ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 193, 2017-02-28 11:55

אברהם נגוסה: שלום רב לכולם וברוכים הבאים לישיבה החגיגית לציון 25 שנים לתכנית נעל"ה.

אברהם נגוסה: אני מברך את חבר הכנסת אלעזר שטרן שהוא יזם וארגן את האירוע היום בכנסת.

אברהם נגוסה: אני מאוד נרגש לארח בוועדה כל כך הרבה אנשים שתכנית נעל"ה יקרה לליבם.

אברהם נגוסה: אני שמח לקיים ישיבה זאת, ואני הרי מכיר את התכנית נעל"ה ואת מינהלת נעל"ה כבר שנים רבות, הרבה לפני שנבחרתי לכנסת.

אברהם נגוסה: פעמים רבות במשך השנים השתתפתי בישיבות הוועדה כפעיל למען יהדות אתיופיה ופגשתי את מנהל נעל"ה מר ישעיהו יחיאלי, שתיאר את התפתחות התכנית במקומות שונים בעולם.

אברהם נגוסה: צר לי שלא יצא לפעול ביוזמה לשלב גם בני נוער מאתיופיה בתכנית נעל"ה.

אברהם נגוסה: אין לי ספק ששילובם היה משפר משמעותית את קליטתם בחינוך העל יסודי.

אברהם נגוסה: אני לא מוותר על החלום, בעתיד אני מקווה שנעשה את זה.

אברהם נגוסה: לא פעם השתתפתי בדיונים בהם תיאר ישעיהו את העוול הנגרם שנה אחר שנה למינהלת נעל"ה בגין הליכי המכרז.

אברהם נגוסה: אף יזמתי תיקון לחוק חובת המכרזים, כדי ששר החינוך יוכל להחריג מחובת המכרזים תכניות חינוכיות ייחודיות.

אברהם נגוסה: חשבתי, ואני עדיין חושב, שתכנית נעל"ה צריכה להיות הראשונה בתור כדי לאפשר לתכנית הנפלאה הזאת להמשיך ולהתפתח.

אברהם נגוסה: לצערי, התיקון עוד לא הגיע לדיון בוועדת השרים לחקיקה ואני מקווה שהבעיה תיפתר בזמן הקרוב בלי חקיקה שתיקח זמן רב.

אברהם נגוסה: מגיע למינהלת נעל"ה באגודה לקידום החינוך להמשיך לפעול במצב וודאות ועל קרקע בטוחה.

אברהם נגוסה: זה יבטא מעט מהערכה, כולנו מעריכים את המינהלת כגוף יעיל ומעורר השראה.

אברהם נגוסה: הוועדה שלנו תתמקד בשני נושאים: בחלק הראשון נדון בפעילות נעל"ה בחו"ל.

אברהם נגוסה: בעניין זה נשמע את נציגי הסוכנות היהודית, משרד העלייה והקליטה ונתיב וגם משרד התפוצות, וכמובן נציגי משרד החינוך ונציגי ארגונים נוספים שירצו להשתתף בדיון.

אברהם נגוסה: בחלק השני נרצה לשמוע על ההישגים של בוגרי נעל"ה בארץ.

אברהם נגוסה: ידוע לי שבתכנית נעל"ה קיימת תופעה ייחודית של המשך פעילות עם בוגרי התכנית אחרי כיתה י"ב, וזה מעוגן בחוזה העבודה של מינהלת נעל"ה.

אברהם נגוסה: אני מברך על כך, והלוואי שכך היו נוהגים בכל התלמידים העולים בישראל.

אברהם נגוסה: כשהבוגרים הגדולים מתקרבים לגיל 40, אני מניח שאפשר כבר להצביע על רבים מהם שהגיעו להישגים מרשימים.

אברהם נגוסה: באנו היום לחגוג אך לבקש להציב בפני הבאים גם בעיות ואתגרים בשני הנושאים.

