ושואל.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה יהיו התוצאות בסוף, אם ישתנו או לא ישתנו, אבל כולם רוצים קודם כול לבחון.

יעקב מרגי: יכול להיות שהמצב הנוכחי הוא הכי אידאלי במבנה של החברה הישראלית, אבל אין ספק שצריך לבחון זאת, ואני מודה לעודד פורר שהסכים לקבל את המטלה הזאת ולעשות אותה, אין לי ספק שהוא יעשה אותה בצורה הטובה ביותר, ולכל החברים שהסכימו להיות שותפים.

חיים ילין: אני הסכמתי כי עודד מוביל, כי אנחנו יודעים שאז יקרה משהו.

<פז כהן: רק להגיד לכם תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: סיימנו את הסעיף הראשון.

יעקב מרגי: הסעיף השני הוא מחסור בכיתות לימוד בירושלים בכל המגזרים.

יעקב מרגי: לפני שניתן את רשות הדיבור לראש עיריית ירושלים, אנחנו מקדמים בברכה את סגן שר הפנים, הרב משולם נהרי.

יעקב מרגי: אפשר לומר שמשרד הפנים יחד עם עיריית ירושלים הובילו את הדיון הזה ואני מקווה שהיום תצא בשורה מכנסת ישראל לעיר ירושלים.

יעקב מרגי: הוועדה קיימה מספר דיונים על המחסור, הן במזרח ירושלים, הן במערב העיר, בכיתות לימוד.

יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר שאנחנו חייבים למחוק.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר מילים גבוהות כמו חרפה וביזיון, אבל יש למחוק את הפערים האלה.

יעקב מרגי: רבותי, לפעמים אני מקיים אצלי דיונים בסוגיה של שיבוצים לרישום למוסדות החינוך, והתגלתה בפני תמונה של כיתות לימוד עם 50 תלמידות, ולפעמים אפילו זה עובר את המספרים האלה, שלא לדבר על כיתות שנמצאות במקומות שאנחנו רואים במדינות עולם שלישי.

יעקב מרגי: ראש העיר בישיבה שהיתה עם שר הפנים – הם לקחו את זה על עצמם, ואני מצדיע לו.

יעקב מרגי: בא ראש עיר ואומר: רבותי, אני מבין את הקושי של המדינה לצמצם פערים במכה אחת או בשתיים, יש תקציב בינוי X, הוא צריך להתחלק לכל המדינה, אבל הוא בא ומוכן ליטול על עצמו הלוואה בסדר גודל לא קטן, כדי לצמצם את הפערים האלה.

יעקב מרגי: כדי שנכיר בצורך ונראה את הדברים, יש אתנו נציגי משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לראש העיר שיציג את המצב של מחסור בכיתות לימוד בירושלים, ניתן לסגן שר הפנים גם התייחסות בנושא ונפתח את הדיון.

איתן ברושי: סליחה, היתה החלטה לפני שנה.

איתן ברושי: האם זה לא בוצע?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא היתה החלטה.

יעקב מרגי: דובר, לא היתה החלטה.

יעקב מרגי: ניתן אחר-כך את רשות הדיבור לכל מי שירצה, כמובן למשרד החינוך.

יעקב מרגי: כרגע כולנו נתרכז במצגת של ראש העיר.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני ראש העיר.

ניר ברקת: קודם כול, תודה רבה על ההזמנה, אדוני יושב-ראש הוועדה, חברי כנסת יקרים, סגן שר הפנים, סגן ראש העיר, מכובדי כולם.

ניר ברקת: זהמה שהצגנו אתמול בממשלת ישראל, וברשותך אני אשמח לחלק שתי מצגות שהשארנו אתמול לממשלת ישראל, האחת זה על דוח מקינזי.

ניר ברקת: מאז הדיון לפני כמה חודשים – אני רוצה להזכיר שבכל שנה אנחנו נלחמים על משאבים לעיר ירושלים, כל שנה נלחמים על המשאבים – הנחנו את דוח מקינזי שמראה שחור על גבי לבן את הפערים העצומים במימון המדינה של העיר ירושלים.

ניר ברקת: יש חוק ירושלים, שמטרתו טיפוח העיר, מעל ומעבר לכל עיר אחרת.

ניר ברקת: בפועל, מה שקרה בעשורים האחרונים, זה לא טיפוח, זה קיפוח.

ניר ברקת: דוח מקינזי מציף את זה בצורה נחרצת וברורה.

ניר ברקת: גם בתקציבים של השקעות לטווח הבינוני-ארוך, גם בתקציב השוטף, ונפרט יותר מהמהלך הזה בישיבת ועדת הכספים, אם נסיים בעוד כשעה, וברשותכם, גם בנושא כיתות הלימוד.

ניר ברקת: אני רוצה להציג לכם את המציאות הקשה שירושלים נמצאת בה, שאף עיר אחרת במדינה לא מתקרבת להיקפי האתגרים הללו.

ניר ברקת: עשינו עבודת מטה, והעמודות הירוקות זה הכיתות הקיימות בעיר, העמודות האדומות זה פערים לתקינה שנמצאים לפי שלושת המגזרים המרכזיים: בכללי, בערבי ובחרדי.

ניר ברקת: בירושלים יש יותר מ-3,800 כיתות מתחת לתקן.

ניר ברקת: אני רק אסבר לכם את האוזן, יש לנו בירושלים יותר מ-100,000 ילדים, 100,000 ילדי ירושלים שלא נמצאים בכיתה תקינה.

ניר ברקת: זה בושה וחרפה לראות איפה חלק מהילדים לומדים.

ניר ברקת: כל מי שעושה סיבוב ופותח את העיניים, לא מאמין למראה עיניו, שבשנת 2017, בבירת ישראל, יש לנו ילד – אני לא מדבר על 100,000 - שלומד בתנאים כפי שלומדים ילדי ירושלים.

מאיר כהן: אדוני ראש העיר, האם זה כולל את בתי הספר הפרטיים במזרח העיר?

ניר ברקת: כן.

ניר ברקת: תסתכל בעמודות הרלוונטיות.

משולם נהרי: המוכר שאינו רשמי.

מאיר כהן: אני מדבר על בתי הספר הערביים במזרח-ירושלים.

ניר ברקת: התשובה היא כן, כולל הכול.

ניר ברקת: יש לך ערבים, זה בעיקר במזרח-ירושלים.

מאיר כהן: זה 43%.

ניר ברקת: זה כתוב לנו.

ניר ברקת: יש לך מולך מול העיניים.

ניר ברקת: מה שיש לנו במזרח העיר זה 909 כיתות תקניות – כיתות שכורות לא תקניות המצב שלהן סביר, כי אנחנו שוכרים, אבל עדיין לא טוב מספיק – מוכר שאינו רשמי, מנ"דים – מבנה נייד – ופרטי.

ניר ברקת: יש לך חלוקת משנה.

ניר ברקת: הדאגה לכיתות באופן פרופורציוני זו חובתה של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: ברשותך, אדוני ראש העיר, נמצאים אתנו סטודנטים מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל-אביב, שחווים דיון רציני בוועדת החינוך, מעבר למה שהם חווים במרקע, אם יש להם זמן לצפות.

יעקב מרגי: כמו שאתם רואים הפערים הם גדולים בין מה שאתם רואים במרקע על המליאה לעומת הוועדות.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים וברוכות הבאות.

ניר ברקת: ברוכים הבאים.

ניר ברקת: אני עובר לשקף הבא, וזה ההקצאות שעיריית ירושלים קיבלה במהלך השנים האחרונות לבניית כיתות לימוד.

ניר ברקת: הגידול הטבעי בעיר השנה הוא 186 כיתות בכל שנה.

ניר ברקת: אנחנו צומחים ב-2% לשנה, 283,000 תלמידים.

ניר ברקת: שימו לב שבעין בלתי מזוינת ניתן לראות שמה שקיבלה העירייה בעשור האחרון אפילו לא מדביק את הפער של הגידול הטבעי.

ניר ברקת: בשקף הבא אתם יכולים לראות מה העיר כן עשתה במהלך שבע השנים האחרונות.

ניר ברקת: בנינו 520 כיתות, הכשרנו עוד 50 כיתות, שכרנו, בשביל לשפר את התנאים של התלמידים, כ-470 כיתות, ובנינו עוד מבנים ניידים – 134 יחידות, שזה מתחלק בחלוקת משנה לפי המגזרים.

ניר ברקת: כפי שאתם רואים, כ-540 במגזר הערבי, 438 בחרדי, ו-187 בכללי, אבל זה רחוק מאוד ממה שהיינו רוצים לראות.

ניר ברקת: אין פה צמצום פערים למרות כל המאמצים שעשינו.

ניר ברקת: בהיעדר היכולת שלנו לקבל הרשאות – שימו לב לעלויות שיש לעיריית ירושלים שהמדינה לא מכסה – אנחנו היום שוכרים ב-100 מיליון שקל כיתות לימוד, אנחנו בונים השנה ב-30 מיליון שקל מבנים ניידים ופתרונות זמניים ועוד הכשרת כיתות ב-40 מיליון שקל.

ניר ברקת: כלומר, עיריית ירושלים סופגת מתקציבי תושבי העיר בשנת 2017 170 מיליון שקל כתוצאה מהמחסור בכיתות הלימוד שיש לנו.

יעקב מרגי: ללא שיפוי כלשהו.

חיים ילין: הרי האחריות שלכם לתת כיתות וחינוך, האחריות של משרד החינוך לספק לך כיתות.

ניר ברקת: לממן את הכיתות.

חיים ילין: אני לא מדבר על תקינה, אלא על בינוי.

חיים ילין: למה לא מחזירים לך את שכר הדירה?

ניר ברקת: תשאל אותם.

יעקב מרגי: בסוף.

יעקב מרגי: בסוף הוא ישאל אותם.

יעקב מרגי: יהיה דיון בסוף.

חיים ילין: אני שואל, אולי הוא יודע.

ניר ברקת: תשאל אותם.

ניר ברקת: באי-בנייה המדינה מרוויחה את הריבית על מה שהיא לא בנתה ואנחנו משלמים ריבית דריבית, כי העלות שלנו, של ה-170 מיליון שקל, היא הרבה יותר מאשר לבנות בעצמנו את כיתות הלימוד.

ניר ברקת: אתם רואים לבד שאין התמודדות כמעט, אפילו לא עם המציאות, שלא לדבר על צמצום פערי העבר.

