ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 412, 2017-05-24 08:30

דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה, קודם כול, יום ירושלים היום אז מבחינתי זה גם יום חג, אז אני מאחל - - -

תמר זנדברג: בירושלים אין ים.

יעל כהן-פארן: חוף ירושלים.

דוד אמסלם: אז אני אומר חג שמח לירושלמים ולכל עם ישראל ביום הזה.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא: חופי הים במדינת ישראל - דיווח על כל הנושא של התשלומים - ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: אני רוצה רק להיכנס לקונטקסט של הדיון, אני לא מתכוון לפתוח את הדיון למה זה חשוב, כן חשוב, וכו', זה כבר אחרינו.

דוד אמסלם: בישיבה האחרונה שעשינו ב-30 במאי 2016 דיווחה מנכ"לית הפנים ואמרה בעצם – אני פשוט מקריא לכם את הסטנוגרמה שיש כאן: צהריים טובים, אדוני היושב-ראש, כפי שהיינו כאן לפני שלושה חודשים, עונת הרחצה נפתחה, ואני שמחה לבשר שכל חופי הרחצה לא גובים דמי כניסה לחופים.

דוד אמסלם: אז קודם כול זה בעצם היה הסיכום שלנו שנה שעברה.

דוד אמסלם: ובדרך כלל כשיש סיכום של הממשלה וכו', מתקדמים.

דוד אמסלם: עשינו עוד צעד משלים בעניין הזה, בדיוני תקציב 2018-2017 ישבנו עם האוצר, בעצם שכנענו אותם בלחץ פיזי מתון שיתקצבו את הנושא הזה גם ברמה של הפיתוח וגם ברמה של האחזקה.

דוד אמסלם: לא יודע למה רשמו את זה בכספים הייחודיים של דודי אמסלם, אבל שיהיה, לא משנה.

<כרמל סלע: אמרו שאתה ביקשת.

דוד אמסלם: אני מבקש הרבה דברים לטובת כלל עם ישראל, אבל לא משנה.

דוד אמסלם: עשו את זה כספים ייחודים, בסדר, שיהיה.

תמר זנדברג: זה כדי שתוכל לבקש גם בשנה הבאה.

דוד אמסלם: לא משנה שאני גר במעלה-אדומים, ואני אפילו לא רואה את הים במשקפת, אבל בסדר.

תמר זנדברג: עשו את זה כדי שתוכל לבקש שוב שנה הבאה, שזה לא יהיה שם בבסיס התקציב, חס וחלילה.

דוד אמסלם: שם, עאטף, תקן אותי, סגרנו מסגרת של שבעה מיליון שקל לאחזקה השוטפת, ובאופן דיפרנציאלי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, החלוקה כאן היא לא לינארית, אלא מועצות וערים חלשות יקבלו יותר, ערים חזקות לא צריכות לקבל כמעט.

דוד אמסלם: וגם בנושא של הפיתוח כנ"ל.

דוד אמסלם: יש שם איזה עשרה מיליון שקל כמדומני.

דוד אמסלם: סך הכול מעטפת של 17 מיליון שקל לשני הנושאים.

דוד אמסלם: אני חושב שזה בשלב הזה דבר חביב ובסדר.

דוד אמסלם: לא מספיק לטעמי.

דוד אמסלם: 17 מיליון שקל לחופי מדינת ישראל לא מספיק, אבל עדיף זה מאשר שלא היה כלום.

דוד אמסלם: אז התחלנו בצעד נכון, ואני מקווה באמת שכפי שאמרה תמר זו רק תחילת הדרך.

דוד אמסלם: אני מקווה שבפעם הבאה נלך ונרחיב את העניין, בגלל שאני חושב שבאמת החופים זה דבר חשוב לכלל הציבור במדינת ישראל.

דוד אמסלם: זה צריך להיות דבר נגיש, ודבר שווה נפש לכל משפחה, לא צריך לעלות כסף, וגם אין שום סיבה שהם לא יקבלו שם שירות יפה ונחמד וטוב ובמימון מדינת ישראל.

דוד אמסלם: לא הערים, ובוודאי לא מועצות אזוריות שיש להם 20,000-15,000 איש שרוב החופים יושבים אצלם, הם לא צריכים בארנונה לממן את כל מדינת ישראל שבאים ומשאירים את הזבל והולכים הביתה.

דוד אמסלם: אז אני מציע שנשמע את עאטף, נראה דוח מצב מה קורה היום, ואחרי זה נשמע גם את שאול לגבי הסיפור של רט"ג, מפני שאני מבין ששם חלק מהבעיה.

<עאטף חיראלדין: אני רוצה להתחיל ככה, עונת הרחצה נפתחה כבר ב-27 באפריל, 147 חופים מוכרזים במדינת ישראל, כאשר למעשה 144 חופים פעילים, היות ששלושה בשיפוצים ובעבודות, כמו בעכו ואחרים.

<עאטף חיראלדין: אבל תוך חודש כל 147 החופים ייפתחו.

<עאטף חיראלדין: מבחינת גביית דמי הכניסה, למעשה זה הדיון, כפי שסוכם וכפי שהנחה ולפי מדיניות שר הפנים, לכל חופי מדינת ישראל למעשה הכניסה היא כניסה חופשית.

<עאטף חיראלדין: נשארה לנו עוד סוגייה אחת לא פתורה והיא הסוגיה של חופי רט"ג, שלושה חופים: פלמ"חים, בית ינאי והבונים.

<משה דוידוביץ: וגם אכזיב.

<עאטף חיראלדין: אכזיב זה פארק לאומי.

<משה דוידוביץ: זה גם חוף, לא?

יעל כהן-פארן: גם קיסריה.

יעל כהן-פארן: יש עוד גן לאומי.

תמר זנדברג: בכמה חופים נגבה תשלום על חניה כאשר זו הכניסה היחידה לחוף?

יעל גרמן: אבל זה גם - - -

תמר זנדברג: כבר מה שהוא אומר הוא לוקה אל מול המציאות.

<קריאה: תנו לו לסיים את הסקירה.

תמר זנדברג: כי הוא אומר שכל החופים פתוחים, אבל יש בהם גבייה, פשוט קוראים לזה גבייה על חניה.

<עאטף חיראלדין: יש גם חוסר חופים בתל-אביב, למעשה שהם גם חונים, משלמים גם דמי חניה.

דוד אמסלם: דקה, תמר, עאטף, עוד מעט – תן לנו דוח מצב.

<עאטף חיראלדין: למעשה יש את החופים של רט"ג שעדיין נגבים בהם דמי חניה בכניסה אליהם, כפי שאמרתי: פלמ"חים, בית ינאי וחוף הבונים.

<עאטף חיראלדין: יש דיונים עדיין.

<עאטף חיראלדין: מחר יש את הדיון אצל היועץ המשפטי לממשלה כדי לקבוע.

<עאטף חיראלדין: לא הגענו להסכמות עם רט"ג.

<עאטף חיראלדין: מחר יהיה דיון, נראה מה יחליט היועץ המשפטי לממשלה לגבי כן לגבות או לא לגבות.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: היועץ המשפטי לממשלה מנהל את הסיפור הזה?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

יעל גרמן: הוא כבר קיבל החלטה.

דוד אמסלם: או שאתם רוצים שכל דבר יתגלגל ליועץ המשפטי לממשלה.

דוד אמסלם: תראה, אנחנו בעצם, משרד הפנים - - -

<עאטף חיראלדין: סליחה, המשנה ליועץ המשפטי.

דוד אמסלם: מה זה חשוב.

עבדאללה אבו מערוף: משנה או היועץ עצמו?

עבדאללה אבו מערוף: זה שונה.

דוד אמסלם: קודם כול, עאטף, שני דברים: אחד, אני לא מבין למה אתם צריכים את היועץ המשפטי לממשלה בעניין הזה, בינתיים הוא לא מנהל את המדינה.

דוד אמסלם: יש החלטה פורמלית של השר, יש פה תקנות וחוקים, אז אני לא מצליח להבין, הם ברורים מאוד.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין למה צריך.

דוד אמסלם: עוד מעט אשאל את שאול.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להתחבר לשאלה של תמר.

דוד אמסלם: חלק מהדיונים, אני אספר לך, אולי לא היית, אז היה אשר גרונר.

<עאטף חיראלדין: גרנר.

דוד אמסלם: גרנר.

דוד אמסלם: אשר, בקיצור.

דוד אמסלם: להלן אשר.

דוד אמסלם: אז חלק מהטריקים היו שבעצם גבו דמי חניה.

דוד אמסלם: מה קרה?

דוד אמסלם: יש חופים שאין להם כל כך תחבורה ציבורית ואין כל כך נגישות, ואז אתה חייב לבוא עם הרכב הפרטי, ואז אומרים לך: החוף חופשי, אבל מה?

דוד אמסלם: תשלם על החניה איזשהו מחיר מופקע.

דוד אמסלם: בעצם ככה הם עקפו את כל העניין הזה.

דוד אמסלם: ביקשנו להסדיר גם את הסוגיה הזאת.

<עאטף חיראלדין: בוא נגיד ככה, כל דמי החניה שלמעשה נגבים בהתאם לחוק עזר עירוני, הרשות המקומית רשאית ומוסמכת.

<עאטף חיראלדין: זאת אומרת, זה בסמכותה לחוקק חוק עזר עירוני לגבות דמי חניה.

<עאטף חיראלדין: הגענו להסכמות, זה היה - - -

תמר זנדברג: בקיצור ישראבלוף.

דוד אמסלם: רק שנייה, בואי נשמע.

<כרמל סלע: למה זה ישראבלוף?

<כרמל סלע: למה?

דוד אמסלם: רק שנייה.

תמר זנדברג: כי אתה גובה תשלום בכניסה לחוף.

<כרמל סלע: יש חוקים במדינת ישראל, למה זה ישראבלוף?

דוד אמסלם: כרמל, כרמל.

תמר זנדברג: חוץ מחוקים יש לך גם תושבים.

<כרמל סלע: יש חוקי עזר, זה לא חוקים?

<כרמל סלע: אל תגידי ישראבלוף.

דוד אמסלם: כרמל.

תמר זנדברג: יש לך גם אזרחי מדינה, זה ישראבלוף, הגבייה במסווה של חניה.

תמר זנדברג: זה גבייה - - - החוק, כן.

דוד אמסלם: כרמל, תמר.

תמר זנדברג: אם זה מתוקף חוק עזר, אז כן, מה לעשות.

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקש, את מכירה אותי.

דוד אמסלם: רק שנייה, נאפשר לך לדבר ולשאול את כל השאלות, אבל רק בסדר ובזמן שאתן לך.

<עאטף חיראלדין: החופים האלה למעשה, קחו דוגמה, אני אתן דוגמה בחוף כרמל שאצל כרמל.

<עאטף חיראלדין: חוף כרמל האקוודוקט, למעשה הסיפור הזה של גביית דמי חניה הגיע עד לבג"ץ.

<עאטף חיראלדין: בג"ץ אימץ את הגישה הזאת של שליש, שני שליש.

<עאטף חיראלדין: שליש בחינם ושני שליש בתשלום, כי זה שטח פרטי.

<תומר רוזנר: שליש חניה בחינם?

יעל כהן-פארן: אוי, נו, באמת.

יעל כהן-פארן: שטח פרטי?

יעל כהן-פארן: החוף העירוני זה שטח פרטי?

<תומר רוזנר: שליש מקומות חניה בחינם?

<עאטף חיראלדין: אני מדבר על החניה, לא על הים.

יעל כהן-פארן: החניה בשטח פרטי?

יעל כהן-פארן: צמוד לים יש שטח פרטי?

<קריאות: - - -

<עאטף חיראלדין: אבל מי שבא רגלית יכול להיכנס.

תמר זנדברג: מאיפה יבוא רגלית?

תמר זנדברג: זה מסע מים לים?

דוד אמסלם: עאטף, אתה מחזיר אותי אחורה, אני מרגיש דז'ה-וו.

יעל כהן-פארן: נכון.

דוד אמסלם: התחלנו את הדיון לפני שנתיים, שנתיים וחצי, בקטע הזה, חלק גדול מאוד מהחופים, גם אז כשהתחלנו את הדיון הייתה החלטה של בג"ץ.

דוד אמסלם: אין לי מושג למה בג"ץ מנהל את המדינה בכל נושא.

תמר זנדברג: נכון, הייתה הנחיה של השר.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין, אבל כבר אז התחלנו עם זה, והיו שם הנחיות שלהם וכו' וכו'.

דוד אמסלם: דנו דווקא על מה שקרה פה, על מה שאמרו חברות הכנסת, שיש חופים, באמצעות החניה אתה גובה דמי כניסה, אתה מבין?

דוד אמסלם: זה כמו שאני אתן לך מצלמה חינם, אבל את הפילם אני אמכור לך באיזה 2,000 שקל, זה כל הסיפור.

דוד אמסלם: מה תעשה עם מצלמה בלי פילם?

יעל כהן-פארן: זה כמו עם מכונות הקפה.

<משה דוידוביץ: הקפסולות.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: נכון, קניתי את המכונה, רק היום מחלקים חינם, אז אני לא מכיר את הנושא.

דוד אמסלם: אבל בגדול, עאטף, אתה אתי?

<עאטף חיראלדין: כן.

דוד אמסלם: אני מספר לך איך נכנסתי לדיונים.

דוד אמסלם: נכנסתי לדיונים כשכבר יש החלטת בג"ץ שלא גובים.

דוד אמסלם: זה המצב היום.

דוד אמסלם: נכנסנו לדיון, ואמרנו: רק רגע, למה על החניות גובים?

דוד אמסלם: באו ראשי המועצות, חלקם בצדק, בעיקר האזוריות: תשמע, אנחנו מנקים, עולה לנו, אנחנו פה, אנחנו שם.

דוד אמסלם: אני כרגע לא מדבר על חניות פרטיות.

דוד אמסלם: מי שיש לו חניה פרטית, חניה פרטית.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע רק על קרקע ציבורית.

דוד אמסלם: לכן ישבנו, אמרתי: אתם צודקים בהיבט הזה של התחזוקה.

דוד אמסלם: אז א', לא קושרים חניה עם תחזוקה, אבל הם קשרו בלית ברירה.

דוד אמסלם: אז אמרנו: חבר'ה, תביאו שבעה מיליון שקל ותחלקו להם.

דוד אמסלם: מכאן בא השבעה מיליון.

דוד אמסלם: אחרת מה קרה?

דוד אמסלם: מה עשינו?

דוד אמסלם: נתנו להם שבעה מיליון שקל, הם ממשיכים להפעיל את החניה ואת החופים, ומה עשינו?

דוד אמסלם: לא עשינו כלום.

דוד אמסלם: האזרח הרגיל בא לחוף, משלם אותו דבר, רק חסר לנו בקופה של המדינה שבעה מיליון.

דוד אמסלם: אז לא לזה התכוונתי.

דוד אמסלם: התכוונתי לשפות אותם בגלל שבאמת מגיע להם כסף.

דוד אמסלם: בגלל שאם אנחנו מורידים את הסיפור הזה של החניות ועושים את זה חניה חופשית, אז בצדק הם טוענים: זה חלק ממבנה ההכנסות שלנו, מה לעשות?

דוד אמסלם: ומזה נולד הסיפור של השבעה מיליון.

דוד אמסלם: אז אתה אומר לי עכשיו: אנחנו מחלקים להם גם את השבעה מיליון וגם הם ממשיכים, אז מה עשינו?

<עאטף חיראלדין: אני רוצה לתקן פה.

<עאטף חיראלדין: השבעה מיליון למעשה ניתנו כדמי שיפוי חלט דמי כניסה לרשויות שקיבלנו את אישור שר הפנים לגבות דמי כניסה.

<עאטף חיראלדין: חוף האקוודוקט לא קיבל, לא היה לו דמי כניסה, הוא לא גבה, מעולם לא גבה דמי כניסה.