אברהם נגוסה: אני מזמין את יוזם הדיון היום, את חבר הכנסת אליעזר שטרן, ולאחר מכן נזמין גם את מנהל התכנית מר ישעיהו יחיאלי.

אברהם נגוסה: בבקשה, נמצאים כאן גם חברי הכנסת מוטי יוגב וחבר הכנסת חיליק בר, חברת הכנסת קסניה סבטלובה וחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

אברהם נגוסה: נמצא גם מנכ"ל משרד התפוצות וגם מר דביר כהנא, וגם מנכ"ל משרד העלייה והקליטה מר אלכס קושניר.

אברהם נגוסה: וכמובן נציגי משרדים אחרים.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: תודה ליושב ראש הוועדה ותודה לכל הנוכחים שיושב ראש הוועדה כבר ציין וגם אלה שהוא לא ציין.

אלעזר שטרן: אנחנו אחרי דיון בוועדת החינוך וכאן אנחנו בדיון בוועדת העלייה והקליטה, ואני חושב שאולי שני הדברים שמאפיינים את נעל"ה, אחד זה הכמות, ואנחנו מדברים על כ-17,000 נערות ונערים שעלו במסגרת הזאת, והדבר השני שמאפיין אותם זה האיכות.

אלעזר שטרן: והאיכות יש לה שני מרכיבים: איכות בסיסית בנקודת ההחלטה לעלות ואיכות נרכשת כאן לאורך התהליך, ובצדק לדעתי, קונן חברי חבר הכנסת נגוסה על הצורך שגם העולים שבאים מאתיופיה יזכו, לפחות חלקם, לאותה סוג של מעטפת וחום.

אלעזר שטרן: אני בטוח שלו היה הדבר תלוי במינהלת נעל"ה הם היו נענים בחפץ לב לאתגר הזה.

אלעזר שטרן: אבל כמו שאמרת קודם, זה דיון חשוב שעוד צריך להיות כאן.

אלעזר שטרן: כשאתה מסתכל על הדברים האלה, אמר לי פעם איזה רב חשוב, "מה אתה צריך להתעסק, תראה כמה עשית בנושא הגיור, כמה כבר התגיירו", אמרתי לו "הרב, אני אגיד לך מה ההבדל בינינו.

אלעזר שטרן: אתה רוצה שאני אקום בבוקר, אבוא למשרד ואני אגיד, או-אה, כבר גיירנו 9,762 אנשים, ואני קם בבוקר ושואל למה רק 9,762 אנשים".

אלעזר שטרן: למה אני אומר את זה?

אלעזר שטרן: אני חושב שתכנית נעל"ה, אנחנו כאן חוגגים את ההישג הגדול וכשאנחנו מדברים על 17,000 ובדיון בוועדת העלייה והקליטה צריך לומר שאנחנו מדברים על אולי כ-70,000, כיון שחלק גדול מבוגרי נעל"ה הגשימו את הייעוד של הנוער עולה לפני הורים, ובעקבותיהם באו גם המשפחות שלהם לארץ, ולא רק שהם באו לארץ, אלא הם באו כשיש להם כאן עוגן של בת או בן שהם כבר בתוך עולם העשייה הישראלי, בהקשרים האלה, לא רק שהם באו, לא משנה מי סחב את מי, אלא הם גם יצרו להם פה עוגן משיכה.

אלעזר שטרן: ולכן אני חושב שפעם שאנחנו רואים, וזה כמובן המחמאות לישעיהו ולכל העוסקים במלאכה, בתור מינהלת נעל"ה וגם בתוך כל השותפים, כפרי הנוער, מערכות החינוך, העמותות, כל מי שעוטף אותם בהקשרים האלה, אז צריך באמת לשאול אם זה עובד ככה, איך אנחנו הולכים ליותר.