ניר ברקת: כלומר, האתגר כאן הוא כפול ומכופל.

ניר ברקת: לכן קיבלתי החלטה להתמודד עם הסוגיה הזאת.

ניר ברקת: הקמנו מינהלת כיתות לימוד בחברת מוריה, זאת חברת בת של העירייה שמתמחה בפרויקטים, ומינהלת כיתות הלימוד לפני שנתיים קמה והתחילה לבחון כיצד אנחנו יודעים לאתר ולבנות לבד.

ניר ברקת: על בסיס התצ"א אתם יכולים לראות את המקומות שבהם אנחנו מתכננים לבנות.

ניר ברקת: הקאפות נשארות לעיונכם.

ניר ברקת: פה ניתן לראות איפה אנחנו כרגע בבנייה של כ-500 יחידות על בסיס הרשאות שקיבלנו על העבר, אבל אנחנו רוצים לבנות עוד 1,000 יחידות שמצוינות באדום בשנת 2017 ועוד 1,000 כיתות לימוד שנרצה להיכנס אליהן בשנת 2018.

ניר ברקת: היום קיבולת ויכולת הבנייה של עיריית ירושלים נבנו למספרים הרבה-הרבה יותר גדולים.

ניר ברקת: לבנות 120-100 כיתות לימוד זה סיפור אחד, אבל לבנות 1,000 כיתות לימוד ו-2,000 כיתות לימוד זה היערכות אחרת.

ניר ברקת: השלמנו את ההיערכות שלנו.

ניר ברקת: באנו בדרישה ובבקשה למשרד החינוך ולמשרד האוצר: במטותא, אנחנו לא יכולים לעבור לסדר-היום יותר כשיש לנו 100,000 ילדים במתכונת הזאת, חייבים לצמצם את הפער הבלתי נסבל הזה.

ניר ברקת: מה קרה במציאות?

ניר ברקת: אומרים לי במשרד החינוך שיש לו – יתקנו אותי החברים – 17,000 כיתות לימוד לתוכנית החומש שלנו, ואמרנו קודם כול תטפלו בילדי ירושלים שכבר עשרות בשנים חסרות להם כיתות לימוד.

ניר ברקת: עוד לא קיבלנו, ההקצאות שנקבל הן בין 100 ל-130, אולי קצת יותר, הרשאות בשנה, כשגם זה מתחת לגידול הטבעי של העיר ירושלים.

ניר ברקת: אנחנו הולכים למשרד האוצר ואומרים למשרד האוצר: במטותא, תעזרו לנו, אולי מחוץ לנוסחה של משרד החינוך, שכן זה זועק לשמים.

ניר ברקת: עד היום אנחנו נמצאים בין משרד החינוך לבין משרד האוצר, כשאף אחד ושניהם ביחד לא אומרים: אנחנו לוקחים אחריות ואנחנו נממן 2,000 כיתות לימוד בשנתיים.

איתן ברושי: אתה הצגת פה בפעם הקודמת שאתה הולך לבקש אישור להלוואה.

יעקב מרגי: לכן הדיון היום.

איתן ברושי: אתה אומר שבעוד שנה יהיה עוד דיון.

ניר ברקת: יקירי, אתה מרים לי להנחתה, פעם שניים היום.

איתן ברושי: אנחנו נעשה דיונים והוא יהיה תקוע.

ניר ברקת: שאלה טובה זו שאלה שהתשובה היא מיד בהמשך.

ניר ברקת: דרשנו לקבל הלוואה.

ניר ברקת: באנו לשר דרעי שהוא השר הממונה, שר הפנים, ואמרנו: תראו, אנחנו יכולים לקחת עוד מיליארד שקל הלוואה במסגרת החוב שעיריית ירושלים יכולה לקחת מול הבנקים, ויש לנו הלוואה.

ניר ברקת: אושרה לנו עקרונית מסגרת של המיליארד שקלים הראשונים, ועקרונית לפעימה הראשונה של 370 מיליון שקל, על פניו, למיטב הבנתנו, קיבלנו אישור עקרוני, ואנחנו רצים כמו מטורפים, כי הזמן בוער לנו.

ניר ברקת: קשה לנו לראות את הילדים בלי כיתות.

מאיר כהן: לעירייה קיבלת 370 כשהמדינה - - -

ניר ברקת: פעימה ראשונה.

ניר ברקת: תיכף נדבר על המימון של זה.

חיים ילין: זה לא הגיוני.

ניר ברקת: אני יודע שזה לא הגיוני.

ניר ברקת: תן לסיים.

חיים ילין: האזרח משלם פעמיים.

חיים ילין: פעם אחת דרך עיריית ירושלים ופעם שנייה דרך ממשלת ישראל.

חיים ילין: זה לא הגיוני.

חיים ילין: 170 מיליון שקל, עשיתי חשבון, זה 425 כיתות לפי 5,000 שקל למטר, 80 מטר לכיתה.

חיים ילין: 425 כיתות – אם היו מחזירים לך - - -

יעקב מרגי: זה הרציונל שראש העיר מדבר עליו.

חיים ילין: - - - 170 מיליון שקל שכר דירה, 425 כיתות בשנה.

חיים ילין: הוא בשמונה שנים סוגר את כל הפער שלו, ואז הוא חוסך את ה-170.

יעקב מרגי: מה אתה חושב שראש העיר מתאבד כלכלית?

יעקב מרגי: הוא אומר שהוא ממילא משלם.

חיים ילין: משהו לא נכון פה.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, לו יצויר שהיום משרד האוצר סוגר ומשרד החינוך סוגר ונותנים לך, מבחינת הזמינות של קרקע - - -

חיים ילין: יש לך היתרים ותב"ע והכול?

יעקב מרגי: הוא ירוץ עם זה.

חיים ילין: תב"ע זה שמונה שנים.

ניר ברקת: ההשקעה במינהלת כיתות לימוד, בעבודה של משכ"ל והעבודה של חברת מוריה – אנחנו כבר אחרי.

ניר ברקת: מה שמוצג לכם בטבלה בצדדים היכן ולמי אנחנו הולכים לבנות.

<אמנון מרחב: יש לנו זמינות עירונית ל-1,000 כיתות מידית.

ניר ברקת: מה ייתן האתגר שלנו?

ניר ברקת: האתגר שלנו משולב - - -

חיים ילין: זה מציק.

ניר ברקת: חיים, אני רוצה שתקשיב שנייה ברשותך.

חיים ילין: תיקח ממשלת ישראל 170 מיליון שקל, שייתנו לעניים תרופות.

יעקב מרגי: חיים, זאת הסיבה שאנחנו כאן היום.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

ניר ברקת: מה שהנחנו על שולחן הממשלה אתמול זה קיפוח לא רק בכיתות לימוד, זה קיפוח בתקציב בכלל.

ניר ברקת: תקציב עיריית ירושלים היום הוא 70% מסל השירותים בממוצע הארצי, על זה תוסיף שאנחנו צריכים לממן עוד 100 מיליון שקל לכל 1,000 כיתות שאנחנו בונים לשנה, ואנחנו חייבים עוד מיליארד שקל בשנה הבאה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני ראש העיר.

איתן ברושי: כנראה צריך מהפך כדי לפתור את הבעיות של עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: סגן שר הפנים, בבקשה.

משולם נהרי: בוקר טוב לכולם, לפני מספר חודשים, כפי שאמר ראש העיר, התקיים דיון בראשות שר הפנים במשרד הפנים, כאשר ראש העיר והנהלת העיירה הציגו את המצוקות הקשות שיש בירושלים.

משולם נהרי: אלה היו צלילים מבחינתי מוכרים מאוד, עוד מעבודתי במשרד החינוך.

משולם נהרי: אני לא זוכר שירושלים קיבלה מענה באיזה שנה, תמיד היה מחסור רציני, ותמיד המחסור בסופו של דבר הוטל על שני מגזרים, המגזר החרדי והמגזר הערבי.

משולם נהרי: הם אלה שסבלו, וגם עכשיו לפי המצגות אנחנו מבינים שרוב המחסור הוא בעיקר במגזר החרדי ובמגזר הערבי.

משולם נהרי: המצוקה היא אמיתית, המצוקה היא קשה, והמשרד נטה בלב כבד, לא בשמחה, לאשר את האפשרות הזאת שהעירייה תיקח הלוואה של מיליארד שקלים, כדי לצמצם את הפערים, אבל יש הרבה סימני שאלה – האם באמת האוצר ישפה את הרשות המקומית על המיליארד הזה?

משולם נהרי: נכון שיש איזה ביטחון שהשכירויות במהלך השנים יכסו, אבל עדיין האוצר מחויב לתקצב את הכיתות, השאלה אם הוא ישפה.

משולם נהרי: דבר נוסף, מעבר לשיפוי צריך לזכור שבסופו של דבר הנטל על התושבים הוא מהארנונה, כשעיריית ירושלים, נדמה לי שלעיריית ירושלים יש 5.5 מיליארד שקל חובות לארנונה שלא נגבו.

<אמנון מרחב: לא, לא.

משולם נהרי: זה מהנתונים שיש לי.

משולם נהרי: אף על פי כן ולמרות כל הקשיים והספקות, זה מתגמד לעומת זאת שילד לא מקבל את התנאים, התשתית הבסיסית שהוא זקוק לה כדי ללמוד ולהתפתח כמו שצריך.

משולם נהרי: אי-אפשר להשאיר את הילדים האלה במצב הנוכחי.

משולם נהרי: לכן משרד הפנים אפילו חורג באישור שלו בנושא הזה, ועושה הכול כדי לעזור לעיריית ירושלים בנושא הזה.

מאיר כהן: אתה מרשה להם הלוואה של מיליארד שקלים בלי שיש ביטחונות שהאוצר - - -

משולם נהרי: גם בנושא הזה - - -

יעקב מרגי: אנחנו נשמע.

יעקב מרגי: יש דיון.

משולם נהרי: גם בנושא הזה פועלים.

משולם נהרי: אנחנו מלווים בחום ובאהבה את עיריית ירושלים ועושים הכול בשביל עיריית ירושלים.

משולם נהרי: ראש העיר יגיד לך את זה.

חיים ילין: אם הוא היה יכול לבנות בחום ובאהבה, הוא היה מוכן לבנות.

חיים ילין: ..

יעקב מרגי: רבותי, המצוקה הזאת היא בת שני עשורים.