<עאטף חיראלדין: מי שגבה, הם גבו, כרמל גבה רק בחוף דור, נחשולים דמי כניסה.

<עאטף חיראלדין: עכשיו השבעה מיליון מחולק - - -

דוד אמסלם: לא עאטף, בוא נעשה סדר.

דוד אמסלם: עאטף, אני הבאתי את הכסף, אני אספר לך לאט.

דוד אמסלם: לא נכנסתי בכלל לפרטים האלה.

דוד אמסלם: ברציונל, כשישבנו גם עם האוצר, אני חוזר על עצמי, חלק גדול מאוד מהחופים במדינת ישראל יושבים במועצות אזוריות.

דוד אמסלם: דרך אגב, רובם.

<כרמל סלע: רובם כן.

<כרמל סלע: אבל גם בעיריות.

דוד אמסלם: חלק, דרך אגב, גם הלא מפותחים יושבים.

<עאטף חיראלדין: נכון.

דוד אמסלם: הם באו עם טענה אמיתית, הם אמרו: יש לנו 20,000-15,000 תושבים - -

<משה דוידוביץ: חצי מיליון.

דוד אמסלם: - - לא יכול להיות שאנחנו מארחים כל שבת חצי מיליון איש ואנחנו צריכים לנקות את הלכלוך שלהם.

דוד אמסלם: זה כל הזמן היה עד היום והם הסדרו עם זה.

דוד אמסלם: לכן קשרנו בעצם את הסיפור של החניונים.

דוד אמסלם: אמרנו: רבותי, אתם תיתנו לציבור להיכנס חופשי, וחופשי במובן הרחב של המילה כולל חניה, ואנחנו נשפה אתכם בשבעה מיליון שקל.

דוד אמסלם: מה שאני מצפה ממך, שתשב קודם כול אתם, תראה איפה יש להם חניות, תגיד להם: רבותי, את החניות אני מבקש חופשי.

דוד אמסלם: מי שיש לו חניה חופשית, ומי שאנחנו מורידים לו את גביית החניה שם אנחנו משפים אותו.

דוד אמסלם: אתה יושב אתו על הכסף, תשאל אותו: כמה ההכנסות שלך?

דוד אמסלם: זה הסיפור, בשביל זה הבאנו את השבעה מיליון.

<תומר רוזנר: אז הם לא השתמשו בו ככה.

<עאטף חיראלדין: אותם הרשויות שופו.

<תומר רוזנר: זה לא נכון.

דוד אמסלם: אם הם שופו אז איך יכול להיות שהם גובים על החניה?

דוד אמסלם: אני מדבר אתך ציבורית.

דוד אמסלם: אם זה קרקע פרטית של מאן דהו אני לא שם.

יעל כהן-פארן: אבל זה לא מאן דהו, זו החברה לפיתוח קיסריה.

<עאטף חיראלדין: החברה לפיתוח קיסריה.

יעל כהן-פארן: אבל זה גם בעייתי.

דוד אמסלם: אמרתי קרקע פרטית.

דוד אמסלם: אני כרגע מדבר על קרקע של מדינה, קרקע ציבורית.

דוד אמסלם: על קרקעות פרטיות, אני לא בא עכשיו לכל אחד ואומר לו מה לעשות בקרקע הפרטית שלו.

תמר זנדברג: מה זה?

תמר זנדברג: אין קרקע פרטית, זה בחוף הים.

דוד אמסלם: שנייה, תמר.

יעל כהן-פארן: לחברה לפיתוח קיסריה יש קרקע פרטית.

יעל גרמן: כל קיסריה שייכת לחברה לפיתוח קיסריה.

יעל כהן-פארן: נכון.

דוד אמסלם: אני לא יודע מה של חופי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אמרתי לכם שאני לא מבקר בים כל כך, ובוודאי שלא עשיתי סקר.

דוד אמסלם: איפה שיש קרקעות פרטיות אני מוציא את זה מהעניין, זה לא קשור אלינו.

דוד אמסלם: איפה שיש קרקעות ציבוריות במובן זה שהן בכובע או של עיריות או של חברות ממשלתיות או של חברות ציבוריות - -

<תומר רוזנר: חברה מעורבת כמו החברה לפיתוח קיסריה.

דוד אמסלם: - - או של חברה מעורבת, בוודאי, זאת הכוונה בקרקעות ציבוריות.

דוד אמסלם: ובעצם, לשם כיוונו את כל הסיפור הזה.

דוד אמסלם: לכן, מה שאני מבקש מכם, אין הרבה חופים כאלה לדעתי לאורך הים.

<עאטף חיראלדין: יש שני חופים: זה אצלו ובעמק חפר.

דוד אמסלם: בסדר, יש שניים, שלושה, אחלה.

<תומר רוזנר: רק שני חופים.

דוד אמסלם: אבל לפעמים אלה הדברים שמרגיזים אותנו.

<תומר רוזנר: לא הבנתי.

<תומר רוזנר: רק שני חופים גובים חניה?

<קריאה: שתי מועצות.

תמר זנדברג: לא, נו, באמת.

<עאטף חיראלדין: אני מדבר על חופים מוכרזים לרחצה.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על חופים מוכרזים.

יעל כהן-פארן: ומה עם פלמ"חים?

<עאטף חיראלדין: - - -

דוד אמסלם: אני מבקש, עאטף, עוד מעט - - -

תמר זנדברג: בסדר, זה רט"ג וזה תל-אביב וזה זה.

<כרמל סלע: חבר'ה, אתם רוצים לנהל פה דיון?

<כרמל סלע: תנו לדודי לנהל דיון.

דוד אמסלם: תודה, כרמל.

<כרמל סלע: לא, אני יודע.

דוד אמסלם: אני מסתדר אתם, תאמין לי.

<כרמל סלע: הם כל הזמן נכנסים, לא נותנים להגיע פה לזה.

דוד אמסלם: כרמל, תן לי.

דוד אמסלם: לגבי הנושא הזה, אני מבקש ממך, עאטף, שב עם ראשי המועצות - - -

<כרמל סלע: מיליונים זה עולה לי, מיליונים.

<כרמל סלע: הם קוראים לזה שיפוי.

תמר זנדברג: זה לא עולה לך, זה לא הכסף שלך.

<כרמל סלע: עולה לי מיליונים.

תמר זנדברג: לא, אדוני, התבלבלת, אתה נציג ציבור, כמונו.

דוד אמסלם: כרמל, תמר.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם, היום יום ירושלים, יום שמח.

<כרמל סלע: סליחה .

דוד אמסלם: עאטף, אני מבקש שתשב אתם.

דוד אמסלם: זו יכולה להיות בשורה, כרמל, לעם ישראל, באמת.

דוד אמסלם: תשפו אותם.

דוד אמסלם: תשבו אתם ותראו מה הסכומים שצריך באופן הגון לתת להם, מפני שבסך הכול אין לנו עניין לפגוע בהם בעניין הזה, בשביל זה השבעה מיליון.

<תומר רוזנר: הם לא עשו ככה.

דוד אמסלם: אז אני אבקש ממנו עכשיו לעשות את זה.

<תומר רוזנר: אבל הוא כבר חילק את הכסף.

דוד אמסלם: לא חשוב.

יעל כהן-פארן: הוא כבר חילק את הכסף.

יעל כהן-פארן: השאלה אם צריך עוד כסף.

דוד אמסלם: קודם כול, אתה כבר חילקת את הכסף?

<כרמל סלע: חלק.

דוד אמסלם: נשאר לך עוד משהו.

<כרמל סלע: רק מהשבעה.

<עאטף חיראלדין: מהשבעה חילקתי את כולם.

דוד אמסלם: את הכול?

<עאטף חיראלדין: הכול.

דוד אמסלם: אז תדבר אתם עוד פעם, יכול להיות שתצטרך לקחת ממי שחילקת לו.

דוד אמסלם: אבל בגדול, עאטף, אני סומך עליך, אני צריך תוצאה.

<עאטף חיראלדין: טוב.

דוד אמסלם: תזכור את מה שסיכמנו אז, שבסך הכול זה דיפרנציאלי.

דוד אמסלם: המועצות האזוריות והערים החלשות, לשם מיועד הסיפור.

דוד אמסלם: עיריית תל-אביב לטעמי יכולה לספוג את זה, ועוד לתת לנו עוד כמה לירות למקומות האחרים.

<עאטף חיראלדין: היא יכולה להחזיק את כל חופי מדינת ישראל.

<כרמל סלע: תל-אביב מהחניות.

<כרמל סלע: תגיד להם מהחניות.

דוד אמסלם: מהחניות, נכון.

דוד אמסלם: זה לגבי הנושא הזה.

דוד אמסלם: כרמל, זה מקובל עליכם?

<כרמל סלע: דודי.

דוד אמסלם: אה, אבא?

<כרמל סלע: מקובל, אבל אני רוצה לדבר על משהו טיפה יותר מורחב.

<כרמל סלע: תראה, החופים צריכים להיות בכניסה בחינם, קיבלנו את זה, זה משאב לאומי.

<כרמל סלע: אבל המציאו את הפטנט שיפוי.

<כרמל סלע: המילה שיפוי כאילו באה לכסות את כל הסיפור של העלויות.

<כרמל סלע: העלויות עולות מיליונים.

<כרמל סלע: כל סוכת מציל 1.2 מיליון.

<כרמל סלע: יש בחוף הכרמל שש כאלה, כי בחוף אחד יש גם שלושה.

<כרמל סלע: בעצם איך שיפו אותנו?

<כרמל סלע: אמרו: חוף שקיבל הכרזה שהוא גובה עשרה שקלים כמו דור, רק אותו נשפה, לא את החופים האחרים שלא ביקשנו כסף.

<כרמל סלע: לא ביקשנו.

<כרמל סלע: ולמועצה זה עולה המון מיליונים.

דוד אמסלם: צודק.

<כרמל סלע: ולא גבינו.

<כרמל סלע: כשלא גובים לא מדברים.

<כרמל סלע: רק כשגובים מדברים.

דוד אמסלם: אני מסכים אתך.

<כרמל סלע: ש לנו עוד חופים, נווה ים והאקוודוקט שלא גובים.

<תומר רוזנר: הוא הפסיד פעמיים.

<לירון אדלר מינקה: הוא לא גבה וגם לא קיבל.

יעל כהן-פארן: אבל גובים באקוודוקט.

<כרמל סלע: ובחוף דור יש שלוש סוכות מציל, ונותנים 800,000.

<כרמל סלע: כל סוכת מציל עולה 1.2 מיליון, האקוודוקט עולה 1.2 מיליון.

<כרמל סלע: יש ויכוח עם החברה לפיתוח קיסריה, משיתים עליה חצי ועל המועצה חצי, אז כולם כועסים מה פתאום אנחנו לוקחים את זה על עצמנו כמועצה.

<כרמל סלע: תקציב החופים בחוף הכרמל הוא 6.5-6 מיליון שקל שיוצא מאיפה?

<כרמל סלע: מתקציב של מי?

<כרמל סלע: אתם אומרים: שיפוי, שיפוי.

<כרמל סלע: מה אתם משפים?

<כרמל סלע: ב-800,000 שקל?

<כרמל סלע: הביטוח השנה עלה לנו יותר ב-700,000 שקל בגלל חוף הים ובגלל התביעות.

<כרמל סלע: אמרו שיש פה בעיה.

דוד אמסלם: דרך אגב, דיבר אתי משה, על זה אעשה איזו פגישת עבודה עם הממונה על הביטוח.

דוד אמסלם: משהו פה לא הגיוני, מה שקורה פה עם הסיפור של הביטוח, אבל זה פרק אחר.

דוד אמסלם: ואני מסכים אתך.

<כרמל סלע: הצורך הזה של חופי ים פתוחים בסדר, אבל השיפוי לא בהתאם.

דוד אמסלם: אגיד לך משהו, כרמל, א', אתה צודק.

דוד אמסלם: אני מתחבר לכל מילה שאמרת, באמת.

דוד אמסלם: במיוחד, כפי שאמרתי, לגבי מועצות אזוריות שחלק גדול מהחופים נופלים אצלם, והם צריכים להחזיק את זה לטובת כלל עם ישראל.

דוד אמסלם: רוב הציבור שמשתמש הוא בכלל לא תושבי אותה מועצה.

דוד אמסלם: אבל אני אומר, ברגע הזה עשינו צעד אחד חשוב, באמת חשוב, לדעתי.

דוד אמסלם: היה לי קשה מאוד אתם, היית אתי, היה קשה.

דוד אמסלם: אבל בסופו של דבר אני חושב שהסדק נסדק, ואני חושב שבטקסטים הבאים צריך להרחיב אותו, בגלל שאני מאמין שהחופים שייכים למדינת ישראל.

דוד אמסלם: זה שהם יושבים אצלך במועצה, ככה יצא.

<כרמל סלע: בסדר.

דוד אמסלם: ולא יכול להיות שתממן את זה מהארנונה, זה לא נשמע לי הגיוני.

דוד אמסלם: אני אומר לך את האמת, לא נשמע לי.

<כרמל סלע: אבל אני גם חושב - - -

דוד אמסלם: אתה לא עיר, אין לך כמעט מכפילים במסחר וכו', ותיירות שעיר עושה את החשבונות הכלליים אז היא אומרת: תשמע, אני באה לחוף, אבל ההוא אחרי זה יוצא וקונה במסעדה, הולך לבית-מלון, איכשהו עושה לי כאן איזשהם הכנסות לתוך העיר שלי, ניחא.

דוד אמסלם: מועצות אזוריות או מועצות חלשות שאין להן כמעט כלום שם חוץ מאיזה קיוסק ורבע, אני לא רואה בזה הצדקה אמיתית.

דוד אמסלם: לכן, אני כרגע חושב שזה היה צעד קטן, זה גם עלה לנו בהרבה מאמצים, המדינה בכלל לא רצתה להיכנס לאירוע, אבל אני שמח שנכנסנו לזה גם ברמה של אחזקה, וגם ברמה של הפיתוח.

דוד אמסלם: עשרה מיליון שקל זה לפיתוח, אני חושב שזה פינאטס, זה דבר קטן, אבל כפי שאמרתי אני מתכוון להרחיב את זה אתם, כולל אפילו במהלך השנה אם יש להם עודפים כאלה או אחרים.

דוד אמסלם: אני רוצה לשבת אתם, כי אני חושב שזה לא הוגן, במיוחד כפי שאמרתי, שמועצות אזוריות לא צריכות לשאת את זה בוודאי על גבן.

<כרמל סלע: הם לא מתייחסים לחופים הפתוחים שהם 25 קילומטר חופים פתוחים שגם אותם צריך לנקות, ואנשים טובעים שם בעי"ן, גם אותנו תובעים.

דוד אמסלם: אבל אמרתי שלגבי התביעות זה משהו שהוא לא הגיוני.

<כרמל סלע: חופים פתוחים, הם לא מוכרזים.

דוד אמסלם: אני אזמן פגישה אצלי עם הממונה על הביטוח, עם האוצר, עם היועץ המשפטי, משהו פה לא הגיוני בסיפור הזה.

דוד אמסלם: אי-אפשר לגדר את כל חופי מדינת ישראל שמא איזה אחד שרוצה להתאבד ונכנס לאיזה חוף לא מוכרז, קופץ לים ולא יוצא.

דוד אמסלם: אז על אותה אנלוגיה יש לנו גם כל מיני מצוקים, יש לנו כבישים, כל אחד יכול מחר להחליט על דעת עצמו לא לשמור על עצמו, אז מה?

דוד אמסלם: אנחנו חשופים לתביעות?

דוד אמסלם: זה לא נשמע לי הגיוני בכלל.

דוד אמסלם: בבקשה.

<משה דוידוביץ: שני דברים, ברשותך.