אלעזר שטרן: אני אומר את האמת, אני פוגש מזה שנים את בוגרי נעל"ה בתוך הצבא, משתדל ולא מצליח, אומר לכם את האמת, להבין את הקשיים העצומים כל כך של נערה ונער, הרי אנחנו יודעים כמה קשה להיות חייל גם כשהמשפחה שלך כאן, על אחת כמה וכמה כשאתה חייל בודד כאן, או אתה חייל שהמשפחה שלו באה בעקבותיו, הזכרנו פה אנשים, אני חושב שנכון להזכיר פה גם דווקא בימים האלה את צביקה לוי, ואני אעשה את זה גם אחר כך, שלפחות טיפל הרבה מאוד ומטפל גם ממיטת חוליו בחיילים בודדים ובקליטה שלהם בכלל, בליווי שלהם, וחלקם הגדול מהחיילים הבודדים שהוא מטפל הם חיילי נעל"ה.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה לנצל את הזמן, אני חושב שבאמת זה יום של חג, 25 שנים, אני מציע לנו שלא נדון היום באיך פותרים את האתגרים אלא נסמן אותם, את האתגרים שנכונים לנו, ובאמת ניתן טפיחה על השכם, קודם כל למשתתפי נעל"ה עצמם שהם אלה שעשו את הצעד של התנתקות מהמשפחות ועליה, ולאחר מכן כמובן לכל העוסקים במלאכה, ואני צריך לומר, תראו, יושב פה יושב ראש ועדת קליטה שמנהל את הדיון על עליה בעיקר מחבר העמים, אבל בעוד מכ-40 מדינות בעולם אבל הוא עצמו עולה חדש, עלה לארץ, עשה את אותו ניתוק.

אלעזר שטרן: אני חושב שאחד הניצחונות הכי גדולים של הציונות וגם של ממשלות ישראל לדורותיהן, זה הדיון הזה שאנחנו חווים כאן.

אלעזר שטרן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מר ישעיהו יחיאלי בבקשה.

<ישעיהו יחיאלי: תודה לך אדוני היושב ראש, חברי הכנסת שמשתתפים איתנו, מנכ"לים למיניהם וכל הקהל המכובד הזה שהתאסף כאן סביבנו.

<ישעיהו יחיאלי: אם מותר אדוני היושב ראש, אפשר לבקש מכל בוגר נעל"ה שיושב כאן שיצביע?

<ישעיהו יחיאלי: ויש עוד כמה בחוץ כנראה.

<ישעיהו יחיאלי: באנו לוועדה הזאת כדי לשים על השולחן, אנחנו לא חוגגים, אנחנו מציינים 25 שנה לנעל"ה, להעלות על נס את בוגרי התכנית, דווקא בוועדה שעוסקת בקליטת העלייה.

<ישעיהו יחיאלי: הנה דוגמה איך מהמקום הרחוק ביותר, לבוא לכאן כילד לבד, הגיעו אנשים למה שהגיעו, ביקשנו מצה"ל מדגם, אישרו לנו גג 15, וכל לובשי המדים שאתם רואים פה הם בוגרי נעל"ה שחלקם מחמת תפקידם אסור לצלם אותם, אבל מותר להם להיות כאן ואפילו לדבר כאן.

<ישעיהו יחיאלי: צריך לומר בשבח האכסניה, ועדת העלייה הקליטה והתפוצות הייתה והינה ותהיה בית חם לתכנית נעל"ה ולמינהלת נעל"ה, גם ברגעים של שמחה וגם ברגעים של בעיות, תמיד ידענו שיש לנו כאן למי לפנות והוועדה הזאת על כל יושבי הראש שלה הקודמים, כמובן בקדנציה שלך, אנחנו נפגשים כאן מעת לעת, הפעם האחרונה הייתה לפני שבוע כאשר במסגרת "כנסת צעירה" ישבה ליד היושב ראש תלמידת נעל"ה מכיתה י' בבית ספר מוסינזון וניהלה את הישיבה, אפילו נתנה לי רשות דיבור.