יעקב מרגי: זה מהלך נועז ואמיץ של ראש העיר, אני חושב שיוצאים אתו לדרך, אין ספק שהשיפוי יכול לבוא בחלק של משרד החינוך יחד עם האוצר, זה יכול להיות בדרכים כאלה ואחרות.

משולם נהרי: בכל אופן, לסיום, היה חשוב במיפוי שתהיה לנו הרשימה של כל בתי הספר והמוסדות שצריך לבנות בהם וגם הזמינות שאפשר לבנות.

משולם נהרי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נעשה כפי שנהוג בוועדה – חבר כנסת, אורח, לסירוגין, כדי שנספיק מבחינת לוח-הזמנים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, השר לשעבר וראש רשות לשעבר.

מאיר כהן: בימים האחרונים אנחנו עדים לעשרות חגיגות סביב ירושלים, והביטויים על החשיבות של ירושלים נושקים לשמים.

מאיר כהן: אני מכיר את ניר הרבה מאוד שנים ונראה שזה רק הולך ומחמיר.

מאיר כהן: לפני עשר שנים ישבנו במרכז השלטון המקומי, או לפני שבע שנים, וגם אז דיברנו על הלקות הגדולה הזאת בכיתות.

מאיר כהן: אני מציע לך, אולי אתה מבין הרבה יותר טוב ממני, גם אם היא עיר הבירה של מדינת ישראל, לו הייתי שר הפנים לא הייתי מאשר מיליארד שקלים בלי שיהיו ביטחונות סגורים לגמרי שאתה מקבל את הכסף.

מאיר כהן: יכול מאוד להיות שהרצון הוא לפתור כאן ועכשיו, אבל אם העיר חפצת חיים היא צריכה לחשוב כשהיא לוקחת הלוואה של מיליארד שקלים, שאף אחד לא מתחייב או שיש התחייבות שהיא קצת מבולגנת.

מאיר כהן: זה דבר אחד.

מאיר כהן: דבר שני, המיפוי שדיבר עליו סגן השר הוא מאוד חשוב.

מאיר כהן: אני שואל לתומי, ואני לא נחשד בהיותי איש ימין, האם בתי הספר הפרטיים בשכונות מסביב לירושלים, שלהם ולירושלים אין שום קשר – ואני רואה על-פי הנתונים שהם בתי ספר פרטיים לגמרי – האם הם צריכים להיכנס לפול הזה?

ניר ברקת: בשלב הראשון לא.

יעקב מרגי: הם נמצאים בצורך.

ניר ברקת: הם לא ב-2,000 הראשונות.

נורית קורן: הם לא נכנסים בתוכנית שאישר ראש הממשלה עכשיו?

ניר ברקת: ראש הממשלה לא אישר.

נורית קורן: היה איזה אישור.

יעקב מרגי: לא על כיתות.

מאיר כהן: קיבלתי תשובה.

מאיר כהן: הם לא נמצאים בתעדוף הזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

ניר ברקת: ברשותכם, אני אענה בקצרה.

יעקב מרגי: אדוני, תרכז לך תשובות.

יעקב מרגי: בסוף.

חיים ילין: אני חושב ש-2,200 כיתות משרד החינוך בנה כשהעבירו את החוק של גילאי שלוש-ארבע במשך שנתיים עד שלוש, וזה היה שיא של כל הזמנים.

חיים ילין: נכון מה שהם עשו, אני אומר בגלוי, הם חטפו למעונות היום את הקרקעות שהיה אפשר לבנות עליהן ועל ידי זה בנו.

חיים ילין: אתה לא יכול לבנות כמות כזאת – אתה יודע מה אתה מסוגל ומה לא – במכה אחת, במיליארד שקל בשנה.

חיים ילין: אי-אפשר לעשות את זה.

חיים ילין: למה להילחם על המיליארד?

חיים ילין: אני מציע ללכת על הכיוון של רבע, רבע, רבע, רבע, או 250 מיליון שקל.

משולם נהרי: חיים, זה לא בשנה.

חיים ילין: לקחת הלוואה של 250, לבנות ב-250, לסיים את זה - - -

משולם נהרי: חיים, זה לא בשנה.

משולם נהרי: אין בנייה בשנה.

חיים ילין: שנתיים.

חיים ילין: תאמין לי שבניתי, כולל יישובים.

יעקב מרגי: ראש העיר ישיב.

חיים ילין: עדיין צריך לדעתי, במקום לקחת את המיליארד – 250 מיליון שקל מול 100 מיליון שקל שכירות, והחלפה לא מידית.

חיים ילין: חבר'ה, זה רווח נקי לכולם.

חיים ילין: עכשיו אני אגיד את המשפט שאמרתי לך כשנפגשנו בפעם הראשונה.

חיים ילין: גדלתי על שחרור ירושלים, זה האתוס שלי, לא איחוד ולא שום דבר.

חיים ילין: שחרור ירושלים.

חיים ילין: אני רוצה לשים את זה על השולחן, ככה לימדו אותי.

חיים ילין: מי שרוצה את כל ירושלים, צריך לבנות בכל ירושלים, זה לא שייך לימין ושמאל.

חיים ילין: מי שיפתח פער סוציאלי במזרח ירושלם בחינוך ובכל מה שנדרש מול מערב ירושלים, לא יקבל את ירושלים מאוחדת.

חיים ילין: ולכן כשבאים ואומרים שאין מיליארד שקל, זה אומר שמישהו פה לא רוצה את איחוד ירושלים, נקודה.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אני שמח על הדגש ששמת.

יעקב מרגי: ראש העיר במצגת שלו הציג במלוא העוצמה את הפער הגדול במזרח העיר.

יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך והתעדוף.

חיים ילין: אתה יודע מה מזכירה לי המפה הזאת?

חיים ילין: נפילות של צבע אדום אצלנו בעוטף.

יעקב מרגי: תחשוב חיובי היום.

מאיר כהן: חברת הכנסת ענת ברקו הכינה תוכנית והיא מציגה לראש הממשלה איך להשתחרר מחלק מהשכונות המזרחיות.

ניר ברקת: מחוץ לחומה.

יעקב מרגי: תרשו לי בהומור לומר שכאשר שואלים אותי, "מה שלומך?", אני עונה "ברוך השם".

יעקב מרגי: כששואלים אותי, "מה נשמע?", אני אומר, "תלוי איפה אתה שם את האוזן".

יעקב מרגי: בבקשה, קצר.

נורית קורן: אדוני ראש העיר, קודם כול, אתה עושה דבר מצוין ונכון, יש לך הרבה אוכלוסייה וצריך להגדיל את הכיתות.

נורית קורן: ביקרתי בשנה שעברה, אני ממש לא זוכרת, בעמותה של חינוך מיוחד.

נורית קורן: 90 ילדים נמצאים במרכז פיס בשכונה של ירושלים.

נורית קורן: הייתי מזועזעת מזה שילדים בחינוך מיוחד נמצאים במקום כזה.

נורית קורן: אני מציעה שתיקח את כל פקידי האוצר לעשות סיור בבית הספר הזה, כי לא יכולתי להישאר אדישה.

נורית קורן: גם פניתי אליך במכתב בנושא הזה, כאן מדובר בבתי ספר פרטיים, לצערי הרב המדינה מנהלת את כל החינוך המיוחד על-ידי עמותות ואסור שיהיה כך.

יעקב מרגי: יהיה דיון בוועדת החינוך בסוגיה הזאת של הרציונל, לבטל את הפער במוסדות של חינוך מיוחד בהבחנה של מוכר וממלכתי.

נורית קורן: זה ממש חשוב.

יעקב מרגי: אני חושב שחינוך מיוחד צריך לקבל יחס שווה.

נורית קורן: אם תיקח את כל הפקידים לשם, תאמין לי, אתה תראה איך הכספים והאישורים זורמים.

נורית קורן: אתה יותר שנים פה בכנסת, יותר ותיק, אני עדיין חושבת שמי שרואה דברים כאלה רוצה לסדר.

נורית קורן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איתן, דבר.

איתן ברושי: אני מבין, אדוני ראש העיר ויושב-ראש הוועדה, שאותו סעיף יעלה בוועדת הכספים.

יעקב מרגי: בעוד חצי שעה.

איתן ברושי: השאלה אם אנחנו מקיימים דיוני סרק או שיש כוונה מאחורי הדיונים האלה.

איתן ברושי: בדיוק לפני שנה, ביום ירושלים או ביום אחר, היה פה אותו דיון עם אותה מצגת, והיתה הסכמה ותמימות דעים שהמצב בלתי אפשרי.

איתן ברושי: חוק חינוך חינם חל גם על ילדי ירושלים, והתפקיד של המדינה, ואין על זה ויכוח, לספק לכל אחד כיתה וכל מה שמתחייב מזה, ולכן הדיון הזה נראה תמוה.

איתן ברושי: בסופו של דבר אנחנו צריכים להתייחס – אמרתי את זה בדיון בוועדת הפנים – אל ירושלים כאל עיר מיוחדת, כולל שאלת המאזן הדמוגרפי.

איתן ברושי: לכן לא מובנת לי ההתנהלות של הממשלה, ויש פה נציגות של הממשלה.

איתן ברושי: השאלה של קצב הבנייה לא קשורה לפקידי האוצר, היא קשורה לילודה ולמה שמתחייב מחוק חינוך חינם.

יעקב מרגי: חובה.

איתן ברושי: אני חושב שזה יעלה בעוד חצי שעה בוועדת הכספים, ויכול להיות שעדיף שנשמע את נציגי האוצר והחינוך.

איתן ברושי: אני רוצה שראש העיר ישמע וגם סגן השר, כמי שבנה, אומנם לא בהיקפים האלה, כראש רשות – עמק יזרעאל נחשב הפרוזדור לירושלים.

איתן ברושי: מדמשק עד ירושלים אנחנו הפרוזדור ורק השבוע חנכנו את חודש המורשת – אמרתי אז ואני אומר עכשיו שנדרשת פה הלוואה בערבות הממשלה, שתיפרע במשך השנים שהיינו בונים את הכיתות האלה, והתקציב יהיה שנתי על בסיס הצורך שמוכר, ואני לא מבין את העניין הזה.

איתן ברושי: צריך להביא לכאן את ראש הממשלה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: אם אנחנו פותרים את זה היום למה צריך להביא את ראש הממשלה?

יעקב מרגי: אנחנו פותרים את זה היום.

יעקב מרגי: תהיה אופטימי.

יעקב מרגי: היום ייכתב בפרוטוקול, ואני רוצה לשמוע את משרד האוצר ומשרד החינוך, שהם מכירים בפערים האלה.