<משה דוידוביץ: אחד, לעניין השבעה מיליון שקל, זה שצבעו לך את זה כתקציב אישי או לא אישי זה נחמד בתרגילי האוצר, אבל לנו כרשויות, נער הייתי וגם בגרתי, אנחנו יודעים מה קורה.

<משה דוידוביץ: זה כמו שיטת - - - , עכשיו נתנו את זה, בשנה הבאה גם ייתנו את זה כנראה, כי זה עדיין טרי, ומה שיקרה, זה יתמסמס באיזשהו שלב.

דוד אמסלם: לא, לא.

<משה דוידוביץ: ואחרי זה יטילו את זה עלינו.

דוד אמסלם: משה, משה.

<משה דוידוביץ: זה לא בבסיס התקציב.

<עאטף חיראלדין: זה בתקציב.

דוד אמסלם: אגיד לך, משה, הרי אתה יודע, יש לי קרחת רק מהדברים האלה.

דוד אמסלם: ניהלתי איזה 25 תקציבים בחיים שלי, בכלל, זה המקצוע הראשי שלי, התעקשתי, זאת תקנה.

<תומר רוזנר: זה בבסיס התקציב.

דוד אמסלם: זה בבסיס התקציב.

דוד אמסלם: הם היו יכולים לתת לנו עוד 30 מיליון, לא הסכמתי.

דוד אמסלם: בבסיס התקציב.

דוד אמסלם: גם כשאני לא אהיה פה זה ימשיך לרוץ, אחרת מה עשינו בזה?

<משה דוידוביץ: ועוד סוגיה אחת שהיא לאו דווקא בהכרח נוגעת לכל חופי מדינת ישראל, ואני חושב שבהקשר הזה הוועדה צריכה להתייחס למקרים קיצוניים.

<משה דוידוביץ: כרמל דיבר על חוף האקוודוקט בנושא – לנו אין גבייה בנושא של חניה לאורך כל המועצה, אבל יש לנו סוגיות אחרות, שיש לנו לצורך העניין בתוך יישוב חוף פרטי.

<משה דוידוביץ: אמרתי את זה גם בישיבה הקודמת והתייחסת לזה, אבל זה לא קיבל שום התייחסות.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אני מכיר את הנושא.

<משה דוידוביץ: אין בכל מדינת ישראל לאורך כל חופיה דבר כזה.

<משה דוידוביץ: בתוך יישוב קטן, מושב קטן בשם שבי ציון יש חוף ים שעד אתמול שלשום היה בתשלום, אז הייתה לנו בקרה וסלקציה כשזה היה חוף בתשלום, ולא כולם רצו גם לשלם.

<משה דוידוביץ: עכשיו פתחנו אותו.

<משה דוידוביץ: בסדר, אין תלונה.

<משה דוידוביץ: רק יש לי תלונה אחרת.

<משה דוידוביץ: היישוב הזה, התושבים, חייהם הפכו להיות בלתי נסבלים.

תמר זנדברג: כי הם חיים על הים.

<משה דוידוביץ: למה הם צריכים לסבול?

<משה דוידוביץ: כש-1,000 כלי רכב נכנסים להם - - -

דוד אמסלם: משה, משה, אגיד לך מה סיכמנו.

תמר זנדברג: תפעילו תחבורה ציבורית בשבת גם.

<משה דוידוביץ: לי אין בעיה.

דוד אמסלם: לא, לא.

דב חנין: שאטלים.

תמר זנדברג: גם המועצה.

דוד אמסלם: דבר אלי.

דוד אמסלם: גם בדקתי את הנושא, דיברנו על זה.

<משה דוידוביץ: לא קיבלנו שום שיפוי.

דוד אמסלם: סיכמנו.

<תומר רוזנר: מה יעזור שיפוי פה?

דוד אמסלם: אני אגיד מה סיכמנו.

<משה דוידוביץ: אגיד לך מה זה.

<משה דוידוביץ: נעשה חניונים בחוץ, נעשה שאטלים.

דוד אמסלם: סיכמנו, בדיוק, גם ביקשתי את זה, עאטף, עוד לפני שנה.

דוד אמסלם: היות שאני מתחבר עם מה שמשה אמר - - -

עבדאללה אבו מערוף: לעשות כביש קטן ולהיכנס.

עבדאללה אבו מערוף: בעיה לעשות כביש קטן?

עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, אפשר להיכנס בתוך היישוב.

דוד אמסלם: שנייה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר את האזור טוב מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר להיכנס מהצד ולעשות כביש קטן.

דוד אמסלם: עבדאללה.

<משה דוידוביץ: מאיפה?

<משה דוידוביץ: מהים?

דוד אמסלם: משה.

דוד אמסלם: כבר דיברנו על הנושא הזה בשנה שעברה.

דוד אמסלם: עאטף, ביקשתי את זה גם בשנה שעברה.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אנחנו רוצים לפתור בעיה – ולא לייצר בעיה אחרת חמורה לאנשים שגרים שם – איפה שזה אפשרי.

דוד אמסלם: וכאן זה לדעתי שווה בחינה, וכבר אמרתי את זה אז, במסגרת הפיתוח, זה מה שעלה לי בראש.

דוד אמסלם: יש לך עשרה מיליון שקל, קודם כול תפתור את הבעיות.

<משה דוידוביץ: נכון.

דוד אמסלם: דיברנו על זה, לייצר חניה מחוץ ליישוב כדי שאנשים לא יבואו, איזה 1,000 כלי רכב לאיזה מושב של 100 איש, ויסתמו להם בכלל את המושב, ויתחילו מכות ומריבות.

דוד אמסלם: רק השוטרים יעלו יותר.

<משה דוידוביץ: אבל זה מה שהם עושים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, תשב אתם, תבדקו משהו מחוץ לקופסה, אם יש שם איזשהו שטח שאפשר להכשיר אותו כשטח חניה מחוץ ליישוב.

<עאטף חיראלדין: יש.

דוד אמסלם: שאנשים יבואו ויחנו שם, והם אחרי זה - - -

<עאטף חיראלדין: יש להם 110,000 שקל.

<משה דוידוביץ: ב-110,000 שקל אני יכול לקנות פעמון לעזים.

דוד אמסלם: עאטף, אני מבקש שתשב עם משה.

דוד אמסלם: אני מספר לך בכלל, חניה לא עולה 110,000 שקל, רק התכנון של הדפים עולה יותר.

דוד אמסלם: מבחינתי, בחשיבה עשרה מיליון שקל לפיתוח, קודם כול הם נועדו לפתור בעיות אקוטיות, ואחרי זה לפתח דברים חדשים.

דוד אמסלם: זאת אומרת, יש סור מרע, ויש עשה טוב, אלו שני דברים.

דוד אמסלם: קודם כול אנחנו משתדלים לא לעשות רע, אחרי זה בוא נעשה טוב.

דוד אמסלם: לכן, שב אתו.

דוד אמסלם: זה עלה בשנה שעברה, חשבתי שפתרתם את זה.

דוד אמסלם: אין לי מושג למה אני חוזר על עצמי כל הזמן.

דוד אמסלם: אבל בגדול, אני מבקש שתשב אתו, סגור את הפינה הזאת, בגלל שהם צודקים שם.

דוד אמסלם: בסדר?

<כרמל סלע: תוך כמה זמן הוא צריך לחלק את העשרה מיליון?

<כרמל סלע: ומעקב, מתי זה?

<אופיר פינס: לפי איזה קריטריונים?

דוד אמסלם: הוא ישב, אני לא נכנס למכנסיים של עאטף, בשביל זה הוא מנהל גדול.

<כרמל סלע: מתי?

<עאטף חיראלדין: הוגשה בקשה, דרישה תקציבית לאוצר, אני מקווה מאוד שבזמן הקרוב כבר יעבור הכסף.

<לאה קריכלי: הוא עדיין לא הגיע.

דוד אמסלם: אני אדבר עם האוצר כדי – נמצאים פה האוצר?

<תומר רוזנר: לא, לא הגיע.

דוד אמסלם: יוצר עוד לא הגיע, הוא בדרך, הוא ביום ירושלים בריקוד הדגלים.

דוד אמסלם: אני מקווה שעד הלילה הוא יבוא.

דוד אמסלם: בגדול, אני אשב אתו, הוא בחור טוב, אני אבקש לשחרר את הכסף.

<כרמל סלע: בניית הקריטריונים גם כן מאוד עקרונית שם בדבר הזה.

<עאטף חיראלדין: אני סומך עליך - - -

דוד אמסלם: כרמל, ברור לך שאם אני נכנס לקריטריונים אז אני כבר הופך להיות מנכ"ל משרד הפנים.

<כרמל סלע: למה לא?

דוד אמסלם: לא בא לי, מה אני אגיד לך.

<כרמל סלע: סתם.

דוד אמסלם: אני מצפה שהם יעשו את העבודה.

דוד אמסלם: איך פעם אמרתי, אז מה הם יעשו?

דוד אמסלם: אם אני עכשיו אמנכ"ל אותם בכל נושא מה הם יעשו?

דוד אמסלם: ישעמם להם.

דוד אמסלם: אז אין לי כסף לשש-בש, אז בוא ניתן להם קצת עבודה.

דוד אמסלם: אני מציע גם שתשבו אתם לגבי הקריטריונים, באמת.

דוד אמסלם: אבל זה ה-priority שלכם, זו הסמכות שלכם, ולכן אני מציע שבאמת תקדמו את זה, אני רק אדאג לזה שהכסף יגיע אליכם.

<עאטף חיראלדין: הכול מוכן, רק הכסף.

<תומר רוזנר: הוא אומר שהכול מוכן, אז שיגיד - - - אותו אם זה חלק מהתוכנית.

דוד אמסלם: אני רק מבקש, עאטף, כפי שאמרתי קודם, קודם כול תפתור את הבעיות הקיימות, ואחרי זה נעשה לאנשים יותר טוב בדבר חדש.

<עאטף חיראלדין: מקובל.

<כרמל סלע: לגבי השכן שלי.

דוד אמסלם: רציתם לפני שאני עובר לשאול או שאתם רוצים אחרי שאול?

יעל כהן-פארן: אחרי שאול.

תמר זנדברג: אנחנו נציג ואז שאול.

דב חנין: נציג את הנושא הזה.

דב חנין: יש גם דיון מהיר פה.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על החופים.

תמר זנדברג: כן, זה חלק מזה.

יעל גרמן: לגבי חוף ינאי, פלמ"חים, זה סיפור אחר.

דוד אמסלם: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני חושבת שהפתיחה שלך היא באמת מאוד נכונה.

תמר זנדברג: הוועדה הזו דנה כל שנה בדיוק בעונה הזאת בפתיחת עונת הרחצה.

תמר זנדברג: השנה בעקבות ההכרזה המאוד מאוד ברורה של שר הפנים בשנה שעברה, וגם הדיון הזה נפתח בהכרזה חגיגית: לא גובים תשלום בכניסה לחופים.

תמר זנדברג: רק מה?

תמר זנדברג: על ההצהרה הזו יש כוכבית – כוכבית חניה, כוכבית שמורת טבע, כוכבית שירותים מיוחדים, כוכבית עוד כל מיני דברים.

תמר זנדברג: ובסופו של דבר התופעה של הצטמצמות הנגישות החופשית למשאב הטבע הציבורי, שנקרא חופי מדינת ישראל, הולכת ומצמצמת.

תמר זנדברג: והיא הולכת ומצטמצמת משלוש תופעות: הראשונה זו החניה.

תמר זנדברג: השיטה הזאת של גביית תשלום כניסה במסווה של גביית חניה כאשר אין נגישות אחרת לחוף, וכאשר אין תחבורה ציבורית נאותה, בטח לא בשבת, ולכן אין דרך אחרת להגיע, היא תופעה אחת.

תמר זנדברג: תופעה שנייה שקשורה אליה, דיברת על אותו שליש, שני-שליש – שוב, אני לא יודעת, ועם כל הכבוד, ובאמת אמרו על בית-המשפט העליון ועל בג"ץ הרבה דברים, אני לא יודעת מה זה המתווה הזה ואיפה הוחלט שליש, שני-שליש – אנחנו רואים תופעה של הצטמצמות החניה החינמית.

<כרמל סלע: זה משרד הפנים קבע.

תמר זנדברג: אנחנו רואים תופעה גוברת והולכת של כרסום החניה החינמית לטובת עוד ועוד מקומות חניה בתשלום במקומות שפעם היו חינמיים.

תמר זנדברג: לא יודעת שליש, שני-שליש.

תמר זנדברג: יכול להיות שההחלטה הזאת של שליש, שני-שליש באה להבטיח שיהיה לפחות שליש חינם.

<כרמל סלע: נכון.

תמר זנדברג: אבל בפועל, במקומות שהיה בעבר יותר משליש, אז צמצום לשליש הוא צמצום והוא פגיעה בציבור.

תמר זנדברג: זה דבר שני.

תמר זנדברג: הדבר השלישי זה סגירה של חופים.

תמר זנדברג: אני רגע קופצת, זה אומנם לא הים התיכון, אבל באילת למשל, יש לנו תופעה של חוף חינמי לאוהלים שנסגר, פשוט נסגר, ואין יותר אפשרות.

תמר זנדברג: אילת, עיר הנופש שלנו שכל מדינת ישראל הולכת אליה, זה קרוונים בתשלום.

תמר זנדברג: אוהלים חינם לגשת לאילת, אין באילת ולו מקום אחד.

תמר זנדברג: תופעה שלישית זה המסחור, שגם על זה דנו.

תמר זנדברג: זה אומנם לא הדיון, אבל אני כן שמה את זה תחת המטריה של צמצום הנגישות החופשית לים.

תמר זנדברג: שמשיות, כיסאות ומיטות בתשלום, שאם אתה בא ורוצה עם המגבת או עם המחצלת שלך לשבת לך על החול בלי לשלם, בלי כיסא, בלי שום דבר, אז או שאתה מאחורי סוכת המציל – לא יודעת אם אתם מכירים, יש עכשיו, אתם מכירים את הפסל הזה בתל-אביב שיש מן אלומה של פנס כזה מבטון, אז יש עכשיו בחופי ישראל תופעה חדשה, יש אלומה מאחורי סוכת המציל, שם יושבים החינמיים, שם העניים, הם מסתתרים, הם לא יכולים לראות את הים.

תמר זנדברג: לא ישבו ויהיה קו ישיר לים, שם זה הכיסאות בתשלום.

תמר זנדברג: כל התופעות האלה זו פגיעה בנגישות.

תמר זנדברג: מדינת ישראל זו מדינה מאורכת על החוף, אנחנו בים התיכון, יש לנו את החופים היפים ביותר בעולם.

תמר זנדברג: לא בים התיכון, בעולם.

תמר זנדברג: אין חופים כאלה שזה גם ים תיכון וגם חול וגם רצועת חוף יפה, היא שלנו, היא של הציבור.

<כרמל סלע: אבל מי ינקה ומי יתחזק?

תמר זנדברג: היא של הציבור.

דוד אמסלם: כרמל, כרמל.

<כרמל סלע: הם רוצים את זה בחינם?

<כרמל סלע: באמת, נו.

דוד אמסלם: כרמל, אתה תאלץ אותי לתת דפיקה בפטיש.

דוד אמסלם: כרמל, תסמוך עלי, תן לה לגמור, כי יעלה לנו יותר יקר.

דוד אמסלם: בבקשה.

תמר זנדברג: העובדה שהדיון הזה הפך להיות, ובצדק, כי אנחנו רוצים לפתור את הבעיה, אבל הוא הפך להיות דיון על השיפוי במקום על הנגישות של הציבור, בואו נזכור מאיפה באנו.

תמר זנדברג: ניגשנו לכל הדיון הזה מההבטחה לציבור להשתמש בים, כן, בחינם.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי אנחנו משלמים מסים ואנחנו משלמים ארנונה.

<כרמל סלע: למי?