<ישעיהו יחיאלי: זו הייתה חוויה מאוד מיוחדת לשבת בכנסת ולקבל רשות דיבור מילדה בת 15 שהגיעה בשנה שעברה לנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: גם ניסים כאלה קורים.

<ישעיהו יחיאלי: אכן ציינת שאנחנו הפרדנו השנה את הנושאים בוועדת החינוך, עסקנו בעיקר בעבודת נעל"ה בארץ, אנחנו פה נתמקד כאמור בבוגרים ובעבודת נעל"ה בחו"ל.

<ישעיהו יחיאלי: מכל מה שנשמע כאן שום דבר אינו מובן מאליו, הכל הוא פרי עבודה מאומצת, קודם כל של התלמידים עצמם, שבאים משום מקום ומתחילים במינוס ותוך שלוש-ארבע שנים צריכים להגיע למצב שהם מתחרים על מקום בחברה הישראלית עם כל אחד שנולד כאן, הן על תפקידים בצבא, הן על תפקידים בהשכלה גבוהה, מקומות בהשכלה גבוהה, ומאוחר יותר במקומות התעסוקה.

<ישעיהו יחיאלי: אמר לי פעם מנהל חברת כח אדם "כשאני רואה קורות חיים וכתוב בוגר נעל"ה, הוא מיד עובר לשלב הבא, כי מיון כמו שאתם עושים אף אחד לא עושה, ואם הוא הגיע עד הלום כנראה שהוא בסדר גמור".

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו עובדים יד ביד עם המינהל לחינוך התיישבותי, בראשות דוקטור בני פישר, ורואים בנעל"ה ממש התגשמות חזון הנביאים בתהליך קיבוץ הגלויות שכולנו מתפללים אליו, וגם רואים אותו בעיניים מתרחש.

<ישעיהו יחיאלי: גורלן של תכניות חינוכיות קשור לעתים באווירה או באופנה מתחלפת, וכן בגורמים שלחלוטין לא בשליטתנו.

<ישעיהו יחיאלי: תהליכים פוליטיים, תהליכים כלכליים שקורים בכל מיני מקומות בעולם משפיעים על הגרף של העלייה ובתוך זה על הגרף של נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: ובכל זאת צריך לומר, שדווקא התכנית הקשה ביותר למשתתפיה, לא ביקור 10 ימים בחינם ולא חצי שנה בחינם כשאתה בן עשרים, אלא שלוש-ארבע שנים לבד בארץ, דווקא התכנית הזאת סובלת לפעמים מהצורך להסביר למה היא.

<ישעיהו יחיאלי: למה כל שנה צריך לדון מחדש מי יפעיל אותה, כאשר אנחנו מטפלים בילדים שש עד שמונה שנים ותיאורטית פעמיים-שלוש בתוך המהלך הזה הגורם המפעיל יכול להתחלף.

<ישעיהו יחיאלי: הדבר הזה חייב לבוא לידי תיקון, ויפה שהזכרת אדוני היושב ראש, את ההצעה שלך לתיקון החוק, שהיא נתמכת על ידי כמעט כל סיעות הבית, וכבר כנסת שלישית שמנסים לתקן את זה, ואפשר גם לתקן בלי חקיקה.

<ישעיהו יחיאלי: יש דרכים לביצוע העניין.

<ישעיהו יחיאלי: צריך לומר לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, הנפגשת היום באולם ירושלים, יש קשר ישיר בין ירושלים לבין תהליך העלייה לארץ.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו אומרים בספר תהלים "בונה ירושלים השם נתחי ישראל יכנס" לכן אחרי איחוד ירושלים, לפני כמעט 50 שנה, התחיל גל עליה עצום, התעוררות גדולה ביהדות ברית המועצות, וחלק מהגלים האלה הגיעו גם בתכנית נעל"ה לפני 25 שנה.

<ישעיהו יחיאלי: זכינו להביא עד היום לישראל 17,000 ילדים וילדות, יש לנו היום בנעל"ה 1,700 תלמידים מ-44 מדינות ב-26 מוסדות חינוך מצפת ועד קיבוץ אילות בדרום.