יעקב מרגי: ברגע שהם מכירים בפערים האלה, העבודה עלינו.

יוסף ג'בארין: מה זה "מכירים"?

יוסף ג'בארין: יש החלטה של בג"ץ בנושא.

איתן ברושי: לפני כמה חודשים חסמו את דרכנו לכאן עם משאיות האשפה של ירושלים בשביתה של העירייה.

איתן ברושי: הממשלה נתנה תקציב מיוחד.

איתן ברושי: היא לא נתנה תקציב מיוחד כדי לקחת אותו לכיתות.

איתן ברושי: את הכיתות הממשלה בונה והיא לא נותנת תקציב מוגדל כדי שיבנו כיתות.

איתן ברושי: אדוני יושב-ראש הוועדה, עכשיו זה הממשלה, ראש העיר הוא חלק מהקואליציה, אתם רוצים מהפך כדי לפתור את הבעיות של ירושלים?

איתן ברושי: תגידו, אולי נעשה מהפך.

איתן ברושי: לא יכולה להיות ממשלה שמדברת על ירושלים הגדולה ולא פותרת את הבעיות האלה.

יעקב מרגי: צודק.

איתן ברושי: יש איזה גבול לפער בין מילים למעשים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סגן ראש עיריית ירושלים, הממונה על החינוך החרדי.

<יצחק זאב פינדרוס: תודה רבה.

<יצחק זאב פינדרוס: יכול להיות מהפך, אבל בכל מקרה זה הרבה יותר דחוף ממהפך.

<יצחק זאב פינדרוס: היום יום שני, ובשיר של יום שני אמרנו היום: "יפה נוף, משוש כל הארץ.

<יצחק זאב פינדרוס: הר ציון, ירכתי צפון - - - אלוהים בארמנותיה, נודע למשגב - - - סובו ציון, והקיפוה; ספרו, מגדליה.

<יצחק זאב פינדרוס: " כ-450 כיתות מתוך המספרים המדהימים שנאמרו על-ידי ראש העיר הן כיתות בחינוך מיוחד, שחלקן של הכיתות האלה נמצא היום בכיתות יבילות, חלקן האחר נמצא במכולות שהיו בעבר לבעלי חיים.

<יצחק זאב פינדרוס: אני מזמין אתכם בכניסה לירושלים לראות את המוסד של "שיח סוד", שיש שם השקעה מפה ועד להודעה חדשה, בכל ילד וילד, כשאתם מגיעים לבינוי, אתם נכנסים ורואים מכולות של בעלי-חיים ששם נמצאים ילדים קטנים בחינוך מיוחד.

<יצחק זאב פינדרוס: זה בעוד שכונה ובעוד שכונה.

<יצחק זאב פינדרוס: תיגשו לנווה יעקב, תיגשו למקומות מרכזיים בירושלים, אתם לא יכולים לסלוח לעצמכם על זה שילדים בחינוך מיוחד נמצאים במקומות החשוכים האלה.

<יצחק זאב פינדרוס: אני לא נכנס למספרים, בגלל שראש העיר כבר דיבר עליהם בצורה מסודרת.

<יצחק זאב פינדרוס: החוסרים שנאמרו הם חוסרים קבועים, חקוקים על לבנו, לצערנו הרב.

<יצחק זאב פינדרוס: אנחנו פונים אליכם באמת היום הזה.

<יצחק זאב פינדרוס: זה השבוע של ירושלים מאוחדת, החגיגות הגדולות של ירושלים, תראו מה קורה בתוך החינוך ששם אנחנו במצב קטסטרופאלי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יואב בן צור, לאחר מכן מנכ"ל עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: בבקשה.

יואב בן צור: כמי שניהל מערכת חינוך וישב עם ראש העיר לא אחת על הנושאים הללו, ראיתי כמה הדברים האלה בוערים בלבו.

יואב בן צור: הוא שם לנגד עיניו את הדברים אחד לאחד כדי לפתור את הבעיה.

יואב בן צור: אני חושב שכאשר יש לנו ראש עיר כזה, וסגן ראש עיר כזה ומנכ"ל עירייה כזה שכל-כך רוצים, מה שנשאר לנו שאנחנו חייבים לעשות את המקסימום לתת להם כל המשאבים כדי לגמור.

יואב בן צור: אנחנו יודעים שזה לא ייגמר ביום ולא בשנה, אבל צריך לתת את ההתחלה, את הדחיפה.

יואב בן צור: לא ייתכן שבירושלים בשנת 2017 נמצאים בתי ספר במבנים שאני לא יודע אם עדרי בקר היו ראויים למבנים הללו.

יואב בן צור: חייבים לפתור את הבעיה הזאת מידית, ולכן אנחנו צריכים לעשות הכול כדי לתת את כל הכלים לעיריית ירושלים כדי שבעזרת השם יצאו לדרך ובמהירות.

יעקב מרגי: תודה.

<אמנון מרחב: תודה לך, אדוני היושב-ראש, שאתה תמיד נעתר לעניין החשוב הזה, כמובן לחברי הוועדה.

יעקב מרגי: זו הפעם האחרונה.

יעקב מרגי: ..

ניר ברקת: אחרי הפעם הזאת לא נזדקק יותר לנושא הזה.

יעקב מרגי: אני מחזיק רק ברפרוף ראשון סיכום דיון מפברואר 2016, סיכום דיון מיוני 2016.

מנחם אליעזר מוזס: יש גם סיכום דיון של 2011.

יעקב מרגי: אמרתי שזה כשני עשורים.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, אבל בקצרה, כי אנחנו רוצים לשמוע את משרד החינוך ואת משרד האוצר.

<אמנון מרחב: תמיד אני מדבר בקצרה.

<אמנון מרחב: אני גם רוצה להודות לסמנכ"ל לפיתוח של משרד החינוך, שיושב לידי, תמיר בן משה, שהוא תמיד זמין לעיריית ירושלים ואני חושב שהוא מנסה לעשות ככל יכולתו במשאבים שהעמידו לרשותו כדי לסייע למצוקה הזאת.

<אמנון מרחב: אני מניח שתשמעו תיכף מחברינו באוצר וגם ממשרד החינוך שהכול בסדר, ומה שלא בסדר זה עיריית ירושלים שלא בונה.

יעקב מרגי: למה אתה עסוק בזמן היקר שיש לך לחסל אותו על מה הם אמורים לומר?

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: דבר בקצרה.

<אמנון מרחב: אני מציע שהדיון יהיה דיון אסטרטגי ולא טקטי.

<אמנון מרחב: כפי שאתה, אדוני היושב-ראש, אמרת, הסוגיה שצריכה לקבל הכרעה זה קודם כול הכרעה בפער.

<אמנון מרחב: אף אחד, לא במשרד החינוך ולא במשרד האוצר, לא אמר לנו שהנתונים שאנחנו מציגים לא נכונים ושלא מכירים בנתונים האלה.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה מצבת התלמידים מול מספר הכיתות התקניות הקיימות, מה הפער חלקי מספר התלמידים המקסימלי שמשרד החינוך מאפשר.

יעקב מרגי: תאמין לי, לא צריך אפילו ללמוד לימודי ליב"ה.

<אמנון מרחב: מרגע שהסכמנו כולנו שהפער הוא כפי שהעירייה מציגה, 3,800 כיתות לימוד, הדיון לא יכול להיות על ההרשאות שאנחנו מקבלים בכל שנה, וכרגע זו רמת הדיון.

<אמנון מרחב: ידידי תמיר בן משה הודיע לי לפני כמה שבועות שהוועדה שהתכנסה במשרד החינוך אישרה לשנת 2017 בינתיים 60 כיתות לימוד.

יעקב מרגי: אמנון, תן לי לעזור לך.

יעקב מרגי: גם ראש העיר שם דגש על כך בדבריו.

יעקב מרגי: הטיפול הרגיל שמשרד החינוך עושה במסגרת - - -

<אמנון מרחב: אני רק רוצה להסביר את הבעיה, אם תיתן לי שתי דקות.

יעקב מרגי: התכנסנו כאן ביום מיוחד למצוא את המענה מעבר למסלול הרגיל.

משולם נהרי: ועוד 70.

<אמנון מרחב: גם בזה כרגע קשרו לו את הידיים, כי יש עכשיו קריטריונים לחלוקה, וכבר לא מחלקים את הכיתות לפי הדרישה של העירייה, אלא יושבת ועדה מוסמכת של עובדים במשרד החינוך, והיא זאת שקובעת את חלוקת הכיתות, כך שגם במקרה האופטימלי אנחנו לא נפגשים עם הפער ולא עם צמצום הצורך.

<אמנון מרחב: לכן מה שאנחנו מבקשים, וזאת הדרך היחידה להתמודד עם בינוי בהיקף כזה, זו בדיוק הדרך שבה החליטו ראש העיר והנהלתה, להציב לנו תקציב רב-שנתי שאומר שהדרך היחידה היא לבנות בתקציב רב-שנתי.

<אמנון מרחב: יגידו לנו: יש לכם 500 כיתות, 1,000 כיתות, לחומש הקרוב - -

ניר ברקת: לא פחות מ-1,000.

<אמנון מרחב: - - אנחנו יודעים לטפל בזה.

<אמנון מרחב: והדרך היחידה היא באמצעות הלוואה, כי ההלוואה הזאת מאפשרת לנו לדלג על כל הקשיים הביורוקרטיים שבדרך, ומי כמוכם, שגם הובילו רשויות מקומיות ובינוי מבינים, יודעים מה הקושי הביורוקרטי לקבל הרשאה אחת מהמערכת.

יעקב מרגי: תודה, אמנון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חייב להתקדם.

מאיר כהן: אתה מקבל מסמך חתום, כי אחרת ה-5 מיליארד שהוא טוען שאתה לא גבית, בבוא היום ישימו לך אותם.

מאיר כהן: אני מכיר אותם טוב, תאמין לי.

<אמנון מרחב: כפי שאתם רואים על הקאפה וכפי שראש העיר אמר, יש לנו כבר תוכניות מוכנות לכל הבינוי הזה ואנחנו מבקשים עוד כסף להפקעות, כי ההפקעות במזרח העיר הן קריטיות לקידום התהליך, וככה אנחנו יודעים לרוץ ובאמצעים העירוניים לבנות את הכיתות החסרות האלה.