תמר זנדברג: ואנחנו משלמים את כל הדברים האלה.

תמר זנדברג: מה זה למי?

דוד אמסלם: כרמל.

תמר זנדברג: אנחנו אזרחים.

תמר זנדברג: אנחנו משלמים למדינה, לעירייה.

תמר זנדברג: זאת תשפה את זה, ההיא תשפה את ההוא, הכול טוב ויפה, אבל הנגישות שלנו לחוף זה הערך שמנחה את כל הדיון הזה.

תמר זנדברג: אנחנו בעד שיפוי, ואנחנו בעד שיהיה אפשר לעשות את זה, ורוצים שינקו ורוצים שיהיה מציל ורוצים הכול, אבל לא על חשבון זה שהציבור יצטרך לשלם.

תמר זנדברג: זה לא חוף לעשירים בלבד.

תמר זנדברג: ולכן, אני חושבת שההנחיה שלך, אדוני היושב-ראש, הייתה מצוינת – קודם כול של השר וההבטחה שלך שזה גם יתממש בתקציב.

תמר זנדברג: נדמה לי שבעקבות הכרסום הזה שהולך וגובר – אני אומרת את זה בזהירות – לדעתי, מן הראוי שהכנסת, וראוי שזה יהיה בהובלת הוועדה, שתוביל חקיקה, חוק מדינה בחקיקה ראשית שקובעת שאסור לגבות בשום צורה שהיא.

תמר זנדברג: דרך אגב, זה חוק שיעגן את פסיקת בג"ץ.

תמר זנדברג: החוק הזה, דרך אגב, כבר נוסח וכבר כתוב.

תמר זנדברג: מי שכתב אותו זה "אדם טבע ודין" שמוכרים לכולנו.

תמר זנדברג: אני באמת מציעה שכסיכום לדיון הזה כולנו בהובלתך נקדם את החקיקה הזו ונשים סוף לדבר הזה שפה בג"ץ, ושם זה מנכ"ל מועצה, ושם רשות, ושם רשות טבע, וכל הדברים האלה, אלא פשוט מדינת ישראל קובעת אמירה נורמטיבית: אסור לגבות תשלום בכניסה לחופים, ומזה נגזר איך עושים את זה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: מצטרפת לדבריה של חברתי חברת הכנסת תמר זנדברג.

יעל כהן-פארן: קודם כול, הדיון צריך להיות על הנגישות לחוף.

יעל כהן-פארן: ועד כמה שאני זוכרת, בחוק החופים זה אפילו נאמר, אבל יש מקום להחלטות אחרות, וזאת הבעיה, ואז נגזרות מכך החלטות.

יעל כהן-פארן: אפשר ממשרד הפנים לגבות כסף ומשרד הפנים יכול לאשר, וגם כל הנושא של החניה נכנס פה.

יעל כהן-פארן: תשמעו, אין ספק שחוף הים הוא של כולם, וזאת הייתה הסיסמה, זאת תמיד תהיה הסיסמה.

יעל כהן-פארן: חוף הים הוא של כולם, וצריך להבטיח את האפשרות של הציבור ליהנות ממנו, כי בסופו של דבר מה נשאר לנו?

יעל כהן-פארן: מה נשאר לנו כאן חוץ מחופי הים שלנו?

יעל כהן-פארן: לאן נשאר לאנשים ללכת?

יעל כהן-פארן: במיוחד למי שגם נגישות לאתרים יותר רחוקים לפעמים קשה ומסורבלת מבחינת נסיעה.

יעל כהן-פארן: חוף הים לאורך כל המדינה, כמעט כולם נגישים לו במרחק יחסית קצר, אבל זה לא קורה בפועל.

יעל כהן-פארן: עכשיו השאלה היא מה עם תחבורה ציבורית, וזה עלה כאן גם כן.

יעל כהן-פארן: רוב החופים היפים ביותר במדינת ישראל לא נגישים בתחבורה ציבורית – צריך לשים את זה על השולחן – ובטח לא בשבת, שזה עניין אחר.

יעל כהן-פארן: אבל אפילו לא בשבת הם לא נגישים בתחבורה ציבורית, נתחיל משם.

יעל כהן-פארן: גם לזה צריך להתייחס.

יעל כהן-פארן: וכל העניין של חניה חייב להיות מענה של תחבורה ציבורית.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים מה, אם תהיה תחבורה ציבורית לכל חוף אין לי בעיה שתיקחו גם על חניה.

תמר זנדברג: ובשבת.

יעל כהן-פארן: כדי שאנשים יגיעו עם תחבורה ציבורית – ובשבת אני אתך, אבל זה יהיה יותר קשה.

תמר זנדברג: זה לא.

יעל כהן-פארן: אבל אז בשבת לא לגבות כסף.

יעל כהן-פארן: אם תהיה נגישות לציבור בתחבורה ציבורית תגבו שם כסף, אבל תדאגו לזה קודם כול.

יעל כהן-פארן: אבל אני כן חושבת שהמצב הנוכחי היום של חוף האקוודוקט ושל חופי הבונים – ואני נכנסת פה ומערבבת, נכון, זה של שמורות הטבע וזה של כרמל סלע, של חוף כרמל – בסופו של דבר כולם רוצים להגיע לחופים האלה היפים ביותר, חוף בית ינאי, חוף פלמ"חים, וחייבים למצוא את הפתרון.

יעל כהן-פארן: ישבנו כאן והדברים שהעלית בתחילת הישיבה, שבסופו של דבר עדיין לא הבנתי אם זה נכנס לתקציב או נכנס בהנחיות של כבוד היושב-ראש בכל הקונסטלציות הקואליציוניות, זה לא יכול להיות.

דוד אמסלם: תקציב, תקציב, זה נכנס לתקציב.

יעל כהן-פארן: אז זה צריך להיכנס לתקציב, ולא יכול להיות שזה יהיה רק - - -

דוד אמסלם: זה נכנס, הוא רק עוד לא קיבל את הכסף.

יעל כהן-פארן: אבל זה לא יכול להיות שזה יהיה רק על סמך זה שאתה דאגת לזה בוועדת הכספים, זה צריך להיות בבסיס התקציב.

יעל כהן-פארן: דבר שני, צריך להיות שם יותר, נקודה, צריך לעשות עבודה.

יעל כהן-פארן: כרמל סלע אומר 6.5 מיליון, בסדר, אני אתך.

יעל כהן-פארן: הוא צריך לקבל את ה-6.5, ומבחינתי שיקבל 13 מיליון, כי צריכים להיות פי שניים חופים באזור של חוף הכרמל, פי שניים חופים פתוחים ונגישים לציבור ועם סוכת מציל.

יעל כהן-פארן: עכשיו תשמעו, מה קורה בסוף?

יעל כהן-פארן: למי שאין כסף הוא הולך לחוף שאין בו מציל, שיש בו הרבה יותר סכנה, ואנחנו רואים את זה קורה, אנשים טובעים בים.

יעל כהן-פארן: אני לא מדברת על התביעות, זה סיפור אחר, אנשים טובעים, ובמיוחד בחופים הלא מוכרזים.

יעל כהן-פארן: אם הם לא יכולים להגיע לחופים המוכרזים, זה עולה להם יותר מדי, כי הם לא נגישים להם.

דוד אמסלם: לא, לא, את עושה את הקשר הזה, אבל בסוף אנחנו - - -

יעל כהן-פארן: אבל יש פה גם את העניין הזה.

<עאטף חיראלדין: זה לא נכון.

<כרמל סלע: את יודעת כמה - - - לשלם - - -

דוד אמסלם: כרמל, אני אתן לך את זכות הדיבור.

יעל כהן-פארן: מה שאני אומרת, יש לנו בסך הכול - - -

דוד אמסלם: אבל חברת הכנסת פארן עשתה את הקשר שאותו אחד שהולך לחוף לא מוכרז ומחליט להתאבד אז זה אשמת מדינת ישראל כמעט, הבנת?

יעל כהן-פארן: לא להתאבד, לא להתאבד, אנשים טובעים גם כי אין מציל, כי הם הולכים לחוף לא מוכרז ואין מציל.

יעל כהן-פארן: הם לא אמורים ללכת.

דוד אמסלם: אנשים לא אמורים להגיע לחופים לא מוכרזים.

יעל כהן-פארן: נכון.

דוד אמסלם: איך את עושה את הקשר הזה?

דוד אמסלם: אבל לא חשוב.

יעל כהן-פארן: אבל אנשים מגיעים לחופים לא מוכרזים.

דוד אמסלם: בגלל שהם חסרי אחריות, בלי קשר לכלום.

יעל כהן-פארן: אבל זה גם קשור לגביית תשלום.

דוד אמסלם: לא, אני לא רואה את הקשר, אבל לא משנה.

יעל כהן-פארן: כן.

יעל כהן-פארן: אז אני רואה את הקשר.

יעל כהן-פארן: אני רואה את חוף קיסריה האקוודוקט, איפה שגובים תשלום זה קרוב לסוכת המציל, איפה שלא גובים תשלום בחניה זה לא קרוב לסוכת המציל, ואתה רואה שם אנשים.

יעל כהן-פארן: מה לעשות?

יעל כהן-פארן: תסתכל ימינה ושמאלה, אנשים נמצאים בכל חופי הים, גם במוכרזים וגם בלא מוכרזים.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר זה האתגר שלנו, להפוך כמה שיותר חופים למוכרזים, מסודרים.

יעל כהן-פארן: דיברת על איסוף הפסולת בחופים הלא מוכרזים, ברור שזה לא צריך ליפול רק על פתחך מבחינה תקציבית, וברור שאם היו יותר חופים מוסדרים ומנוקים בצורה קבועה, ורוב עם ישראל היה הולך לחופים שיש בהם פחים, ויש בהם מצילים, הכול היה נראה אחרת.

יעל כהן-פארן: ונכון, זה עולה כסף.

יעל כהן-פארן: כמה אמרת שעולה לתחזק קילומטר חוף?

יעל כהן-פארן: מיליון שקל, נגיד?

יעל כהן-פארן: אני זורקת מספר.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: סוכת מציל.

<כרמל סלע: 1.5 מיליון שקל.

יעל כהן-פארן: 1.5 מיליון שקל.

<שאול גולדשטיין: 150 מטר עולה את זה, רק שתבינו.

יעל כהן-פארן: יש לנו 100 קילומטר חוף, מתוכם הרבה פחות – כמה קילומטרים מוכרזים?

<עאטף חיראלדין: 19 קילומטר.

יעל כהן-פארן: 19 קילומטר.

יעל כהן-פארן: עוד סדר גודל של 80 קילומטר, זה עוד סדר גודל של 120-100 מיליון שקל לסדר אותם, להכריז עליהם.

יעל כהן-פארן: אני מדברת על התחזוקה, לא התשתיות, זה צריך להיות יעד.

יעל כהן-פארן: זה לא יקרה מחר בבוקר, זה ברור לי, אבל זה צריך להיות יעד של המדינה.

<קריאה: מיליארד שקל.

דוד אמסלם: תודה.

יעל כהן-פארן: איך היא מסדירה את כל חופי מדינת ישראל כדי שאנשים לא יטבעו, כדי שאנשים יוכלו להגיע לים.

יעל כהן-פארן: תשמעו, המדינה שלנו כל כך קטנה וצפופה וחוף ים אין לנו הרבה, מה לעשות, עם זה צריך להתמודד.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<כרמל סלע: רק לגבי חניה אני רוצה להגיד לך.

<כרמל סלע: נכנסתי לחוף, נפצעתי, נוסע עם האוטו לחניות של בתי-חולים ממשלתיים, כמה אני משלם לשעה?

<כרמל סלע: בתי-חולים ממשלתיים.

דוד אמסלם: 20 שקל ליום.

יעל כהן-פארן: - - - אבל למה אתה צריך - - -

<קריאות: - - -

<כרמל סלע: למה בית-החולים רוצה כסף על חניה?

<כרמל סלע: למה?

יעל כהן-פארן: אצלך 30 שקל - - -

דוד אמסלם: עזוב, כרמל, כרמל.

<קריאות: - - -

<כרמל סלע: על זה לא מדברים.

<כרמל סלע: תמר, על זה את לא מדברת.

<כרמל סלע: תדאגי שיהיה בלי תשלום.

דוד אמסלם: כרמל.

יעל כהן-פארן: אבל אתה מדבר פה על דברים לא קשורים.

דוד אמסלם: חבר'ה, שנייה.

דוד אמסלם: כרמל, תן לנהל את הדיון בצורה מתורבתת.

<כרמל סלע: בסדר, חניות לחוף בחינם.

<כרמל סלע: אני מגיע לתל-אביב הכול עולה כסף, אני נותן לחניה כסף, מגיע לכפר-סבא כסף.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: הדיון כרגע זה לא על החניה במדינת ישראל.

דוד אמסלם: כשנעשה את הדיון - - -

<כרמל סלע: אבל זה מה שהם רוצים, שיהיה בחינם.

יעל כהן-פארן: כי אתה הפכת את הנגישות לחוף - - -

תמר זנדברג: הים, הים בחינם.

דוד אמסלם: כרמל, תן לנו - - -

<קריאות: - - -

תמר זנדברג: יש לו חוף.

יעל כהן-פארן: - - -

דוד אמסלם: תמר, תמר, תמר זנדברג.

<כרמל סלע: למה בית-חולים גובה?

תמר זנדברג: תתמודד על רשות מועצה שיש בה בית-חולים - - -

דוד אמסלם: תמר, נתתי לך לדבר, אני מבקש מספיק.

תמר זנדברג: סליחה, סליחה.

דוד אמסלם: כרמל, מספיק.

דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: כמו שאמרת, זה נושא שהוועדה עוסקת בו ועוסקת בו רבות.

דב חנין: אני חושב שזו עבודה מאוד חשובה.

דב חנין: אני רוצה להתחיל דווקא בהתקדמות שיש, כי אני את הנושא הזה מלווה, אני בכנסת עשר שנים, אני מלווה אותו שנים במאבק לא פשוט.

דב חנין: ובקדנציה האחרונה – ואני חושב שבזה צריך להתחיל – יש התקדמות, בואו נראה גם את הצד החיובי.

דב חנין: וההתקדמות הזאת נעשית גם בזכות העבודה הרבה שנעשית כאן בוועדה.

דב חנין: ופה אני רוצה להביע את ההערכה לעבודה הזו.

דב חנין: היום ברור יותר לכולנו שהעיקרון חייב להיות: חוף הים בחינם לכולם.

דב חנין: זה העיקרון, והיום זה יותר ברור מאשר היה בעבר.

דב חנין: היה לנו גם על זה ויכוח פעם.

דב חנין: המהלך הגדול שאנחנו עושים הוא מהלך שחייבים להשלים אותו, ואנחנו צריכים לראות איפה עדיין נמצאים הפערים, כי על העיקרון אנחנו מסכימים.

דב חנין: אנחנו כבר עברנו את השלב – אני מזכיר לכם, לפני כמה שנים עוד היה שלב כזה – שבו אנשים אמרו שגם מחוף הים מותר לעשות רווחים.

דב חנין: יושב פה חבר הכנסת אופיר פינס שהיה יושב-ראש ועדת הפנים, אני זוכר את הדיונים בתקופה ההיא, היו אנשים שישבו מסביב לשולחן, ואמרו: כן, לכל רשות מקומית יש נכסים, לנו יש ים, אז אנחנו רוצים; או אנחנו זכיינים, אנחנו רוצים לעשות רווחים מהים.

דב חנין: גם זו הייתה התפיסה.

דב חנין: זה נמצא מאחורינו, וזה טוב.

דב חנין: הבעיה שנמצאת עכשיו היא בעיה אחרת.

דב חנין: כבר לא מדברים על רווחים מהים, מדברים על תחזוקה של הים.

דב חנין: ואכן צריך לתחזק את חוף הים, וזה עולה כסף.