<ישעיהו יחיאלי: 17,000 הגיעו עד היום מ-1992, ויושבים פה כאלה שהגיעו במחזור הראשון של נעל"ה והם מה שקראנו קודם, הגיעו לגיל 40.

<ישעיהו יחיאלי: עתיד נעל"ה תלוי במידה רבה בפעילות נעל"ה בחו"ל, ובעניין זה נוצרה בשנים האחרונות אי בהירות באשר לגורם האחראי.

<ישעיהו יחיאלי: אני מברך את מנכ"ל משרד העלייה והקליטה שכינס לפני יומיים צוות בין משרדי לתכנית נעל"ה ושם הנושא הזה עלה על השולחן ומקווים שהגופים השונים יביאו את תשובתם.

<ישעיהו יחיאלי: פורמלית, זאת אחריות הסוכנות היהודית להפעיל את נעל"ה בחו"ל בכל העולם.

<ישעיהו יחיאלי: בפועל, אחריות זאת מתקיימת בעיקר בשטחי ברית המועצות לשעבר, ואנחנו רואים את הפירות של העבודה הזאת.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו השנה לראשונה מזה שנים נעקוף את המספר של 1,000 מתמיינים בברית המועצות לשעבר, הדבר הזה לא קרה כבר המון שנים.

<ישעיהו יחיאלי: אבל פחות מכך מתקיים ביתר העולם, ונשמח אם הוועדה בראשותך תדרוש הבהרות בעניין זה מהמוסדות הלאומיים ומהממשלה, ובמיוחד מהמנכ"לים החשובים שיצטרפו אלינו לדיון הזה.

<ישעיהו יחיאלי: צריך לומר שוועדת שרים לעליה וקליטה ב-1 לאוגוסט, בישיבתה הראשונה בממשלה הזאת קיימה דיון על תכנית נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: הנושא הזה עלה על סדר היום וכעת הצוות הבין משרדי אמור להפיק החלטת ממשלה שתיתן מענה לעניין הזה.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לשבח את משרד העלייה והקליטה, שהעלה בצורה משמעותית את הסיוע לבוגרי נעל"ה המשתלבים בהשכלה הגבוהה באמצעות מינהל הסטודנטים, מהלך מאוד חשוב במקום שנתיים, זה יכול להגיע לשלוש-ארבע שנות שכר לימוד חינם, והדבר הזה יש לו משמעות אדירה, לא רק לבוגרים של נעל"ה, אלא גם לתלמידי נעל"ה העתידיים והוריהם, שמתעניינים במה יקרה איתם בתום לימודיהם התיכוניים.

<ישעיהו יחיאלי: אני מאחל לכולנו ישיבה מועילה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת מוטי יוגב בבקשה.

מרדכי יוגב: ראשית אני מוכרח לומר שגם אותי הדברים מרגשים ואני ממש מתנצל, אני בדרך כלל חבר קבוע בישיבות האפורות, במקלט של ועדת העלייה והקליטה, ודווקא מישיבה חגיגית כזאת אני אאלץ לעזוב בתום דבריי, אבל מכיר את התכנית נוער עולה לפני הורים, אני מברך פה גם את היושב ראש וגם את היוזם, חברי חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מרדכי יוגב: במילה אחרת למה שהוא אמר, כדי לא לחזור על מילותיו, הוא אמר שאתם בוגרי נעל"ה, אתם הסיירת שמסמנת את הדרך למשפחות שלכם.

מרדכי יוגב: אני שמח גם שהוא יזם את היום הזה, לעלות מכל התפוצות, ואין ספק שזה פרויקט דגל של העשורים האחרונים, ואני מבקש באמת גם להצדיע לחברי יחיאלי, גילוי נאות, לא הכרתי אותו, ההיכרות הראשונה שלי איתו כשהוא היה כלייזמר, הוא ניגן באקורדיון בחתונה שלי.