<אמנון מרחב: וזה יותר כלכלי מלשלם שכירות, כי על השכירות אנחנו עוד משלמים 40 מיליון שקל בשנה, כדי להתאים את המבנים השכורים, שלא נבנו מלכתחילה כמבני חינוך – להתאים אותם למטרות חינוכיות, כך שההוצאה היא כפולה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ג'בארין.

מאיר כהן: כבוד ראש העיר, לא מחזירים לך כסף?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הוא אמר שלא.

יעקב מרגי: רבותי, ב-10:50 כל הדוברים מסיימים ואנחנו מתייחסים למשרד החינוך ולאגף התקציבים.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאם לא היה המחסור האקוטי והמאוד שערורייתי בכיתות הלימוד, כפי שהיושב-ראש בטח יודע, לא הייתי מגיע לדיון שאמור היה להיות חגיגי.

יוסף ג'בארין: אני כמובן לא מכיר בשלטון של עיריית ירושלים על החלק של מזרח ירושלים, אני חושב שזה שטח כבוש.

יוסף ג'בארין: השלטון הישראלי שם מנוגד לדין - - -

מאיר כהן: משוחרר..

מאיר כהן: משוחרר..

יעקב מרגי: עזוב את המחלוקת.

יוסף ג'בארין: השלטון הישראלי מנוגד לדין הבינלאומי.

משולם נהרי: אולי מהכספים של הרשות הפלסטינית שיקזזו לכיתות?

יעקב מרגי: אני לא נכנס לדיון מדיני.

יעקב מרגי: רבותי חברי הכנסת, סגן השר, הוא יאמר מה שהוא חושב ומה שעל לבו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: הגעתי לדיון הזה כי מה שעיריית ירושלים רוצה לעשות זה ללכת עם ולהרגיש בלי.

יעקב מרגי: שזה?

יוסף ג'בארין: גם להכריז על סיפוח ירושלים, אבל לא לספק לאוכלוסייה את הדבר הבסיסי ביותר שגם כיבוש היה אמור לספק, שזה חינוך יסודי.

יעקב מרגי: יוסף, ראית את המצגת?

יוסף ג'בארין: ראיתי את המצגת.

יוסף ג'בארין: יש שני נושאים, כבוד היושב-ראש, שעד עכשיו נכשלת עם יתר חברי הוועדה, ואני ביניהם, בקידום שלהם.

יוסף ג'בארין: האחד, זה אותם 500 ילדים בנגב - - -

יעקב מרגי: 5,000.

יוסף ג'בארין: 5,000 ילדים בנגב, והדבר השני זה אותן 4,000 או 5,000 כיתות בירושלים המזרחית.

יוסף ג'בארין: יש החלטה של בג"ץ מלפני שש שנים.

יוסף ג'בארין: האם זה נכון, עו"ד עליאן מהאגודה לזכויות האזרח?

יוסף ג'בארין: לפני חמש שנים.

יוסף ג'בארין: היא אמרה שבתוך חמש שנים צריך לסגור את הפער הזה.

יוסף ג'בארין: איפה אנחנו ואיפה ההחלטה הזאת?

יוסף ג'בארין: לא רק שלא סוגרים את הפער, אני רוצה להגיד לך שלפי הנתונים של האגודה לזכויות האזרח, העותרים באותו תיק, הבנייה במזרח ירושלים בקושי משיגה את הגידול הטבעי של האוכלוסייה.

יעקב מרגי: ראש העיר יתייחס לזה.

יוסף ג'בארין: היא בקושי מספיקה.

<תמיר בן משה: בג"ץ קבע לא פחות מ-400 כיתות ונתנו אותם.

יעקב מרגי: תמיר, אתה הולך להגיב.

יעקב מרגי: תרשום לך.

יוסף ג'בארין: אתה מתייחס לנגב?

יוסף ג'בארין: אני מציע לך להיפרד ממזרח ירושלים, ואז הפלסטינים יסתדרו - -

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס, בקצרה.

יוסף ג'בארין: - - ואז לקחת את התקציבים - - -

יעקב מרגי: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: הייתי עם הנהלת העירייה וגם ראש העיר עוד לפני שבע שנים למשל ב"פנים מאירות", בבית ספר ויז'ניץ, שהוקצבה אז ההקצבה לבניית 12 כיתות, והמצב עד היום עומד כפי שהיה עד אז, בכל פעם ביורוקרטיה חדשה.

מנחם אליעזר מוזס: ויעיד המנכ"ל שרק בשבוע הבא תחנת החשמל עומדת להקים תחנת שנאים, מהמדרגות לרדת, קרוואנים, הרס.

מנחם אליעזר מוזס: מה אתם צריכים יותר?

מנחם אליעזר מוזס: באו עכשיו וגמרו את כל המחשבים, את כל המערכת, עבודות של שנים הלכו לטמיון.

מנחם אליעזר מוזס: הדבר הזה אומר דרשני.

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה?

מנחם אליעזר מוזס: למה כל המערכת הביורוקרטית?

מנחם אליעזר מוזס: אין לי שום טענות למשרד החינוך, הם היו בסדר, הם הקציבו כבר לפני שמונה שנים הרשאה, כבר חידשו את זה שלוש פעמים.

מנחם אליעזר מוזס: מה שקורה במסגרת התכנונית, שפתאום צצים דברים חדשים.

מנחם אליעזר מוזס: זה אומר דרשני , וזה רק טיפה בים כדי להבין מה שקורה.

מנחם אליעזר מוזס: פרט לכסף צריך משהו לנענע, אולי לקחת חברת מיקור חוץ שתתחיל לבנות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב אשר.

אדוני היושב-ראש, אדוני ראש העיר, אני חושב שאחד המקומות שאי-אפשר לספור בצורה הרגילה כפי שמטופלות שאר הערים זה ירושלים, ולא רק בגלל קדושתה של ירושלים, ולא רק בגלל הטעמים הללו, אלא מטעם אחד בלבד, שהחוסר בכיתות לימוד בירושלים הוא חוסר מתמיד.

באגף החינוך ודאי יודעים, תמיר ודאי יודע, שיש ערים – רמת גן למשל, בתל אביב, אני בתור ראש עיר של בני ברק שגם סבל מחוסר מתמיד, גם היום, אבל לא בממדים הללו – יש ערים שהיו תקופות שלא ידעו מה לעשות עם בתי הספר ולא ידעו מה לעשות עם המבנים, וודאי גם לא היו הצרכנים הגדולים.

יש בתל אביב יותר בקשות לאחרונה, אבל זה לא מגיע ל-10%-5% מהדרישות של ירושלים, כי בירושלים באופן סיסטמתי בגלל בעיות אובייקטיביות יש חוסר מתמיד בכיתות לימוד.

יעקב מרגי: וגידול מתמיד.

לכן זו סיבה ראשונה למה צריך לעשות כאן משהו מחוץ לקופסה ומשהו אחר.

הסיבה השנייה היא שירושלים היא לא עיר קטנה, היא עיר שיכולה בהחלט להיכנס לאיזו תוכנית חומש, כמו שאמר המנכ"ל, שבה היא יודעת שבמשך כמה שנים משרד החינוך או המדינה משלימה להם את העניין הזה, והם יודעים לעשות את מימון הביניים כדי לעשות אחת ולתמיד טיפול שורש בעניין הזה.

ואם לא עושים את זה, בכל שנה אנחנו יוצאים עם דפיציט נוסף, שזה ודאי מכביד.

לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, אנחנו באמת מדברים על זה המון, שחייבים לבנות.

תמיר בכמויות שיש לו, גם אם זה שנה יחסית טובה מבחינה תקציבית לסמנכ"ל משרד החינוך, לפיתוח – דיבר קודם המנכ"ל שהוא קיבל הודעה מתמיר, ואני בטוח שגם תמיר התרגש להגיד לו: יש לך 70 כיתות.

יחסית לעיר אחרת זה הרבה מאוד – אבל יחסית לירושלים זה לא מספיק.

יעקב מרגי: אין ספק.

יש מגעים בנושא הזה וצריך לאשר.

אין שום תוכנית שבה העירייה תיבחן בסופו של דבר בביצוע ובכך שהיא הצליחה ליישר קו, ומשם והלאה לא יצטרכו אולי יותר דיונים נוספים.

המצב הזה הוא בלתי אפשרי לחלוטין.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור כרגע לפז כהן, אבל לפני כן, גם בדיונים שקיימנו כאן, גם בהקשר של המחסור של כיתות במזרח ירושלים יש החלטה.

יעקב מרגי: ברגע שהמדינה לא הקצתה את המשאבים ולא פתרה, לא נתנה מענה גם למצוקות האובייקטיביות של עיריית ירושלים ליישם את ההחלטה הזאת, זו בעיה.

יעקב מרגי: אי-אפשר לזרוק הכול על עיריית ירושלים.

אתה מדבר על ההפקעות?

יעקב מרגי: הקטע של ההפקעות, הקטע של מימון, הקטע - - -

היתה החלטת בית משפט ותקציב לא מגיע עם זה.

יעקב מרגי: ההחלטה היא לא רק לעיריית ירושלים.

יעקב מרגי: על המצוקה בירושלים בכלל אנחנו זועקים שנה אחר שנה, וכפי שאמרתי בפתיח אין לנו אלא לברך את ראש העיר שמוכן לקחת יוזמה לא פשוטה, אמיצה.

יעקב מרגי: זה מהלך כלכלי אמיץ כדי לפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: פז כהן, בבקשה.

יעקב מרגי: בקצרה.

<פז כהן: קודם כול, ביום שני בשבוע הבא יתקיים דיון בבג"ץ על עתירה שהגיש ארגון ההורים בירושלים מול משרד החינוך, ממשלת ישראל ועיריית ירושלים על מחסור של 3,800 כיתות לימוד בירושלים.

<פז כהן: אנחנו עובדים במשך שנים, הוועדה הזאת עובדת ומציפה את הדברים, עיריית ירושלים אמרה: אתם צודקים, נתנה תשובה והתחילה לתת פתרון ואמרה: ניקח כסף מכם, התושבים של ירושלים, כדי לקחת הלוואה, כדי לבנות כיתות לימוד, כי אנחנו מכירים בבעיה.

<פז כהן: מה עשתה ממשלת ישראל?

<פז כהן: היא אמרה: לא מיציתם הליכים.

<פז כהן: זו התשובה של ממשלת ישראל לעתירה שלנו בנושא הזה של מחסור בכיתות לימוד.

יעקב מרגי: תודה.