דב חנין: אבל הגענו עם הסיפור הזה של התחזוקה למצב שהוא גם לגמרי עקום, וגם למצב שהוא לגמרי לא שוויוני.

דב חנין: לגמרי עקום זה הסיפור של החניה.

דב חנין: הרי ברור לכולם שהחניה זה סוג של בלוף, זה לא חניה בשביל חניה, זה חניה בשביל תחזוקה.

דב חנין: זו הדרך לממן את התחזוקה בדרך של חניה.

דב חנין: זה עקום, חברים.

דב חנין: יש לנו הוצאות תחזוקה, בואו נבדוק איך אנחנו מממנים את הוצאות התחזוקה, אבל לא נקרא לזה הוצאות חניה, כי זה פשוט שקר.

<אופיר פינס: אגב, דב, סתם שאלה.

<אופיר פינס: איפה אתה חונה כשאתה הולך לחוף פרישמן בתל-אביב?

<אופיר פינס: איפה אתה חונה?

<אופיר פינס: חונה בחניון כחול לבן?

תמר זנדברג: ברגל.

דב חנין: גילוי נאות, אופיר, אני מגיע לחוף פרישמן בתל-אביב באופניים.

<אופיר פינס: אבל אם אתה מגיע באוטו?

דב חנין: אבל, הנה, אופיר, אתה נותן דוגמה מצוינת.

<אופיר פינס: בכל הערים בישראל, זה לא עכשיו, כולם חונים, כשהים קרוב לכביש, אתה חונה בחניון, בכחול לבן או בחניון.

דב חנין: נכון.

תמר זנדברג: אבל, אופיר, לא לכל תושבי מדינת ישראל יש אוטו, יש כאלה שנוסעים באוטובוס.

<אופיר פינס: אז הם בוודאי לא משלמים על חניה.

תמר זנדברג: יש ים בתל-אביב, זה מקום סופר נגיש בתחבורה הציבורית, זה ליד רחוב בן-יהודה והירקון, ואנשים נוסעים באוטובוס, חוץ מבשבת.

<אופיר פינס: אני רוצה לומר שמשלמים על חניה כמעט בכל חופי - - -

תמר זנדברג: זה לא נכון.

תמר זנדברג: זה אמירה לא - - -

דוד אמסלם: בוא ניתן לדב.

דוד אמסלם: אנחנו כבר לא שם.

דוד אמסלם: בבקשה, דב.

תמר זנדברג: נכון.

דב חנין: ההערה שלך, חברי אופיר, בדיוק מביאה אותי לנקודה הבאה, וזה שהמצב הקיים הוא לא רק עקום, אלא מצב לא שוויוני.

דב חנין: אני למשל גר בתל-אביב, אני מאוד אוהב את הים, אני משתדל בכל יום שאני יכול מוקדם בבוקר לשחות בים.

דב חנין: אין לי שום בעיה להגיע לים בתל-אביב.

דב חנין: אגב, חוף ים נהדר, יפה, מטופח ובחינם.

דב חנין: ובחינם.

דב חנין: למה זה כך?

דב חנין: כי תל-אביב היא עיר עשירה, כי יש לה כסף.

דב חנין: אבל למה בן-אדם שחי במקום אחר, והוא לא חי בעיר עשירה כמו תל-אביב, הוא גם רוצה ללכת לים כמוני, למה הוא יצטרך לשלם כסף?

דב חנין: למה אי-השוויון הזה?

דב חנין: מה?

דב חנין: תושבי תל-אביב שווים יותר מאנשים במקומות אחרים?

<משה דוידוביץ: כן, כן.

<משה דוידוביץ: מה לא?

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: אנחנו כמדיניות לא יכולים להשלים עם זה.

<קריאה: ועוד איך כן.

דב חנין: לא יכולים להשלים עם זה שתושב תל-אביב שווה יותר מתושב מטה אשר.

<משה דוידוביץ: הוא שווה יותר מתושב הפריפריה.

<משה דוידוביץ: נו, באמת.

דב חנין: לתושב מטה אשר, ידידי, מגיע מה שמגיע לתושב תל-אביב.

דוד אמסלם: זה לא הדיון.

דב חנין: זה העיקרון.

<משה דוידוביץ: זו האמת.

דוד אמסלם: אתה יודע כמה אמיתות יש שאני לא מתייחס אליהן?

דוד אמסלם: בבקשה.

דב חנין: ולכן, אנחנו צריכים לעשות את השינוי הזה.

דב חנין: אנחנו צריכים להגיע למצב שבו מה שקורה בתל-אביב, אפשר להגיע לים וליהנות ממנו, אפשרי גם במטה אשר ואפשרי גם בחוף כרמל, ואפשרי גם במקומות שנשלטים היום על-ידי רט"ג, שהם גם חופי ים.

דב חנין: עכשיו, יבוא שאול ויגיד לנו: אבל זה עולה כסף לרט"ג; ויבוא כרמל ויגיד, ובצדק, זה עולה כסף למועצה האזורית שלי, אני לא יכול לממן את כל מדינת ישראל.

דב חנין: ולכן, העיקרון חייב להיות, וגם על העיקרון הזה הסכמנו, העיקרון הוא שזה סיפור שהמדינה צריכה לקחת אותו על עצמה.

דב חנין: הדבר הכי מרגיז בכל הסיפור, הכי מרגיז בכל הסיפור, שלך, כרמל, ולכם במטה אשר זה המון כסף בשבילכם, לתקציב שלכם, וגם לרט"ג זה לא כסף קטן, למדינת ישראל זה גרושים.

דב חנין: בחייכם, מה זה שבעה מיליון?

<משה דוידוביץ: נכון.

דב חנין: עשרה מיליון, 50 מיליון.

דב חנין: בשביל התוצאה החברתית הנפלאה הזו, שיש לנו מדינה עם חוף ים פתוח לכולם, ניתן מעט כסף ונשיג תוצאה נהדרת.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דב חנין: הכדור בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, נמצא במגרשו של שר הפנים.

דב חנין: ואני חושב ששר הפנים הזה, וגם המנכ"ל שגם אותו אני מכיר, מבינים את העניין הזה.

דב חנין: ואני קורא להם להמשיך בלחץ גם מול האוצר כדי להבטיח את התקציב הראוי לתחזוקה, כדי שכל חופי הים שלנו יהיו בחינם לכולם.

<כרמל סלע: גם כך דודי הקיז דם כדי להוציא את ה-17 מיליון האלה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אופיר, אתה רוצה לומר כמה מילים?

<אופיר פינס: כן, אני רוצה להגיד שאני נמצא כאן משום שבאוניברסיטת תל-אביב הקמנו, יסדנו ויזמנו את פורום ערי חוף כדי באמת לעזור.

<אופיר פינס: יש לנו הרבה מאוד אינטרסים משותפים, מהצוק ועד ניקיון החופים ועד נגישות החופים וכדומה, ואנחנו שמחים לארח את הפורום הזה אצלנו.

<אופיר פינס: ובאנו לפה כי קיווינו באמת שהדיון יעסוק גם בעניין של פיתוח החופים, אבל למרבה הצער האוצר לא הגיע.

דוד אמסלם: זה בסדר, חבר'ה, אני רגיל להישאר לבד.

<אופיר פינס: זה נחמד, אבל זה חבל.

<משה דוידוביץ: אנחנו אתך.

<אופיר פינס: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני גם באמת רוצה להצטרף לדברים של חבר הכנסת דב חנין ולברך אותך על היזמות שלך בנושא הזה – למרות שאתה איש מעלה-אדומים ואין לך כל כך חוף ים, אפילו, איך אמרת, אפילו במשקפת אתה לא רואה ים – אבל יש לך מחויבות, והמחויבות היא לציבור ולים ולחופים, וזה יפה.

דוד אמסלם: נכון.

<אופיר פינס: לא הייתי מתייחס בבדיחות הדעת לעובדה שהאוצר לא כאן, כי העובדה שהאוצר לא כאן תוקע, במירכאות, חלק מהדיון.

<אופיר פינס: כי העובדה שחלק גדול מהתקציב הזה, שאתם סיכמתם על העיקרון, שהוא לא נמצא בבסיס התקציב הוא לא במקרה.

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

<אופיר פינס: זה שהוא נספר כחלק מהייחודים שלך זה לא מכובד, לא לך ולא לאוצר.

דוד אמסלם: לא, אופיר, אני אעשה לך סדר.

דוד אמסלם: בגדול, זה נכנס לבסיס התקציב.

<אופיר פינס: השבעה מיליון, לא העשרה מיליון.

דוד אמסלם: הכול.

דוד אמסלם: עשרה מיליון שקל בפיתוח.

<אופיר פינס: לא, אדוני היושב-ראש.

<עאטף חיראלדין: זה רק 2017 ו-2018.

דוד אמסלם: העשרה.

<אופיר פינס: העשרה לא בבסיס התקציב.

דוד אמסלם: אני אעבוד על זה.

<אופיר פינס: אני בטוח.

<אופיר פינס: אני בטוח.

<אופיר פינס: לכן אני אומר, אני לא חושב שהאוצר לא כאן רק בגלל שזה בשמונה וחצי בבוקר.

<אופיר פינס: האוצר לא כאן – אתה יודע, הייתי בתפקידים שעשית – האוצר הוא שחקן מאוד מתוחכם, כשיש דיון שהוא לא רוצה לבוא ולהסביר הוא פשוט לא בא, כי הוא לא אוהב לגמגם.

<אופיר פינס: והעובדה שהעשרה מיליון שסוכמו על דעת האוצר – הייתי בישיבה שזה סוכם על דעת האוצר, על דעת כולם – שזה יהיה חלק מהתקציב, בסופו של דבר לא רק שזה לא חלק מהתקציב, עוד אמרו שקיבלת איזה ייחודיים, שזה באמת מגוחך להציג את העניין הזה כייחודיים שלך.

דוד אמסלם: קראתי את זה בעיתון.

<אופיר פינס: מה לך ולדבר הזה מבחינת אינטרסים אישיים.

<עאטף חיראלדין: מה, זה לא נכון?

<עאטף חיראלדין: כי אני בונה על זה.

דוד אמסלם: תבנה, תבנה.

דוד אמסלם: אל תדאג.

<אופיר פינס: לכן, צריך להגיד את הדברים.

<אופיר פינס: צריך לעשות מאמץ גדול שתקציב הפיתוח המאוד קטן הזה יכנס לבסיס התקציב.

דוד אמסלם: כן.

<אופיר פינס: זה המעט שבמעט כדי שהדברים באמת יצאו מן הכוח אל פועל.

<אופיר פינס: באמת, יש מקום גם להגדיל את מס' החופים המוכרזים, אולי אפשר לעשות בזה שינוי, בוודאי לפתח את הקיימים.

<אופיר פינס: ויש כאן הרבה עבודה שאתם עושים, וחשוב שתעשו אותה.

<אופיר פינס: אנחנו מנסים לעזור מהצד שלנו כשחקן שהוא אוניברסיטאי.

<אופיר פינס: אנחנו גם מייצרים היום מחקרים לגבי החופים, יש לנו קשרים מאוד מאוד חשובים עם מדינות וערים סביב הים התיכון שאנחנו מחברים אותם לערים שלנו.

<אופיר פינס: זה, אגב, מקובל בכל העולם, זה מודל שהבאנו ממקומות אחרים בעולם, שמוסדות מחקר מלווים את החופים, בגלל שיש הרבה מאוד מקום למחקר ולפיתוח.

<אופיר פינס: אנחנו עושים את זה בנפש חפצה ומרצון טוב, ואנחנו שמחים על התוצאות, ומקווים שיהיו תוצאות נוספות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: כרמל.

<כרמל סלע: קודם כול, אופיר באמת מאוד מאוד עוזר.

<כרמל סלע: אבל אני חוזר לסיפור זה של השיפוי.

<כרמל סלע: נושא החניות שמדברים עליו, לא הפעלנו את זה, אנחנו כן נפעיל את החניות, כי מקורות התקציב כמו שאתם מציינים אותם פה זה לא מספיק.

<כרמל סלע: אני לא יכול לחזור על זה כל פעם מחדש.

<כרמל סלע: אנחנו אוהבים את זה וזה חשוב, אבל בחוף הכרמל כשמתחילים לדבר על תקציב של החופים כל התושבים מתמרמרים, זאת בעיה אמיתית.

<כרמל סלע: עכשיו, נראה כמה אתה תצליח להשפיע בהמשך להוסיף את הכספים האלה, כי באמת הדבר הזה מאוד מאוד נחוץ.

<כרמל סלע: אני לא אחזור על כל הדברים שאמרנו פה קודם, אבל זה כבר דיון שלישי או רביעי אצלך פה בכנסת.

<כרמל סלע: זה לא ראשון או שני, אפילו יותר.

דוד אמסלם: לדעתי זה חמישי או שישי, אבל נתקדם.

<כרמל סלע: השכן שלי, שהוא שכן מאוד מכובד, הרט"ג, משקיע בחוף הבונים מיליונים – מיליונים, אני לא יודע בדיוק כמה, אבל מאות אלפים בטוח, אם לא מיליונים – והגבייה הזאת של כמה האגרות האלה לרכב זה דבר מאוד נחוץ בסך הכול.

<כרמל סלע: המדינה לא בדיוק משפה.

<כרמל סלע: אני לא רוצה להגיד שגם כשגובים זה גם מוריד וזה גם מונע כל מיני תופעות אחרות של ציבור שבא למשל לייצר ונדליזם לפעמים.

<כרמל סלע: כשהוא משלם בכניסה, הופה, הוא ילך למקומות שלא משלמים ואז זה נראה אחרת, אבל אני מקווה שגם בו יתחשבו, כי הפערים פה עצומים.

דוד אמסלם: תודה, כרמל.

דוד אמסלם: אני מסכים עם מה שאמרת.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לחזור על עצמי, בסיכום אני אגיד מה אני רוצה לעשות.

דוד אמסלם: דרך אגב, האוצר לא הגיע לכאן לא בגלל תחכום, יש לי אתם עסקים ברמה היומית בכל מיני נושאים, פשוט יוצר לא היה יכול להגיע, אבל הוא לא התחמק מהדיון אתנו.

<אופיר פינס: הוא הסכים בזמנו, אני זוכר שהוא היה חלק מההחלטות.

דוד אמסלם: תראה, הסכמה זו הסכמה.

דוד אמסלם: זאת הסכמה, היא מתוקצבת גם.

דוד אמסלם: זה שעאטף עוד לא קיבל את זה, אני אדאג שהוא יקבל.

דוד אמסלם: אני כרגע הולך על הסיפור של ההרחבה.

דוד אמסלם: אני טוען בגדול שצריך להיות כאן תמהיל שונה, במובן זה שגם צריך להיות תקציב מדינה.

דוד אמסלם: לדעתי, חלק מהערים בכל מקרה גם ישתתפו בסיפור, בוודאי כשמדובר בערים חזקות.

דוד אמסלם: ודבר שלישי, שאני לא רואה אותו כאן בסיפור, זה לייצר להם גם מנופים כלכליים שם.

דוד אמסלם: לאפשר לאותן מועצות וערים לייצר עוד מנופים כלכליים שיכניסו להם כסף, אם זה קיוסקים קצת, שהם גם נותנים שירות.

דוד אמסלם: אני חושב שזה התמהיל.

דוד אמסלם: אבל לשבת כל אחד בגזרתו ולהגיד: לא בונים, לא עושים, לא פה, לא שם, אני לא מביא כסף, זה לא מביא אותנו לשום מקום.

דוד אמסלם: שאול, אליך חנוך.

<שאול גולדשטיין: האמת שאני לא יודע איפה להתחיל.

דוד אמסלם: אז אני אדריך אותך.

<שאול גולדשטיין: אמרת בתחילת דבריך שאתה לא רוצה להיכנס לעומק הדיון, אתה רוצה לקבל דיווח.