מרדכי יוגב: זה היה לפני יותר מ-25 שנים.

מרדכי יוגב: זה מה שהוא עשה כשהוא היה נער.

<ישעיהו יחיאלי: מאז שאני בנעל"ה אני לא מנגן בחתונות.

מרדכי יוגב: אז גילוי נאות לנעל"ה, תגידו לו שינגן, שיעשה שמח.

מרדכי יוגב: באמת להצדיע לו על כל שנות הפעילות ולכל משרדי הממשלה שנרתמו לפרויקט לאורך השנים, חינוך, קליטה, תפוצות בשנים האחרונות, משרד הביטחון לאורך השנים, האגף לחינוך התיישבותי וכפרי הנוער ועוד.

מרדכי יוגב: אני רוצה לברך גם את הנציגים שנמצאים פה ואת כל היתר שהם לא נמצאים פה, את רובם, את ה-17,000, מספר מדהים לכל פרויקט, שהשתלבו בצורה שהיא מעבר, רואים פה גם את הדרגות בצה"ל, מאחורי יש סגנית אלופה, ומולי רבי סרנים וכך באקדמיה וכך בכל תחום משקי ואחר, וכל זה כאשר מנתבים פה את דרכם לבד, זה דבר מדהים.

מרדכי יוגב: אני אומר רק דבר אחד לפני שאני אסכם, בעיני, ואני אומר ליושב הראש וגם לך חברי, חבר הכנסת אלעזר, בין אם אתה חבר בוועדה, או קבוע או לא, אני חושב שבתחום אחד, ואני לא מדבר על נעל"ה חו"ל שאני מרגיש פחות מבין בו, נעל"ה ארץ - יש פה נציגת משרד חינוך?

מרדכי יוגב: – אני חושב שאתם חייבים, ואני מבקש ממנהלת הועדה וממך שננהל על העניין הזה ועדת מעקב, כשייגמר העניין ביניכם לבין האוצר, לעצור את חובת המכרזים הזו, לפני שנה ניסינו ופעלנו והצלחנו בנעל"ה ולא הצלחנו ב - - - של עולי אתיופיה, הצלחנו בנעל"ה למשוך את זה קדימה.

מרדכי יוגב: זה ארגון ייחודי, הוא מחויב גם, יש פה צ'ק חתום לכל מי שבקנה ולכל מי שעלה, לתמיכה ההמשכית, ואת כל זה אין לו איזה מתחרה שמחר יזכה ויוכל ליצור את אותו קשר בין אישי בין בחו"ל, לאלה שכבר הבטיחו להם, ובין לאלה שבארץ, ועל כן אני חושב שהגיע הזמן שנקיים על זה ישיבת מעקב, ונזמן את האוצר, את מי שצריך, לקבל את ההחלטה יחד ולגמור עם הסאגה הזאת כדי שהאנשים ירגישו כולם בטוחים יותר.

מרדכי יוגב: הסוגיה של חו"ל, יש פה את האנשים שיודעים לדבר טוב ממני, מנכ"ל משרד הקליטה ומנכ"ל משרד התפוצות.

מרדכי יוגב: אני רק אסיים.

מרדכי יוגב: "ואתם תלוקטו אחד לאחד בני ישראל", זה פרויקט, זה לא קל, אבל באמת כך אנחנו חווים את כל השנים המבורכות האלה, השנתיים האחרונות מבורכות בעליה וגם בבוגרי נעל"ה ושנמשיך ככה יחד.

מרדכי יוגב: עלה נעל"ה וירשנו גם את הפרויקט וגם את האתגר הגדול הזה, ויכול נוכל לה.

מרדכי יוגב: תודה לכולם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לכל הדוברים, כולל חבריי חברי הכנסת, לדבר בתמצית כי יש רשימה גדולה של דוברים.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: חברים, מה שאני עומדת עכשיו לספר זה משהו מאוד אישי.