<פז כהן: המחסור הוא לא רק במזרח ירושלים.

<פז כהן: ילדים חרדים, ילדים חילונים וילדים דתיים בירושלים לומדים בתוך מכולות, לומדים ארבעה ילדים סביב שולחן, ומי שלא רואה את הדבר הזה בעיניים לא יכול להבין כמה הדבר הזה כואב.

<פז כהן: אם לא יקרה כלום בוועדה הזאת וגם לא יקרה שום דבר בדיון בבית המשפט, אנחנו לא נפתח את שנת הלימודים בשנה הבאה.

<יצחק זאב פינדרוס: יישר כוח.

יעקב מרגי: עו"ד איילת דיין, אחרונת הדוברים לפני משרד החינוך.

יעקב מרגי: בקצרה, איילת.

<איילת דיין: שלום, נעים מאוד.

<איילת דיין: אני רוצה להתייחס בקצרה למצוקה של הילדים האוטיסטים במזרח ירושלים.

<איילת דיין: בכל מזרח ירושלים יש רק שני בתי ספר - -

יעקב מרגי: ובכלל.

יעקב מרגי: את יכולה לומר בביטחון מלא "ובכלל".

<איילת דיין: - - לילדים עם אוטיזם.

<איילת דיין: זה בתי ספר רשמיים של מדינת ישראל.

<איילת דיין: הילדים לומדים שם בכיתות צפופות מאוד, בכמות גדולה מעל התקן, במבנים שאינם מותאמים, במבנה רב-קומות שהוסב לבית ספר, שאינו מתאים לבית ספר רגיל, על אחת כמה וכמה לכיתות תקשורת שמצריכות כיתות קטנות יותר.

<איילת דיין: חדרי טיפול – הילדים לומדים בסכנת חיים, בחלק מהכיתות אפילו לא ניתן להתקין מזגנים, ועד לאחרונה למדו שם יותר מ-100 תלמידים, עכשיו פיצלו את בתי הספר, פתחו גם בית ספר לכיתה א' שיש בו כבר 24 תלמידים ובשנה הבאה הולכים להיות בו 40, וגם הוא לא במבנה מותאם, אלא בבית פרטי, ששוב עבר הסבה ואינו מותאם לצרכים המיוחדים של הילדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, משרד האוצר, תקשיבו: לדיון חשוב כזה בסכומים גדולים כאלה ובתוכנית גרנדיוזית שראש העיר מוכן לה, אני אומר עכשיו כמחאה – תרצו, קחו את זה כמחאה, קחו את זה כחומר מחשבה לעתיד – הזמנתי לא פחות משר.

יעקב מרגי: אמרתי שיתחילו משר, אבל אני מוכן להתפשר על מנכ"ל.

יעקב מרגי: מנכ"ל משרד החינוך לא מצא לנכון להגיע לדיון חשוב כזה.

יעקב מרגי: אני חושב שהפתרון פה הוא מחוץ לקופסה, הוא מחוץ למסלול הרגיל.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כותבים קריטריונים באחד הרחובות שאתם יושבים שם בירושלים - -

<תמיר בן משה: שבטי ישראל.

יעקב מרגי: - - בלי לשמוע את הצרכים האמיתיים.

יעקב מרגי: אמרתי והזהרתי בדיונים שלא ייתכן לכתוב קריטריונים של חלוקת משאבים לבניית מבנים בצורה מאוד ממלכתית, מאוד מפוזרת, כשהמדינה סוחבת על גבה עיוות אדיר בבינוי.

יעקב מרגי: יש אוכלוסיות מזוהות, ידועות, ששם רוב רובם של המנ"דים, רוב רובם של הקונטיינרים, רוב רובם של המבנים השכורים.

יעקב מרגי: הדיון על הקריטריונים היה צריך להתקיים כאן, זה המנהג.

יעקב מרגי: זה החטא הקדמון שהכנסת מאפשרת למשרדי ממשלה לכתוב קריטריונים, לכתוב נהלים.

יעקב מרגי: זו הסלחנות שלנו כחברי כנסת וכמחוקקים, שאנחנו מסכימים שדברים לא יבואו בחקיקה, שיבואו בנוהל או יבואו - - -

אמיר אוחנה: בואו נשנה את זה.

יעקב מרגי: לכן מחר-מחרתיים כשמובילים הליך של חקיקה ונותנים אפשרות לשר לתקן תקנות או לכתוב תבחינים חדשים, צריך לדרוש בסך-הכול עוד משהו, "באישור הוועדה הרלוונטית".

מנחם אליעזר מוזס: אישור ועדת החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: בדיוק.

יעקב מרגי: אני לא בא בביקורת אליך, מר תמיר.

אמיר אוחנה: היושב-ראש, תוביל, אנחנו מצטרפים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אומר את הדברים האלה שיישמעו וייכתבו בפרוטוקול, ואני מודה לך שהגעת לדיון.

יעקב מרגי: קודם כול, אני אגיד, חברים, הדיון פה הוא לא על הקריטריונים של חלוקת המבנים, יש צרכים בכל המדינה.

יעקב מרגי: כרגע הדיון הוא על ירושלים.

יעקב מרגי: ראש העיר הציג מצגת עם פער של 3,800 כיתות בפיזור, ואני מודה שוב שהוא עשה זאת בממלכתיות והציג את כל הבעיה בכל המגזרים, בכל השכונות, ואני חושב שנכון לעשות את זה, כולל בתי הספר הפרטיים, כי הילדים הם ילדים, הם אזרחים במדינת ישראל, ולא משנה איפה בחרו ההורים שלהם לחנך אותם, וצריך לתת להם מענה כזה או אחר.

יעקב מרגי: נכון שסדרי העדיפויות צריכים להיות קודם כול לממלכה ואחר-כך לנלווים ואלה שבחרו לעצמם את הפריבילגיה ללמוד במקומות אחרים.

יעקב מרגי: כרגע המצוקה היא מצוקה קשה.

יעקב מרגי: זה בלתי נסבל.

יעקב מרגי: לו יצויר בהשקפת עולם של המגזר החרדי והערבי להשבית מוסדות חינוך, היה צריך להשבית אותם, אבל לא משביתים מוסדות חינוך.

יעקב מרגי: אי-אפשר ללמד בתוך קונטיינר ללא תנאים, אי-אפשר ללמד בתוך קרוואן ללא תנאים, אי-אפשר ללמד 50 ויותר תלמידים ותלמידות בכיתה אחת.

יעקב מרגי: הגיעה השעה.

יעקב מרגי: דווקא סביב יום ירושלים של שנת תשע"ז אני חושב שצריך לעשות הכול כדי שהפער הזה יימחק.

יעקב מרגי: תמיר, בבקשה.

אמיר אוחנה: אני חייב ללכת, אדוני.

אמיר אוחנה: רק מילה אחת, ירושלים היא מיקרוקוסמוס של מדינת ישראל.

אמיר אוחנה: איך שתיראה מערכת החינוך בירושלים כך היא תיראה בישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, תמיר.

הלוואי.

ראש העיר מוכן לחתום על זה.

זה הולך הפוך.

יעקב מרגי: יעקב, מיותר.

יעקב מרגי: יש לנו עוד דיון בוועדת הכספים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<תמיר בן משה: אני סמנכ"ל ומנהל מינהל הפיתוח במשרד החינוך, אחראי על בינוי מוסדות החינוך בארץ.

<תמיר בן משה: קודם כול מבחינתנו, כמו שאמרת במהלך הדיון, אין ויכוח על המספרים, כי מבחינתנו הנתונים העובדתיים, זה כמה תלמידים חלקי מספר הכיתות הבנויות.

<תמיר בן משה: המספרים הם מספרים ידועים.

<תמיר בן משה: מבחינתנו במשרד החינוך בשיתוף עם האוצר, ואני חושב שגם היו דיונים ביחד עם ירושלים, משרד החינוך לפחות במספרים ובכמות הכיתות הקיימות בתוכנית החומש, נותן את מספר הכיתות לפי הקריטריונים בתוספת כמה אופציות נוספות ופתרונות נוספים שנתנו, ואני רוצה לציין אותם כי הם חשובים.

<תמיר בן משה: אני חושב שרק בזכות ירושלים יצאנו בנוהל של קידום בנייה בלי הרשאה, שעיריית ירושלים יכולה לצאת בו עכשיו, מעבר ל-60 כיתות שניתנו להם בהרשאות, לעוד 170 כיתות.

<תמיר בן משה: זה מספרים שאפשרנו רק לעיריית ירושלים ולא במקומות אחרים בהיקפים האלה.

<תמיר בן משה: עוד פעם, במספרים שלנו זה המקסימום שאנחנו יכולים לתת.

יעקב מרגי: תמיר, לו יצויר מבחינת תקציב המשרד שהיתה לך אפשרות היום לכסות את כל הפערים במדינת ישראל, האם היית מכיר בצורך של 3,800 כיתות?

<תמיר בן משה: לא, לפחות לא בנתונים שלנו.

<תמיר בן משה: ההכרה בצורך כן, אבל אני גם אציין - - -

יעקב מרגי: הכרה בצורך כן?

יעקב מרגי: עזוב את המושגים הפרוצדורליים שלך.

<תמיר בן משה: אני אענה.

<תמיר בן משה: הרשות מגישה בכל שנה את הבקשות שלה לבינוי, ואנחנו מכירים את העניין הזה.

<תמיר בן משה: עיריית ירושלים הגישה ב-2017 - - -

יעקב מרגי: עזוב, תמיר.

יעקב מרגי: אני בכוונה לא הולך לשם.

יעקב מרגי: עזוב את הפרוצדורות שלך.

יעקב מרגי: אני מכיר את הפרוצדורות של משרד החינוך, המושג של הכרה בצורך ואיך זה הולך.

יעקב מרגי: לא, אני לא שם.

יעקב מרגי: כיום, איך שאמרתי בפתיח, מול מצבת התלמידים, שזה מדע מדויק וידוע, מול כיתות תקניות, קיים פער של 3,800 כיתות?

<תמיר בן משה: נכון, אבל כמה כרגע יש פרויקטים שזמינים?

<תמיר בן משה: 384 כיתות.

<תמיר בן משה: היום 384 כיתות.

יעקב מרגי: הוא לא הכחיש.

<אמנון מרחב: תנו לנו כסף ונוכל לקדם, זאת בדיוק הנקודה.

<אמנון מרחב: זו ביצה ותרנגולת.

יעקב מרגי: תן לו.