דוד אמסלם: כן.

<שאול גולדשטיין: מרוב התרגשות.

<שאול גולדשטיין: היועמ"ש יגן עלי אחר כך.

<לאה קריכלי: ניצור כוחות.

<תומר רוזנר: הוא רוצה להדגים מה זה חוף.

<שאול גולדשטיין: זהו, התייבש.

<שאול גולדשטיין: חבל על כריתת העצים של הנייר.

<שאול גולדשטיין: יש לנו אין סוף נימוקים לעניין הזה, אבל אמרה חברת הכנסת שעזבה, ולצערי הרב, הבעיה שלי העיקרית שכל פעם אתה מדבר לפורום אחד, אחרי זה שואלים אותך את אותן שאלות, ובפעם הבאה עוד פעם את אותן שאלות.

דוד אמסלם: אתה מספר לי?

דוד אמסלם: כל דיון חצי דיון הולך כדי על זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה מה שהם אמרו גם בדיון הראשון והשני והשלישי, גם אם נעשה עוד יום זה יהיה אותו דבר, זה חלק מהעניין.

<שאול גולדשטיין: הם אמרו שהם רוצים להעביר חוק לאפשר לעם ישראל להיכנס בחינם, שמגיע בישראל להיכנס בחינם לחופי הים, ולקבע את פסיקת בג"ץ בחוק בסוף פסוק.

<שאול גולדשטיין: ואני רוצה לקרוא לחברות הכנסת שאינן נמצאות כאן את פסיקת בג"ץ.

<שאול גולדשטיין: זה ייקח שתי דקות, אבל אני אקרא את זה.

<שאול גולדשטיין: "האיזון הנדרש בין שטחי החוף המוסדרים אשר הכניסה אליהם מחייבת תשלום, לבין השטחים הפתוחים שהכניסה אליהם חופשית, הוא העומד בלבה של עתירה זו.

<שאול גולדשטיין: במסגרת איזון זה, עקרון נגישות הציבור, חינם אין כסף, לחוף הרחצה, בבחינת משאב לאומי העומד לרשות הכלל, הוא שצריך לזכות בבכורה.

<שאול גולדשטיין: לצדו, עשויים להתקיים שטחים מוסדרים הכפופים לתשלום".

<שאול גולדשטיין: אני חוזר: "לצדו, עשויים להתקיים שטחים מוסדרים הכפופים לתשלום, אך ביחס ראוי וסביר בהתחשב בטיבם ובתכליתם של מקרקעי הציבור".

<שאול גולדשטיין: "אך ביחס ראוי וסביר בהתחשב בטיבם ובתכליתם של מקרקעי הציבור, ובשים לב לזכותם של התושבים ליהנות מהם.

<שאול גולדשטיין: " "שמירת היחס והאיזון הראוי בין השטחים הפתוחים לשטחים המוסדרים שהכניסה אליהם חייבת בתשלום היא תפקידה העיקרי של רשות אכיפת החוק הנוגעת בדבר.

<שאול גולדשטיין: " וכן הלאה, וכן הלאה.

דוד אמסלם: מה קידמת אותנו בדיון?

דוד אמסלם: גם מה חידשת לנו וגם מה קידמת אותנו?

<שאול גולדשטיין: תן לי כמה משפטים ברצף, אני אגיד מה שאני רוצה להגיד.

דוד אמסלם: בבקשה.

<שאול גולדשטיין: עצוב לי מאוד, אני חייב להגיד, שהפכו את הדיון על שמורות הטבע והגנים הלאומיים לדיון בחופי רחצה.

<שאול גולדשטיין: זה לא חופי רחצה.

<שאול גולדשטיין: שמורות טבע וגנים לאומיים הם לא חופי רחצה.

<שאול גולדשטיין: יש בתוכם, בתוך 2,000, 3,000 ו-7,000 דונם יש 150 מטר חוף רחצה.

<שאול גולדשטיין: כמו שאנחנו נותנים מסלול טיול בג'ילבון, כמו שאנחנו נותנים מסלול טיול בנחל צין, כמו שאנחנו עושים מסלול טיול לעין עקב – עין עקב תלך במסלול תבנה, תסטה מהמסלול תקבל קנס, כי אתה לא אמור להיכנס למקומות האחרים בנחל צין.

<שאול גולדשטיין: בעצם באיזון שבין טבע לאדם אנחנו רוצים תמיד את האיזון.

<שאול גולדשטיין: הרוב הולך לשמירת הערך, אם זה ארכיאולוגיה, ואם זה טבע, ואם זה בעלי-חיים, ונותנים גם את המקום של האדם בתוכו.

<שאול גולדשטיין: אבל אי-אפשר להפוך את המקום של האדם לעיקר, אז ביטלתם את שמורות הטבע, ביטלתם את כל הנושא של הטבע.

דב חנין: לא, לא, אנחנו מדברים על שמורת טבע שהיא גם חוף ים, זה הכול.

דב חנין: מה לעשות.

דוד אמסלם: רק שנייה.

<שאול גולדשטיין: חוף הים זה שמורת טבע.

דוד אמסלם: דב, תן לו לדבר.

<שאול גולדשטיין: בוא נסת

<שאול גולדשטיין: כל בסוף בקו התחתון כשאתה רוצה לבחון את זה לא דרך הערכים שאני רוצה עכשיו לדבר, וייקח לי קצת זמן להסביר את זה, בוא נדבר דרך הפרקטיקה בסוף.

<שאול גולדשטיין: בחוף ים רגיל מועסקים שני אנשים, מצילים במשמרת.

<כרמל סלע: שלושה.

<שאול גולדשטיין: שלושה.

<מתניה כחלון: שלושה, ויש גם מקומות עם ארבעה.

<שאול גולדשטיין: ארבעה.

דב חנין: יש שם אנשים שמנקים, יש שם - - -

<קריאות: - - -

<מתניה כחלון: יש פקח, יש מנקה, יש חובש.

<משה דוידוביץ: יש שם מציל, חובש - - -

דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש לאפשר לשאול לומר את דבריו גם אם הוא טועה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<שאול גולדשטיין: לא, אולי הוא לא טועה, אבל לא מסכימים עם זה.

דוד אמסלם: אמרתי גם.

<שאול גולדשטיין: גם אם לא מסכימים עם דבריו, זה לא בטוח שהוא טועה.

דוד אמסלם: לגבי הנתונים.

<שאול גולדשטיין: אני חושב שרוב הציבור - - -

דוד אמסלם: אמרת שני אנשים, כולם קפצו: ארבעה.

<שאול גולדשטיין: תאמין לי, אני מבלה בחופי הים בסוכות מציל ואני יודע כמה.

דוד אמסלם: שאול, בוא נתקדם, נשמה.

<שאול גולדשטיין: הנקודה היא כזאת, בבוקר מגיעה מחרשה שעושה את הניקיון, שדרך אגב הורסת את כל אפשרויות הטבע של כל אותם בתי גידול של סרטנים שנמצאים בדיוק בעשרה סנטימטר העליונים.

<שאול גולדשטיין: זה בחוף ים רגיל.

<שאול גולדשטיין: בשמורת טבע או בגן לאומי בקו התחתון – אחר כך תבדוק אותי למה זה ככה – הצוות שלנו הוא בין 15 ל-25 איש.

<שאול גולדשטיין: מעבר למצילים בין 10 ל-15.

דוד אמסלם: רק על החוף?

<שאול גולדשטיין: רק על השמורה באגם.

<שאול גולדשטיין: זה לא חוף.

<כרמל סלע: בשמורה.

<שאול גולדשטיין: אני מסביר שוב פעם.

<שאול גולדשטיין: אנחנו לא מנהלים את חופי הרחצה.

<שאול גולדשטיין: כשהאנשים שלי צריכים בחודש - - -

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: שאול, תחבר תפוזים עם תפוזים.

דוד אמסלם: בגדול, מה שאתה אומר שאתם משקיעים תשומות יותר גבוהות – זה מה שאתה אומר – מאשר חוף רגיל, אפילו פר החוף.

דוד אמסלם: אם אני לוקח את מה שאתה אומר, אני רוצה להבין, נתת את הדוגמה של המחרשה, אז אתה אומר שאצלנו כנראה לא חורשים את החוף, ואז צריך ללכת ברגל ולאסוף את הלכלוך ביד, וזה דורש יותר אנשים.

דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר לי.

<שאול גולדשטיין: רשות הטבע והגנים זה ארגון מאוד מיוחד.

<שאול גולדשטיין: ויום אחד אני צריך להסביר מה הארגון הזה ולמה באמת פה יש קונפליקט.

<שאול גולדשטיין: התפקיד שלנו זה לא רק לנקות את החוף עבור המתרחצים.

<שאול גולדשטיין: התפקיד שלנו זה גם לחנך, ולכן אנחנו עושים המון פעילות בחוף, שאף חוף רחצה אחר לא עושה, על חשבוננו בחינם.

<שאול גולדשטיין: כלומר, מי שנכנס מקבל את השירות הזה.

<שאול גולדשטיין: אנחנו עושים ניקיון בידיים, כי לא נחרוש את חוף הים ונמנע את בתי הגידול.

<תומר רוזנר: גם באשקלון?

<שאול גולדשטיין: אנחנו נמצאים שם בלילה כדי לעקוב אחרי צבי הים, אנחנו אוסרים - - -

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: שאול, ברצינות, אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: אסביר למה אני מתכוון.

דוד אמסלם: נניח שחוף הים כמו שהוא היה כמו שהוא היום, וזה חלק מהשמורה, ובוא נניח שבאופן טכני אף אחד לא יכול להיכנס לשמורה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אף מתרחץ לא יכול לרחוץ בים.

דוד אמסלם: אז אתה היית אמור להחזיק את החוף בגלל הצבים וכו', בגלל שאתה שמורת טבע.

דוד אמסלם: אז תנתק שנייה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, זה שאתה נותן טיפול מיוחד לחוף זה לא בגלל שהבן-אדם התרחץ בחוף, אלא בגלל שיש שם ערכי טבע שאתה מטפל בהם בכובע השני שלך.

דוד אמסלם: לכן, כשאתה עושה את השקשוקה זה לא נכון.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: אחד, האם באופן בסיסי יש מצב במקומות מסוימים שרט"ג יכולים באופן פונקציונלי להפריד בין החוף לבין השמורה?

דוד אמסלם: בגלל שרט"ג, לפי תפיסתי, לא באה לנהל את החופים של מדינת ישראל, אם היא רוצה, שתגיד לי, אני כנראה אכנס לתמונה, ויכול להיות שנאפשר לה לנהל את כל החופים במדינת ישראל, מוכרזים, לא מוכרזים.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: פעם שנייה, תראה, בכל דבר בחיים יש מה שנקרא טפל ועיקר.

דוד אמסלם: יש העיקר ויש הנלווה.

דוד אמסלם: אם בסופו של עניין – קודם כול, אם אפשר להפריד את החוף מהשמורה ולא לפגוע בערכי הטבע של השמורה, אז שווה לחשוב על זה.

דוד אמסלם: דבר שני, בסופו של עניין יש טפל ועיקר, כמו שאמרתי, אז אם מישהו בא לשמורה ועל הדרך הולך, מה שנקרא מטביל את רגליו במימי החוף מבין, זו אופציה אחת.

דוד אמסלם: אופציה שנייה, כשמישהו בא לשמורה, השמורה לא מעניינת אותו בכלל, הוא בא לחוף.

דוד אמסלם: יש מה שנקרא חוף שיש לו קצת שמורה, ויש שמורה שיש לה קצת חוף.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שמשם צריך לבוא, זאת הזווית שאתה צריך לבוא אליה.

דוד אמסלם: אם בסופו של עניין, לטעמי, ככה אני מציע לך, בגלל שאתה רואה, הציבור בארץ קצת מממורמר, ממורמר גם עליכם.

דוד אמסלם: אתם גוף ממשלתי טוב, יש לכם באמת משימה מאוד חשובה במדינת ישראל, אתם עושים עבודה נפלאה, באמת, בכל הסיפור של שמורות הטבע והאחזקה שלהם והתפעול, דבר לא פשוט, ויש מאות אם לא יותר מזה בארץ.

דוד אמסלם: אני לא בטוח שכדאי לך להתעסק עם השלושה-ארבעה החופים האלה, זה הסיפור.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, תחשוב.

<שאול גולדשטיין: שנייה אחת, כבוד היושב-ראש, הדבר הזה כמובן עלה לשולחן, כולל שעשינו ניתוח חוף חוף.

<שאול גולדשטיין: ברוב החופים אין שום אפשרות להפריד את קטע הרחצה מקטע שמירת הטבע והגן הלאומי.

<שאול גולדשטיין: במקום אחד הצעתי – שוב פעם, אנחנו לא אימפרטורים, מצדנו שתבטלו את הכול, תעשו חקיקה, תבטלו את שמורות הטבע, אין לנו, אתם בסוף המחוקק.

<שאול גולדשטיין: בית ינאי, יש לנו את פיסת החוף שצמודה ליישוב שם, תבטלו אותו.

<שאול גולדשטיין: נבטל את ההכרזה, נעביר את החוף כמו שהוא למועצה, אין לנו שום בעיה בזה.

<שאול גולדשטיין: שמירת הטבע מתחילה 300 מטר צפונה משם מסביבת נחל אלכסנדר, זה מה שמעניין אותנו.

דוד אמסלם: אתה אומר משהו חשוב.

דוד אמסלם: אתה בעצם אומר לי שבבית ינאי, לא קטע חוף, אתה אומר שאת החוף עצמו אתה יכול להפריד מהשמורה.

דוד אמסלם: אני לא צריך אותו בשביל השמורה, 300 מטר משם זאת השמורה, גרעו לי אותו מהשמורה.

<שאול גולדשטיין: זה לא מה שאמרתי.

דוד אמסלם: זה מה שהבנתי.

<שאול גולדשטיין: הדיון הזה קצר ויש לי זמן להגיד משפט אחד.

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

דוד אמסלם: קודם כול, שאול, תקשיב, אני נותן לך לפחות חמש דקות, בגלל שכרגע את הדיון עשיתי בגללך.

דוד אמסלם: תבין, כל מה שעשינו כאן, דיברו הח"כים, דיבר כרמל, הכול טוב, זה לבת הדיון שלי היום, אתה.

<שאול גולדשטיין: קודם כול, לא התכוננו ללבת הדיון הזאת, לא ידענו שאנחנו לבת הדיון.

<שאול גולדשטיין: ואני רוצה להגיד שאמרת בתחילת דבריך שאתה לא רוצה להיכנס לעומק הדברים.

<שאול גולדשטיין: יש לנו הרבה מאוד נימוקים למה אנחנו חושבים שאנחנו שונים מחופי רחצה.

<שאול גולדשטיין: לקחת חוף רחצה, אם תסתכל על שמורת טבע, וכשאנחנו מדברים על שמורת טבע, בכל השמורות שאמרתי אנחנו לא מסתכלים רק על הלבה של ערך הטבע, זה לא עובד ככה.

<שאול גולדשטיין: הטבע צריך מרחב.

<שאול גולדשטיין: לכן, למשל, היום הרעש הגדול על השכונה באכזיב, שגם אתה ניהלת דיון מאוד מאוד חשוב בנושא הזה.

<שאול גולדשטיין: למה ניהלת את הדיון נגד השכונה באכזיב?

<שאול גולדשטיין: כי הרבה אנשים מבינים שאי-אפשר להשאיר את השמורה בגדר, ובזה זה יהיה שמורה.

<שאול גולדשטיין: לזה צריך לתת מרחבים.

<שאול גולדשטיין: לכן אנחנו עושים מסדרונות אקולוגיים, לכן אנחנו דואגים לכבישים, בכביש לירושלים אתם יודעים שיש מעברים עיליים מעל הכביש.

<שאול גולדשטיין: אי-אפשר להסתכל כשבא לנו על ערך הטבע בלבד, ולהגיד: בוא נקיף אותו באיזשהו משהו והוא יחיה.

<שאול גולדשטיין: הוא לא יחיה.

<שאול גולדשטיין: הוא ימות.

<שאול גולדשטיין: ולכן אנחנו צריכים מרחבים.

<שאול גולדשטיין: בשמירת טבע בכל העולם זה דבר שכולם יודעים אותו.

<שאול גולדשטיין: שמירת טבע היא לינארית, ככל שיש לך יותר שטח, יש לך יותר שמירת טבע.

<שאול גולדשטיין: ולכן, לצמצם – זה לא בלתי אפשרי, אני לא אומר שזה בלתי אפשרי – מדינת ישראל מצטופפת, במדינת ישראל יש שמונה מיליון תושבים היום, בעוד 20 שנה יהיו 15 מיליון, היא תהיה פי אלף יותר צפופה מהיום.

<שאול גולדשטיין: זה לא פי שניים יותר צפופה, זה פי הרבה יותר צפופה.

<שאול גולדשטיין: זה פי הרבה יותר צפופה.

<שאול גולדשטיין: הדרישות שלה כמדינה שמתפתחת כלכלית – אני מתמודד, כבוד היושב-ראש, כל יום עם אין סוף תשתיות חדשות, כבישים, מסילות רכבת, קווי חשמל, חקלאות, תיירות, בתי נופש, אין סוף איומים על הטבע, ואנחנו צריכים לשמור מסגרת של שטח.

<שאול גולדשטיין: ולכן, אנחנו לא בקלות מוותרים על שטח, לא בגלל שום סיבה אחרת.

<שאול גולדשטיין: אבל כאשר באה המדינה ואומרת: יש לנו סיבה מאוד מאוד חשובה לוותר על שטח, כמו למשל הרכבת.

דוד אמסלם: שאול, יש לי שאלה.

דוד אמסלם: נישאר אתך בזה, הרי יש לי הרבה עסקים אתכם.

דוד אמסלם: אתה בגדול אומר לי: תשמע, דודי, אנחנו רוצים לשמור מקסימום שטח במדינת ישראל לצורך הטבע, אני מתחבר אתך, אבל אתה יודע שעשינו גם בהיבט הזה שיפטינג, הרי עשינו החלפות, בכרמל, בכל מיני מקומות כשגרענו מהשמורה פה, והרחבנו את השמורה שם.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, אני חוזר חזרה לבסיס השאלה שלי.

דוד אמסלם: אם הסיפור של החוף הוא אינטגרלי לשמורה במובן זה שהוא חלק מחיי השמורה, דוגמה, נניח שצבי הים עולים כל לילה ועושים יוגה על החוף.

דוד אמסלם: אז אתה אומר לי: תשמע, הם לא יכולים, אם אני אבוא, אז אני עושה גם חסימה, איך הם יעלו?

דוד אמסלם: אז זה חלק אינטגרלי.

דוד אמסלם: אבל אם אתה אומר לי: תשמע, זה נחמד שבן-אדם בא לשמורה, הוא אוהב לראות גם ים, זה עושה לו רגוע בעין ובלב, זה נכון.

דוד אמסלם: אז יכול להיות שאתה אומר: תשמע, יש שם איזה כמה דונמים, דודי, 50-40-30 דונם, אם אנחנו נשופה בגלל שאם אני בא במסגרת השטח במקום אחר צמוד לשמורה, נחפש, אז יכול להיות שזה יהיה טוב לנו.

<שאול גולדשטיין: זו בדיוק הנקודה שבאתי להגיע אליה.

<שאול גולדשטיין: כשאני מדבר על לינאריות של שמירת שטח מול שמירת טבע, ואני מגיע עכשיו לחופי הים, איפה הדבר הזה קיים?

<שאול גולדשטיין: ואחר כך אני אסביר למה החוף בבית ינאי ספציפית החלק הדרומי שלו במירכאות הוא באמת פחות בוא נגיד, על זה פחות אנחנו צריכים להילחם.

דוד אמסלם: זה כבר כיוון של בשורה, בבקשה.

<שאול גולדשטיין: תכף אני אגיד לך גם מה עשינו בקשר לנושא הזה.

טלב אבו עראר: הוא רוצה לשמור שטח לטובת מי?

טלב אבו עראר: אתה שומר שטח לטובת מי?

טלב אבו עראר: אין לאנשים איפה לגור.

טלב אבו עראר: אם אין לאנשים איפה ליהנות, איפה לשחק?

טלב אבו עראר: על איזה שטח אתה שומר לטבע למשל?

<הדר פרנקו גלאור: - - - 300 מטר בצד הדרומי.

טלב אבו עראר: אני לא מבין.

<שאול גולדשטיין: התפקיד שלי, מה זה - - - ומה שמורת טבע.

טלב אבו עראר: שטח לטבע.

טלב אבו עראר: מה יעשה בשטח הזה?

טלב אבו עראר: כל השטח?

דוד אמסלם: בבקשה.

<שאול גולדשטיין: אני אצרך לשבת אתך ולהסביר, אין שום בעיה.

טלב אבו עראר: לא, מכובדי, מה זה?

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת?

טלב אבו עראר: אבל אין לאנשים איפה לגור.

<שאול גולדשטיין: אני אוכל להסביר לך.

<שאול גולדשטיין: אני לא יכול ככה בבת אחת.

טלב אבו עראר: זה מה שאתם עושים בנגב.

דוד אמסלם: שנייה.

טלב אבו עראר: הורסים בתים לטובת הטבע.

דוד אמסלם: טלב, טלב.

דוד אמסלם: טלב, כידוע לך, בנגב אין ים, ולכן אנחנו פה בדיון על חופי הים.

טלב אבו עראר: גם הים של אללה ולא של מישהו.

דוד אמסלם: נכון.

טלב אבו עראר: צריך להיות חינם, למה זה כל הזמן?

דוד אמסלם: זה הדיון שלנו, נשמה.

דוד אמסלם: בבקשה.

טלב אבו עראר: מה עסק פרטי הים גם?

טלב אבו עראר: הים אללה ברא אותו.

טלב אבו עראר: לא הוא.

דוד אמסלם: ודאי.

דוד אמסלם: אין על זה ויכוח.

<שאול גולדשטיין: בחופי הטבע בים יש את הנושא של הפאונה והפלורה.

<שאול גולדשטיין: אקצר את זה.

<שאול גולדשטיין: בפלורה, בצמחייה ובצומח יש אזורים שיש בהם את הצורך המיוחד שלהם, גם צמוד לים וגם במרחק של עד 300 מטר מהים.

<שאול גולדשטיין: בנושא הפאונה, שזה בעלי החיים – אני מדבר כרגע ממש ומעכב את עצמי, ואני מצטער כי זה ממש לא לעניין ככה – צבי הים לא שואלים אותי: אדון מנכ"ל שמורות רשות שמורות הטבע, איפה אני הולך לעלות על החוף?

<שאול גולדשטיין: יש להם אזורים.

<שאול גולדשטיין: בדרך כלל צב ים חוזר לאותו מקום שהוא נולד בו.

<שאול גולדשטיין: ברגע שאימא שלו הולידה אותו, הוא יחזור אחר כך להטיל.

<תומר רוזנר: היא, היא.

<תומר רוזנר: הוא לא יחזור.

<תומר רוזנר: היא.

<שאול גולדשטיין: סליחה, היא.

<שאול גולדשטיין: אותה צבת ים תחזור להטיל באותו חוף שבו היא נולדה.

<שאול גולדשטיין: דרך אגב, יום הצב הבין-לאומי היה אתמול, בכל העולם ציינו את הנושא של הצבים שהם בסכנת הכחדה.

<שאול גולדשטיין: ובישראל, עכשיו דיברתי עם אופיר, יש אצלנו עכשיו היום את כל המדענים של - - - הים התיכון, נמצאים אצלנו באירוח.

<שאול גולדשטיין: אתמול המדען הראשי שלהם אומר לי שבישראל יש כמות מינים שנכחדו מהחלק המערבי של הים התיכון.

<שאול גולדשטיין: אני משאיר את החוף הזה 300 מטר כדי לאפשר לצב ים, אולי הוא נולד שם.

<שאול גולדשטיין: אגיד לך שצב ים יבחר דווקא שם, התשובה היא לא.

<שאול גולדשטיין: ואני אגיד רק משפט אחד מה ההבדל בין חוף רחצה רגיל לצב הים, לבין חוף רחצה שלנו לצב הים.

<שאול גולדשטיין: צבי הים הולכים לפי דברים מסוימים, יש להם אלמנטים מסוימים שמושכים אותם לכיוון מסוים.

<שאול גולדשטיין: אנחנו דואגים שהם ילכו לכיוון שאנחנו רוצים שהם ילכו אליו.

<שאול גולדשטיין: יש לנו חוות הדגרה בתוך כל חופי הים שלנו, חוות מיוחדת מגודרות ששם – דרך אגב, עכשיו במאי מתחילה עונת ההטלה.

<קריאה: אני 40 שנה בחוף לא ראיתי הטלת צבי ים.

דוד אמסלם: חבר'ה, רבותי, אלה מהיציע.

דוד אמסלם: ככלל, לא נהוג שמישהו מהיציע מעיר הערות.

דוד אמסלם: אז מי שרוצה לדבר שיבוא ישב בפנימי, יירשם, אני אתן לו את זכות הדיבור אם יהיה זמן.

דוד אמסלם: בבקשה, שאול.

דוד אמסלם: אין זמן.

דוד אמסלם: אני אגיד עוד משפט.

דוד אמסלם: בשעה 10:00 יתקיים כאן דיון של ועדת הכנסת, לכן אין לנו הרבה זמן, אנחנו חייבים לסיים בעוד 14 דקות.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: אז אני ארצה להיות יותר תכליתי.

<שאול גולדשטיין: בכל הבדיקות שלנו ראינו שדווקא החלק הדרומי של חוף בית ינאי הוא דבר שלא נילחם עליו עד זוב דם, למרות שאנחנו חושבים שחבל לוותר על השמורה שם, אבל אנחנו מבינים את הצרכים, את הרצון, וכן הלאה.

<שאול גולדשטיין: פניתי לראש המועצה לפני כחצי שנה ואמרתי לו: אם אתה רוצה להפוך את החוף הזה ללא שמורת טבע, לא גן לאומי, אין בעיה, נעזור לך לגרוע את זה, את החלק הזה של ה-300-200 מטר, וזהו.

<שאול גולדשטיין: תנהלו אותו כמו שאתם מבינים, וזה בסדר גמור מבחינתנו.

<שאול גולדשטיין: כל שאר המקומות מכל הבדיקות שלנו - - -

דוד אמסלם: מה הוא אמר לך?

<שאול גולדשטיין: בהתחלה הוא מאוד התלהב, אחרי זה הוא אמר לי: תודה רבה.

דוד אמסלם: מי זה?

<קריאה: רני אידן, לא?

<שאול גולדשטיין: רני אידן.

דוד אמסלם: רני?

<שאול גולדשטיין: כן, הוא פנה אלי לפני חודש, הוא מבקש שאני אקח על עצמי עוד חוף ים.

דוד אמסלם: שאתה תיקח על עצמך.

<שאול גולדשטיין: שאני אקח על עצמי עוד חוף ים, זו התוצאה.

<שאול גולדשטיין: כרמל סלע, עשינו תב"ע, הוא רוצה שאני אקח עוד חוף ים שהוא לא שלי ושאני אנהל אותו, סירבתי.

<שאול גולדשטיין: אני יוצא מהדברים האלה, לא רוצה לנהל חופי ים.

<שאול גולדשטיין: אני מבין את מה שדיברת מקודם.

<שאול גולדשטיין: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד, שגם תיקחו את זה בחשבון בתוך ההילולה הזאת של חינם.

<שאול גולדשטיין: ערוץ 2 עשה סקר של עלויות בחופי הים אחרי כל הרפורמה שמדוברת כאן בוועדה, ואני אשלח את זה לכבודו, אם תרצה במייל, את הסקר הזה.

<שאול גולדשטיין: הסקר נעשה בתל-אביב, נעשה בצפון, נעשה בדרום, נעשה בכל המקומות, כולל אצלנו בחופי הים של רשות הטבע והגנים.

<שאול גולדשטיין: מכל החופים האלה ערוץ 2 אומר:

<שאול גולדשטיין: החוף הזול ביותר במצטבר הוא של רשות הטבע והגנים, כי הכניסה אלינו היא 25 שקל לרכב.

<שאול גולדשטיין: אם תיקח ממוצע של שלושה-ארבעה אנשים או 30 שקל בשבת.

<הדר פרנקו גלאור: 34, 37 שקל - - -

דוד אמסלם: בסדר, בסדר.

<שאול גולדשטיין: תלוי איפה.

<קריאה: שישה אנשים.

<שאול גולדשטיין: נחלק את זה למספר האנשים - - -

דוד אמסלם: תשב, אתה עצבני?

<קריאה: לא.

<קריאה: הוא לא דיבר לעניין - - -

דוד אמסלם: ראיתי.

דוד אמסלם: כשהייתי מעשן ככה הייתי עושה.

דוד אמסלם: פה לא מעשנים וגם לא עצבניים, אז תשב.

<שאול גולדשטיין: אדוני, אני מבקש ממך שלא תיתן לי שיפוט, ואני לא אתן לך שיפוט.

דוד אמסלם: שאול, דבר אתי.

<שאול גולדשטיין: אני לא מוכן שהוא ידבר ככה, עם כל הכבוד.

דוד אמסלם: לא שמעתי מה הוא אמר, אבל זה לא - - -

<שאול גולדשטיין: הוא אמר שאני משקר, שאני משקר בוועדה, עם כל הכבוד.

<קריאה: אמרתי 29 שקל לראש באשקלון.

דוד אמסלם: קודם כול, שאול לא משקר, אני מכיר אותו הרבה שנים חוץ מבכנסת.

<שאול גולדשטיין: יש גבול למה שאפשר לסבול בדיונים של הכנסת.

<קריאה: - - - לאדם באשקלון גובים.

דוד אמסלם: אין בעיה, אבל כרגע זכות הדיבור של שאול.

דוד אמסלם: גם אם הוא לדעתך לא מדייק, תגיד אתה לא מדייק, בטח לא משקר.

דוד אמסלם: אבל, שאול, יש לי שאלה, עזוב את זה, כמה הכנסות בחוף?

דוד אמסלם: סתם, בכסף, במונחים – כמה הכנסות בעונה של הסיפור הזה?

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

<שאול גולדשטיין: בכל החופים שלנו כולם זה בגודל של הכנסות כעשרה מיליון, הוצאות כ-13-12 מיליון, על כל חופי הים של הים התיכון שלנו.

<שאול גולדשטיין: שוב פעם, זו אופרה אחרת לגמרי, אתה מבין ששבעה מיליון לכל הארץ - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: רציתי מבחינתך לקבל איזושהי אינדיקציה, אם מדובר ב-50,000 שקל וכל המריבה הזאת על זה, אבל אם אתה אומר לי עשרה מיליון זה בסדר.

<שאול גולדשטיין: עוד שתי נקודות אחרונות שאני רוצה לדבר עליהן.

<שאול גולדשטיין: בנושא התחבורה הציבורית שהועלתה כאן יזמנו ביוזמה שלנו, אנחנו מנסים לעשות את זה שכניסה של תחבורה ציבורית בין-עירונית תהיה חינמית לאתרים שלנו.

<שאול גולדשטיין: אנחנו עושים פיילוט באשקלון, כבר דיברנו עם משרד התחבורה ועם מי שצריך.

<שאול גולדשטיין: ואז אנחנו חושבים שבאמת לאותם אנשים שמגיעים מרחוק ולא שוכנים על חוף הים תהיה הזכות להיכנס בחינם, שזה באמת סובסידיה לנצרך ולא למצרך.