יעקב מרגי: תמיר.

<תמיר בן משה: אנחנו עם עיריית ירושלים, רק שצריך לדייק במספרים.

<תמיר בן משה: אני לא אומר ש-1,000 הכיתות שאמנון - - -

תמיר, מה שהיושב-ראש שואל זה אולי ירושלים גדולה על כל המספרים האלה?

יעקב מרגי: המספרים והפערים הם נכונים.

צריך לעשות משהו אחר.

<תמיר בן משה: נושא נוסף לעניין מזרח ירושלים.

<תמיר בן משה: לעניין מזרח ירושלים, גם הרשות מכירה וזה גם בתיאום עם האוצר, כל פרויקט שזמין לתקצוב, ללא מגבלה ומעבר לתקציב ולקריטריונים של משרד החינוך, אנחנו מתקצבים אותם.

יעקב מרגי: אתה לא מסוגל.

<תמיר בן משה: זה מעבר.

<תמיר בן משה: זה תוספתי.

יעקב מרגי: אחת המיומנויות שלי זה לנהל דיון, אז אל תפריע לי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר שאנחנו משחקים בנדמה לי, אנחנו בוחנים אפשרות פתרון וביצוע.

יעקב מרגי: אתה אומר לי - - -

<תמיר בן משה: כל כיתה - - -

יעקב מרגי: אתה אומר דבר שלא עומד במבחן המציאות.

יעקב מרגי: לו יצויר שראש עיריית ירושלים היה אומר לך עכשיו: 3,800 כיתות במצב זמין, בזמינות מידית, אין לך יכולת, אין בכוחך לתקצב זאת.

יעקב מרגי: אל תגיד לי "כל פרויקט".

<תמיר בן משה: אני מפריד בין מזרח ירושלים לחרדים ומערב העיר.

<תמיר בן משה: במזרח ירושלים – יושב פה גם נציג האוצר – יש סיכום, והעירייה מכירה בו, שכל פרויקט במזרח ירושלים שיהיה זמין לתקצוב - - -

<אמנון מרחב: על-פי הקריטריונים שלכם.

<תמיר בן משה: מעבר.

יעקב מרגי: אתה לא מפריע לי.

יעקב מרגי: תמיר, תודה.

למה רק במזרח ירושלים?

יעקב מרגי: יעקב אשר, תודה.

יעקב מרגי: אתה לא מפריע לי יותר, אני אוציא אותך.

<אמנון מרחב: אני צריך - - -

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

יעקב מרגי: יש לי ארבע דקות לסיים.

יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אמנון, אין לי בעיה להוציא אותך ביום חגיגי.

יעקב מרגי: אין לי בעיה.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיע לתכלית.

יעקב מרגי: תמיר, עם כל הכבוד, אל תנפנף לי בהחלטה הזאת.

יעקב מרגי: אני סובל מזה גם במגזר הבדואי בדרום.

יעקב מרגי: אתם מאה אחוז, אבל ארבע שנים 5,000 ילדים בלי גני ילדים במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: אל תאמר לי שההחלטה ישימה.

יעקב מרגי: ההחלטה שהמשרד נותן והיא לא ישימה היא לא החלטה.

יעקב מרגי: אין לו, מה אתה רוצה שהוא יעשה?

יעקב מרגי: שהוא יבנה בקומה שנייה מעל כל מזרח ירושלים, בעמודים?

יעקב מרגי: יש מציאות קשה של זמינות קרקע, התושבים לא מוכנים להפקעה.

יעקב מרגי: אתה המדינה, אתה הריבון, תן לו את הכלים הפרוצדורליים.

יעקב מרגי: אני כבר שנתיים-שלוש מתמודד עם הסוגיה של מחסור בכיתות במזרח ירושלים.

יעקב מרגי: אתם אומרים לי: יש החלטה, יש החלטה, יש החלטה.

יעקב מרגי: מה ההחלטה?

יעקב מרגי: הידיים שלהם קשורות.

יעקב מרגי: אל תנסו להתחבא.

יעקב מרגי: תקשיב טוב-טוב, תמיר, אני לא רוצה שתלך לשם, אתה תמשיך לעבוד במסלול הרגיל שלך, בערוץ הרגיל שלך על תקצוב כיתות בכל המדינה, שגם על זה צריך לדבר.

יעקב מרגי: ירושלים רבתי – זה מצב בלתי נסבל.

יעקב מרגי: הייתי קורא להם מהדיון הזה להשבית כל כיתה שהיא לא תקנית, נראה אתכם.

יעקב מרגי: עשו לכם את זה החינוך הכנסייתי, המדינה ידעה להתיישר ועקפה כל חוק של שוויון, עקפה את כל חוקי התקציב ואת כל הוראות החשב הכללי, והעבירה את זה בכביש עוקף דרך משרד אחר.

יעקב מרגי: אל תספרו לי סיפורים איך עובדים משרדי הממשלה, הייתי שם.

יעקב מרגי: אל תנסו להסתתר.

יעקב מרגי: יש פה צורך, יש פער של 3,800 כיתות.

יעקב מרגי: הייתם צריכים לבוא לדיון היום, גם האוצר, ואני אשמע את האוצר, גם משרד החינוך, ולברך.

יעקב מרגי: אני מבקש סליחה על מהלך, שזה כמעט התאבדות כלכלית, של ראש עיר, שמוכן לצעד נועז, ללכת ולקחת הלוואה ונבחן אותו, נעמיד אותו במבחן, האצבע תהיה מופנית אליו, לא אליכם.

יעקב מרגי: הייתם היום צריכים להיות גדולים מהחיים, תפסיקו להתעסק עם הפרוצדורות, בירושלים הבעיה לא תיפתר.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה קורה במגזר החרדי?

יעקב מרגי: אני מתמודד עם רישום בנות במגזר החרדי.

יעקב מרגי: אומר לי מנהל הסמינר: מה אתה רוצה שאני אקבל?

יעקב מרגי: יש לי 54 בנות בכיתה, למה שאני אקבל?

יעקב מרגי: מה אתם מבלבלים?

יעקב מרגי: איפה קיים דבר כזה בכל המדינה?

יעקב מרגי: אתם מדברים אתי על פרוצדורות, זה לא עובד.

יעקב מרגי: הפרוצדורות שלכם לא עובדות במקרי חירום.

יעקב מרגי: הלוואי שזה היה עובד בשוטף, ברגיעה.

יעקב מרגי: זה לא עובד, זה לא עובד לכם בכל הארץ.

יעקב מרגי: ציפיתי שלא תתנו לי תשובות של פרוטוקול.

יעקב מרגי: אגף התקציבים, בבקשה.

<דניאל לורברבויום: אני רפרנט חינוך.

<דניאל לורברבויום: אני מצטער אם אני אאכזב אתכם מראש - - -

אנחנו מופתעים...

יעקב מרגי: אל תפריעו לו.

יעקב מרגי: תנו לו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<דניאל לורברבויום: משרד האוצר לא עובד מול הרשויות אלא מול משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני מכיר את התשובה הזאת, נכון.

<דניאל לורברבויום: אני מקבל את הנתונים שלי ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: למה כשהוא רצה לומר, הפרעת לו לומר מה שהוא רצה לומר?

יעקב מרגי: חששתם שהוא יאמר מה שהוא רצה.

<דניאל לורברבויום: ממש לא.

יעקב מרגי: עקבתי אחרי הדיון.

<דניאל לורברבויום: זה הנתונים שיש לי ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: מצד אחד אני לא עובד מול הרשויות, אתה צודק, אבל כשהוא רצה - - -

אוי ואבוי אם הוא יביא לו נתונים אמיתיים.

יעקב מרגי: תן לי, יעקב אשר.

יעקב מרגי: בבקשה, תסיים.

<דניאל לורברבויום: עיריית ירושלים הגישה בקשה ל-1762 כיתות השנה, שזה יותר מ-2,000 פחות מה-3,800 שהוצגו.

<דניאל לורברבויום: אני לא אומר שה-3,800 זה לא צורך שקיים, אני לא מכיר, אני לא מקבל את הנתונים שלי ממצגת בוועדות בכנסת, אלא מעבודה בשטח.

יעקב מרגי: כמה ביקשה עיריית ירושלים?

<דניאל לורברבויום: 1,762.

יעקב מרגי: נתתם לה?

<דניאל לורברבויום: משרד החינוך עשה עבודה ובדק וראו ש-1,200 כיתות, באמת יש צורך בהן.

<דניאל לורברבויום: מבחינת הזמינות לתקצוב, וככה הממשלה עובדת, אין מה לעשות - - -

יעקב מרגי: פרוצדורות.

<דניאל לורברבויום: יש 384 כיתות שזמינות לתקצוב.

<דניאל לורברבויום: אלה המספרים.

<דניאל לורברבויום: עד כאן.

<דניאל לורברבויום: בינתיים תקצבו 60 כיתות, בסך-הכול אנחנו מדברים - - -

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: לא להפריע.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: לצחוק מותר או לבכות?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דניאל לורברבויום: כמו שתמיר ציין יש עניינים של קידום מימון של 170 כיתות שהולכות לצאת, חוץ מזה במזרח ירושלים אין כיתה אחת שזמינה לתקצוב שלא קיבלה תקציב, והכיתות שכן תוקצבו קיבלו תקצוב גבוה יותר, כדי שיוכלו לבנות לגובה, לפתור בעיות - - -

יואב בן צור: - - -

יעקב מרגי: רגע, אדוני.

יעקב מרגי: תנו לו, תנו לו לסיים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דניאל לורברבויום: הכיתות שכן תוקצבו קיבלו תקציב עודף, כדי שיוכלו לבנות לגבוה.

<דניאל לורברבויום: בנוסף, עיריית ירושלים קיבלה 60 מיליון שקל לטובת הפקעת קרקעות במזרח ירושלים, כדי להקל עליהם, וחוץ מזה, אם אני מבין נכון – תמיר, תקן אותי אם אני טועה – גם בכיתות שיצאו הרשאות בגינן במזרח ירושלים כרגע הביצוע הוא רחוק מלהיות מזהיר.

<אמנון מרחב: לא נכון.

<אמנון מרחב: אתה טועה.

<דניאל לורברבויום: אלה הנתונים שקיבלתי ממשרד החינוך.

<אמנון מרחב: אתם מתקצבים בחסר.

יעקב מרגי: אמנון, ראש העיר מגיב, מסכם את הדיון.

<אמנון מרחב: - - - גם על כל הרשאה אנחנו צריכים להוסיף עשרות מיליונים.

יעקב מרגי: ראש העיר מסכם את הדיון.

יעקב מרגי: למה אתה מפריע?

יעקב מרגי: סיימת?

<דניאל לורברבויום: מעבר לזה, אנחנו מדברים על תוכנית חומש של 17,000 כיתות, שהיא הכפלה של 8,500 שהיתה בתוכנית החומש הקודמת.

יעקב מרגי: בא ראש העיר ואומר: אני רוצה לעזור למדינה, אני רוצה ליטול הלוואה, בסך-הכול משרד הפנים מאשר לי, יש לי יכולת החזר, הרי שר הפנים לא יאשר לו בלי לבדוק את יכולות ההחזר שלו.

יעקב מרגי: הוא משלם היום 170 מיליון שקלים בשנה שכירויות, עוד 40 מיליון להתאמות שהוא עושה.

יעקב מרגי: האם זה נראה סביר?

יעקב מרגי: אפילו אנחנו, שלא חונכנו בחינוך פיננסי בשנות ה-70 וה-80 במערכת החינוך הממלכתית, יודעים להבין במידית שזה מהלך מבריק ומתבקש.

יעקב מרגי: מה מפריע לכם?

יעקב מרגי: הוא לא דורש מכם שקל נוסף, ההפך הוא הנכון, הוא רוצה לחסוך זאת מכספי התושבים, הוא רוצה להפנות את הכסף הזה לדברים אחרים שירושלים זקוקה להם.

יעקב מרגי: למה אתם עומדים על הרגליים האחוריות?

יעקב מרגי: למה?

<דניאל לורברבויום: ספציפית העניין הזה נראה לי יותר קשור למשרד הפנים.

<דניאל לורברבויום: זה לא כל-כך רלוונטי אלי כרפרנט חינוך.

<דניאל לורברבויום: יכול להיות שזה משרד הפנים ורפרנט פנים.

<דניאל לורברבויום: בואו נעשה דיון מקצועי ונראה מה אפשר לעשות.

יעקב מרגי: 20 שנה לא היה לכם זמן לעשות דיון מקצועי על זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר.

אפשר להגיש הצעה?

יעקב מרגי: לא, ראש העיר חייב לענות.

אני מציע שתעשה ועדה נוספת למעקב, שיבואו האוצר וייתנו תשובות ברורות.

אם לא, שיהיו אמיצים ויגידו לא, ואם כן, שיגידו איך הם עושים את זה.

כבר נמאס לנו להשתתף בדיונים האלה, זאת האמת.

יעקב מרגי: הדיון מבחינתי מוצה.

יעקב מרגי: הוועדה תאמר בסיכום שלה את ההכרה בצורך, היא תאמר דברים ברורים.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני ראש העיר.

ניר ברקת: כל בר דעת מבין שהתהליך קלוקל.

ניר ברקת: תהליך שיטת העבודה בין האוצר למשרד החינוך לעירייה כשל כשל מערכתי בעשרות השנים האחרונות, זה לא רק מי שנושא בתפקיד היום.

ניר ברקת: ואם נחשוב באותה צורה, אל תתפלאו שנגיע בדיוק לאותו מקום.

ניר ברקת: לחשוב מחוץ לקופסה זה אומר שצריך לחשוב אחרת.

ניר ברקת: עיריית ירושלים הכי קרובה לשטח, ואני אומר לכם שלהתחיל בכל שלב לקבל אישור של משרד החינוך, של משרד האוצר, של הפקעות וסיפורים זה לא יעבוד.

ניר ברקת: אין שום סיכוי שנוכל לצמצם את הפער הזה, אין שום סיכוי בשיטת התקצוב הקיימת.

ניר ברקת: בעבודת מטה שנעשתה במוריה, העירייה ומשכ"ל, ברור לנו שהלוואה מגלחת לנו כמעט חצי מהזמן פתאום מאשר בכל פעם לעבור דרככם, לקבל אישור מצ'וקמק על התהליך הזה.

ניר ברקת: תעזבו אותנו, תנו לנו לעבוד ואז תבואו אלינו בתלונות אם לא נעשה את זה נכון.

ניר ברקת: אנחנו יודעים לגלח בין שליש לחצי זמן.

ניר ברקת: זה פעם ראשונה.

ניר ברקת: פעם שנייה, בנייה.

ניר ברקת: אנחנו לא גוף פרטי, אנחנו גוף ציבורי.

ניר ברקת: עיריית ירושלים היא גוף ציבורי, אנחנו אחראים על התושבים יותר מכם, כי אלי באים בתלונות, לא אליכם, לאוצר ולמשרד החינוך.

ניר ברקת: אלי באים בתלונות אם הרמה לא גבוהה.

ניר ברקת: אנחנו יודעים לבנות ברמה גבוהה, באיכות גבוהה, לפי כל סטנדרט ואפילו קצת יותר.

ניר ברקת: תנו לנו לעבוד.

ניר ברקת: ההלוואה הזאת היא קודם כול בושה למדינה, אבל אנחנו בונים את הרוב כרגע.

ניר ברקת: קודם כול בונים, אני לא מוכן לעכב כיתת לימוד אחת, וההנחיה שנתתי למוריה היא לא לעכב כיתת לימוד אחת.

ניר ברקת: ואני אומר לכם היום: אם ההלוואה תעוכב לנו, או לחילופין לא נקבל 2 מיליארד שקל, לא מיליארד – מיליארד השנה ומיליארד בשנה הבאה – נעכב דברים אחרים.

ניר ברקת: נעכב כבישים, לא כיתות לימוד.

ניר ברקת: ילדי ירושלים – תתייחסו אליהם בגובה העיניים, לכולם, חרדים, ערבים, חילונים.

ניר ברקת: ילדי ירושלים לא יסבלו את הסבל הזה יותר.

ניר ברקת: אדוני היושב-ראש, כל מה שאנחנו מבקשים כרגע, קודם כול, אל תעכבו לנו את ההלוואות, ואנחנו נמצא את הדרך שהמדינה תשלם את ההחזר.

ניר ברקת: אני אפילו לא מתנה את זה כרגע, כי התניה זה לעכב את הילדים.

ניר ברקת: אני לא מוכן לעכב דקה יותר את הילדים.

ניר ברקת: אני אתחשבן עם המדינה.

ניר ברקת: עכשיו אני בדרך לוועדת הכספים, אני רוצה שתסתכלו רגע על השקף הזה, הבאנו את חברת מקינזי, כי נאמרו דברים קשים ובוטים מאוד ושקריים, ומטעים, כשבאנו לדרוש תקציב מממשלת ישראל בסבב האחרון, בדיוני תקציב 2017.

ניר ברקת: עיריית ירושלים נמצאת היום בתקצוב השוטף שלה ב-70% מהממוצע הארצי, ב-60% מפורום ה-15.

ניר ברקת: זה מה שנדרש בעוד חומש מהיום, בשנת 2022.

ניר ברקת: אם רוצים שהעיר ירושלים תהיה שווה לממוצע הארצי, נזדקק לסיוע של 1.9 מיליארד שקל, לא כולל ההחזר של כיתות לימוד.

ניר ברקת: ואם נרצה להיות יחסית לפורום ה-15, יחסרו לנו 2.3 מיליארד שקל.

ניר ברקת: היום אנחנו מקבלים 700 מיליון.

ניר ברקת: ואם רוצים להשוות לשלושת המטרופולינים האחרים, תל אביב, חיפה ובאר-שבע, יחסרו לנו 2.6 מיליארד שקל, לא כולל ההערכה שלנו לבנות 2,000 כיתות ו-3,000 כיתות, שזה כ-100 מיליון שקל לכל 1,000 כיתות והחזר ליותר מעשר שנים.

ניר ברקת: הפערים שלנו והקיפוח של העיר ירושלים זה לא רק בכיתות לימוד, זה גם בתקציב שוטף ובכלל.

ניר ברקת: ובשבוע שעבר חגגנו את יום ירושלים, חגגנו מה שכן טוב, ויש לנו הרבה מה לשמוח, והעיר שלנו, יש מה להתגאות בה, אנחנו לא בכיינים, אבל אנחנו בהחלט דורשים מממשלת ישראל לעזור לנו, כי האתגר של העיר ירושלים הוא לא רק של עיריית ירושלים וראש העיר, הוא אתגר לאומי.

ניר ברקת: ואם, אדוני, הוועדה הזאת תבוא ותאמר לממשלת ישראל, למשרד האוצר: תנו להם לרוץ קדימה, תתחשבנו אתנו אחרי זה, אנחנו יודעים לספק את הסחורה.

ניר ברקת: לגבי התוכנית עצמה, נשאיר לכם את הקאפות.

ניר ברקת: זו התוכנית והיא תוכנית שעבדו עליה, עמלו עליה אנשים טובים.

ניר ברקת: תבואו ותשאלו אותנו מה אנחנו צריכים, איזו עזרה אנחנו צריכים כדי לממש את זה, אל תבואו עם דרישות ותנאים ותהליכים קלוקלים.

ניר ברקת: תבואו ותשאלו אותנו: איך אתם יכולים לעזור לנו, לעזור לעיר ירושלים לממש את התוכנית הזאת, ואז אתם פתאום תראו שהדברים נראים אחרת לחלוטין.

ניר ברקת: בידיים שלנו לממש את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון הזה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לראש העיר על הסקירה הנרחבת ועל הרצון שלו לפתור את בעיית מצוקת הכיתות והמחסור בכיתות לימוד בעיר ירושלים.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לשר הפנים ולסגן שר הפנים, הרב משולם נהרי, שנתן את הסקירה והביע את דעתו על הנכונות ועל הצורך.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה מראש העיר על פער של 3,800 כיתות בין הצורך לבין מספר הכיתות התקניות הקיימות.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה ממשרד החינוך על כך שהוא מכיר בפער של 3,800 כיתות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר הפנים ולשר האוצר וכן לשר החינוך להמליץ ולאשר את מתן ההלוואה, לא לעכב את התהליך הזה שהתחיל ולא ייעצר.

יעקב מרגי: הוועדה תעקוב אחר היישום והביצוע גם של הלוואה וגם של הבינוי.

ניר ברקת: בקשה נוספת לשנה הבאה של מיליארד שקל, ל-2018.

יעקב מרגי: כמובן.

יעקב מרגי: הבקשה היא דו-שנתית, כפי שציין ראש העיר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.