<שאול גולדשטיין: ודבר אחרון, בשיחה שהייתה לי – דרך אגב, בוועידה לאחרונה של ראשי הארגונים לשמירת טבע בעולם, אחד הנושאים העיקריים שעלה שם זה דמי הכניסה לאתרים, לא לחופי הים, אלא לכל האתרים, לשמורות.

<שאול גולדשטיין: ואני אומר לך בקו תחתון של כל העולם, באמת סריקה של מדיניות חינמיות ולא חינמיות וחצי חינמיות, כל המדיניות החינמיות, הדברים האלה בסוף מתמסמסים כמו שאמר משה מקודם, איפה הוא?

<שאול גולדשטיין: כאן?

<משה דוידוביץ: אני כאן.

<שאול גולדשטיין: אתה כאן.

<שאול גולדשטיין: האוצר בשנה הבאה יעשה פלט.

<שאול גולדשטיין: אין תקנה, יש לזה תקציב, יהיה פלט, ואחרי זה יהיה עוד פלט, ואחרי זה יהיה עוד פלט, ובסוף איכות השימור של שמורות וגנים בכל העולם כולו הולכת ויורדת, למעט המקומות - - -

דוד אמסלם: אתה אומר, היחידים שלא יכולים לעשות להם פלט זה הציבור.

<שאול גולדשטיין: זה נכון.

דוד אמסלם: אתה יודע, זו טענה שהיא לא - - -

<שאול גולדשטיין: אבל תסתכל בכל העולם, אני אתן לך סקר שכתבו על כל העולם כולו ותבין.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: שאול, ברשותך, אני רוצה לומר כזה דבר בהיבט הזה - - -

<שאול גולדשטיין: סליחה, עוד נקודה אחת חשובה שהתחלתי להגיד לך מקודם.

<שאול גולדשטיין: שאלת מקודם למה כל דבר הולך ליועמ"ש לממשלה.

דוד אמסלם: נכון.

<שאול גולדשטיין: אז התשובה לדבר הזה, כי יש פה ערבוב שתי סמכויות: סמכות גביית גובה האגרה אצלנו, האם זה אצל השר שלי השר להגנת הסביבה והתקינות, תקנות ואגרות, או אצל שר הפנים, חוק גנים לאומיים?

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, האם זה נכנס במסגרת חוק הגנים הלאומיים או במסגרת החופים?

<עאטף חיראלדין: או בחוק הסדרת חופי הרחצה.

דוד אמסלם: הסדרת חופי הרחצה.

<שאול גולדשטיין: כן.

<שאול גולדשטיין: והדיון הזה, החוק הזה, איפה הוא נמצא?

<שאול גולדשטיין: נמצא מחר בדיון.

דוד אמסלם: אני מבין שהחוק הזה נמצא בדיון מחר כדי לעשות את החיתוך באיזה כובע הוא נופל.

<הדר פרנקו גלאור: - - - לפני חצי שנה.

<אריאל צבי: אדוני היושב-ראש, אם תרצה אני יכול להרחיב בעניין הזה.

דוד אמסלם: בבקשה, אריאל.

<אריאל צבי: כמו ששאול אמר, לא חיפשנו את העבודה הזאת, הם פנו אלינו לפני שנה, משרד הפנים ורשות הטבע והגנים בשאלה משפטית – בגנים לאומיים הסמכות לגבות אגרות מכוח איזה חוק היא חלה?

<אריאל צבי: שאלה משפטית.

<אריאל צבי: והכרענו בכיוון שאדוני דיבר עליו, שהטפל הולך אחרי העיקר.

<אריאל צבי: במקומות שעיקרם גן לאומי הסמכות והחוק החל יהיה חוק גנים לאומיים; במקומות שעיקרם חוף - חוק חופי רחצה.

<אריאל צבי: הבנו לאורך השנה האחרונה, הם דיברו ביניהם, גם רט"ג וגם משרד הפנים, לגבי שני חופים הם הגיעו להסכמה, לגבי שני חופים הם לא הגיעו להסכמה.

טלב אבו עראר: - - -

דוד אמסלם: חבר'ה, הוא מדבר.

טלב אבו עראר: שאלתי מי זה.

דוד אמסלם: אריאל צבי, משרד המשפטים.

דוד אמסלם: בבקשה, אריאל.

<אריאל צבי: אז כמו שאמרתי, לגבי שני חופים רט"ג ומשרד הפנים הגיעו ביניהם להסכמה מיהו העיקר ומיהו הטפל ולמי תהיה הסמכות; לגבי שני חופים לא הגיעו להסכמה, ועל זה אמור להתקיים מחר דיון אצלנו בשאלה הזאת.

דוד אמסלם: זאת אומרת, בעצם השאלה מחר צריכה להיות מוכרעת לגבי – אני סיימתי, כבר אין לנו זמן – אתה יודע מה, בסדר, אני אתן לך, פרג'ון.

<יאיר פרג'ון: משפט.

דוד אמסלם: איזה שני חופים בעצם הוכרעו?

<אריאל צבי: על אשקלון ואכזיב הם הסכימו ביניהם, על פלמ"חים ובית ינאי הם לא הסכימו, וזה מגיע אלינו לדיון.

דוד אמסלם: זאת אומרת, בעצם על אשקלון ואכזיב הם הסכימו שזה גן לאומי.

<אריאל צבי: כן.

דוד אמסלם: אתם ביניכם הסכמתם, אני מבין.

<עאטף חיראלדין: הסכמנו.

דוד אמסלם: זאת אומרת, בינתיים אתם לא הכרעתם, הם הגיעו להסכמה.

<אריאל צבי: ההכרעה שלהם הייתה שהם יחליטו ביניהם על סמך עובדות מקצועיות, אנחנו לא - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: וכרגע יש עוד שני חופים שאתם צריכים להכריע מחר.

<אריאל צבי: בגלל שהם לא הצליחו להכריע בפרשנות העובדות, כן.

<עאטף חיראלדין: שלושה חופים.

<חנה קופרמן: אפשר משפט אחד?

דוד אמסלם: את יודעת מה, גב' קופרמן, בבקשה, תגידי משפט אחד.

דוד אמסלם: ויאיר, אתה משפט, ואני רוצה לסכם.

דוד אמסלם: בגלל שכפי שאמרתי, אנחנו צריכים לסכם עוד שש דקות.

<חנה קופרמן: בסדר, משפט אחד.

דוד אמסלם: בבקשה, משפט.

<חנה קופרמן: אני רוצה רק למחות על משפט אחד שאמר כרמל סלע ראש מועצת חוף הכרמל, במקרה ראש המועצה במקום שאני גרה.

<חנה קופרמן: הוא אמר שמה זה בעיה שאנשים ישלמו את הגרושים האלה על החניה.

<חנה קופרמן: אז אני רוצה לעשות חשבון קצר, משפחות רבות קשות יום במצב שיוקר המחיה פה הוא גדול - - -

דוד אמסלם: זה לא משפט, קופרמן, כבר עשינו את כל החשבונות האלה, בשביל זה הדיון.

<חנה קופרמן: בסדר.

דוד אמסלם: עשיתי שישה דיונים בגלל מה שאמרת.

דוד אמסלם: אם זה היה חצי שקל לא הייתי עושה דיון.

<חנה קופרמן: אבל להגיד גרושים – אז אני רוצה למחות על האמירה גרושים.

דוד אמסלם: צודקת.

<חנה קופרמן: דבר שני, נציג הרט"ג אומר שלא צריך שאדם יהיה במרכז, זו מדיניות.

<חנה קופרמן: האדם במדינת ישראל בכלל לא במרכז.

<חנה קופרמן: מי ששולט פה אלו בעלי ההון, בעלי הכסף.

<חנה קופרמן: אתם הפכתם את החופים למסחטת כסף, זה הכול.

<שאול גולדשטיין: נו, באמת.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה, שאול.

דוד אמסלם: בבקשה, פרג'ון.

<יאיר פרג'ון: תודה.

<יאיר פרג'ון: נסעתי הבוקר כשהדליקו אצלנו את השמש סוף סוף, אז יצאתי מהאזור וראיתי אנשים עם וסט זוהר בצדי הכבישים של כביש 4.

<יאיר פרג'ון: עצרתי ואז שאלתי: מה אתם עושים?

<יאיר פרג'ון: הם אמרו: אנחנו מנקים את הכבישים בצד ההר.

<יאיר פרג'ון: מנקים את הכבישים.

<יאיר פרג'ון: שאלתי: מי משלם לכם?

<יאיר פרג'ון: אמרו לי: המדינה.

<יאיר פרג'ון: מדינת ישראל רוצה חופים חינם, היא צריכה לתחזק את החופים.

דוד אמסלם: אתה מתחיל את הדיון, אבל היינו שם.

<יאיר פרג'ון: לא, גם את השירותים צריך לבנות לי.

דוד אמסלם: פרג'ון, קח 30 שניות בגלל שאנחנו עושים שישה דיונים ומזה התחלנו.

דוד אמסלם: ואם היית בבוקר, זאת הנחת העבודה.

דוד אמסלם: עזוב, התקדמנו.

<יאיר פרג'ון: 100% המדינה צריכה לתחזק, לשלם לרשויות, לא חלק, לא קצת, לא 200 שקל, לא להתווכח, כביש 4 חינם, גם החוף חינם.

<יאיר פרג'ון: המדינה מתחזקת את הכול, נקודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: ברשותכם, רבותי, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: בגדול, אנחנו נמצאים באותה נקודה שהתחלתי את הדיון, לא התקדמנו בשום נושא בהיבט הזה.

דוד אמסלם: לכן, מה שאני אעשה, אני אבקש ממנהלת הוועדה לקבוע לנו בהקדם ישיבת עבודה אצלי בחדר, שהיא תביא גם את מנכ"ל משרד הפנים עאטף, מנכ"ל הרט"ג, אני מבקש לזמן את הרשויות, גם של כרמל, גם של מטה אשר - -

<יאיר פרג'ון: חוף אשקלון.

דוד אמסלם: - - ושל חוף אשקלון, ואת רני.

<כרמל סלע: מילה אחת להוסיף, עאטף הוא אחלה מבקר ממשלתי, עוזר בשטח.

<מתניה כחלון: אחלה, אחלה, אחלה.

<כרמל סלע: כל הכבוד.

דוד אמסלם: עאטף, בסוף התהליך נביא לך מגן הוקרה.

<קריאות: - - -

<עאטף חיראלדין: אני עושה עבודתי.

<עאטף חיראלדין: אני פקיד - - -

איילת נחמיאס ורבין: משואה.

איילת נחמיאס ורבין: נחלק משואות.

דוד אמסלם: עאטף, יש מצב גם, אם הכול יסתדר, גם משואה בשנה הבאה.

דוד אמסלם: אני מבקש מבחינת הממשלה, לבקש ממשרד המשפטים לבקש ממשרד האוצר, זאת אומרת, אני מבקש את יוצר עצמו, את משרד הפנים כבר הזמנו.

דוד אמסלם: יש עוד איזשהו גורם שאנחנו צריכים פה?

דוד אמסלם: מבחינתי, אני רוצה לחתוך את האירוע גם ברמת החופים וגם בנושא של התקציב, כולל תקציב הפיתוח מדוע הוא לא הגיע ומדוע זו לא תקנה.

דוד אמסלם: אני אומר באחריות, זה חמק לי מהרדאר, חשבתי שזו מסגרת תקנה, ובדיון הזה הבנתי שהשבעה מיליון זו תקנה, אבל ה-10 מיליון זה מה שנקרא דו-שנתי, פעמיים בשנה חד-פעמי, וזה לא מקובל עלי.

<משה דוידוביץ: נכון.

דוד אמסלם: וזה דבר שלא התכוונתי אליו.

דוד אמסלם: במסגרת הזו נחתוך כבר את האירוע הזה גם ברמה של הכסף.

דוד אמסלם: זאת אומרת, גם ברמה התקציבית וגם בנושא של החופים עצמם בגלל שאני חוזר.

דוד אמסלם: שאול, בגדול, בסוף יש ציבור בחוץ, רואה אותנו, והוא מצפה שהחופים במדינת ישראל יהיו free.

<שאול גולדשטיין: אני חייב לחלוק עליך, כבוד היושב-ראש, אני מדבר עם אין-סוף אנשים שמבקרים אצלנו, והציבור לדעתי אומר בדיוק את ההפך, רק הוא לא פה, אין לו פה, אין להם מי שידבר בשמם.

דוד אמסלם: אני אעשה שני דברים, אחד, כנראה אתה - - -

<הדר פרנקו גלאור: כבר עשר שנים - - -

<שאול גולדשטיין: תקבל את הסקר.

דוד אמסלם: כנראה שאתה נפגש עם ציבורים אחרים.

דוד אמסלם: איך אמרתי, ראיתי איזו תוכנית בטלוויזיה - - -

<הדר פרנקו גלאור: - - - של בית ינאי.

שולי מועלם-רפאלי: די, נו.

דוד אמסלם: אתה יודע, ראיתי איזו תוכנית בטלוויזיה - - -

<שאול גולדשטיין: - - -

דוד אמסלם: שאול, תקשיב.

דוד אמסלם: ראיתי תוכנית בטלוויזיה על איזו מישהו שהתארחה באיזה מלון בהודו, אז שאלו שם כמה עולה המלון.

דוד אמסלם: הם אמרו 9,000 פאונד ליום.

דוד אמסלם: אז הם אמרו לה: תגידי, כמה עולה?

דוד אמסלם: היא אומרת: מי שבא לכאן לא שואל כמה עולה.

דוד אמסלם: מי שלא נעים לו לא שואל כמה עולה.

דוד אמסלם: אלו האנשים שלא רוצים את זה.

<שאול גולדשטיין: בוא נעשה סקר.

<שאול גולדשטיין: אני מוכן - - -

דוד אמסלם: אבל בלי קשר, כשהייתי ילד כל חופי מדינת ישראל היו free ואני הייתי בא לשם עם ההורים שלי, היו לוקחים אותנו.

דוד אמסלם: משפחה עם שבעה ילדים, היינו באים, כולל אכזיב כולל הכול.

דוד אמסלם: יש פה איזושהי סטגנציה, המדינה עשירה והתושבים עניים, המדינה גובה יותר ונותנת להם פחות שירותים, בכל נושא.

דוד אמסלם: בכל נושא שאתה רוצה.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שהציבור הרחב הכללי לא מקבל את זה שפתאום סוגרים לו את חופי הים ומבקשים כסף.

דוד אמסלם: יש כמה אניני טעם והם לא אוהבים אנשים, אוהבים שקט, ויש להם הרבה כסף, ומוכנים – בכל נושא זה ככה.

דוד אמסלם: אבל אני לא שם.

דוד אמסלם: לכן, אני אומר שאנחנו נעשה את הדיון לשם.

דוד אמסלם: אני מקווה שנגיע לאיזושהי פשרה בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני מבין את הצורך, אני מבין גם את ההיבט שלך.

דוד אמסלם: אבל בסוף בסוף צריך להביא לדעתי את החופים בלי תשלום, וכמובן, לשפות את מי שבעצם אמור לעשות את העבודה.

דוד אמסלם: אם אתה אמור לעשות את העבודה, אז מצדי שהמדינה גם תשפה אותך בלופ הזה.

דוד אמסלם: ככה אני רואה את הדברים.

דוד אמסלם: וכמובן, כפי שאמרתי, יש טפל ועיקר בכל דבר, וזה מה שנרצה לעשות, בדיון ניכנס לכל שמורה ושמורה, בוודאי בשמורות שלא הסכמתם עליהם, ונראה מה קורה אתם.

דוד אמסלם: אז אני מודה לכולם, ואני מקווה שיהיה לנו היום המשך יום טוב.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הישיבה נעולה.