יוליה מלינובסקי: אני אמנם לא בוגרת נעל"ה, אבל איפה שהוא שם באוקראינה, בשנות התשעים, 1996, אחותי הקטנה יחד עם חברה שלה תפסה, אני לא יודעת מאיפה זה בכלל הגיע אליה, שהיא רוצה ללמוד בנעל"ה.

יוליה מלינובסקי: תבינו שוק של משפחה.

יוליה מלינובסקי: לשלוח ילדה לבד לאן שהוא שם לישראל?

יוליה מלינובסקי: איך זה יעלה על הדעת?

יוליה מלינובסקי: הסבתות והסבים, לדעתי זה היה אירוע מכונן.

יוליה מלינובסקי: אבל מה כן?

יוליה מלינובסקי: היא השיגה את שלה, ויחד עם חברה עברו את כל המבחנים, אני זוכרת, זה היה בדונסק, אימא נסעה איתם לשם, למיונים.

יוליה מלינובסקי: וב-1997 הגברת עלתה לישראל, לקיבוץ גן שמואל.

יוליה מלינובסקי: היא הייתה בת 15, אמא שלי לדעתי לא ישנה לילות באותה שנה, וכל המשפחה הייתה על הרגליים האחוריות כי הקשר עוד לא היה כזה קשר כמו שהיום, הם קיבלו טלכרארטים ולנו היה מאוד יקר להתקשר לשם.

יוליה מלינובסקי: בקיצור, אחרי שנה, בצו גיוס 8 אני עליתי לישראל, ואחרי שנה אמא שלי יחד עם כל החבורה, כל המשפוחה, אפרופו מה שאמרת, כבר היינו פה.

יוליה מלינובסקי: אז כל מי שלא מרוצה מהפעילות שלי כחברת כנסת, אנא בטענות לאחותי, שהיום היא בכלל גרה בקליפורניה בסן חוזה, אחרי המון שנים פה בארץ היא לפני מספר שנים עזבה לשם.

יוליה מלינובסקי: אבל מה כן?

יוליה מלינובסקי: כשאני דיברתי איתה וסיפרתי לה שעוד מעט יהיה 25 שנים לנעל"ה ואולי יהיה פה איזה שהוא אירוע, מפגש עם כל הבוגרים, היא אמרה "יוליה, אני קונה כרטיס.

יוליה מלינובסקי: מתי?

יוליה מלינובסקי: מתי?" היא כבר התכתבה עם כל החברות שהן עדיין פה בארץ, אבל מה כן?

יוליה מלינובסקי: הבעיה שאין כסף לעשות כזה אירוע.

יוליה מלינובסקי: עם כל התמיכה, ועם כל הרצון ועם כל האנשים, אני מבינה שיש קושי עצום להרים כזה אירוע, כי כולם, כפי שבדרך כלל קורה, כולם אוהבים עלייה, ואף אחד לא אוהב עולים.

יוליה מלינובסקי: כולם אוהבים את נעל"ה, ואף אחד לא רוצה לעזור.

יוליה מלינובסקי: כפי שאני מבינה יש קצת כסף ממשרד הקליטה שהוא עוזר עכשיו, אפילו ידוע לי על איזה שהוא תורם שתרם כסף לאירוע הזה, אבל איפה משרד התפוצות?

יוליה מלינובסקי: איפה משרד החינוך?

יוליה מלינובסקי: איפה כל שאר אוהבי נעל"ה?

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שהתכנית הזאת, ואני מרשה לעצמי לדבר על זה, כי היינו שם, כשאני עליתי ארצה אחותי עוד הייתה בקיבוץ, אז כל שבת היא הייתה חוזרת אליי, וכמה היא עזרה לי, כי היא הייתה ותיקה.

יוליה מלינובסקי: אני רק עליתי, והיא כבר הייתה יותר משנה, והיא כבר ידעה טיפה עברית, היא למדה בבית הספר.

<קריאה: שלא תשכח את העברית.

יוליה מלינובסקי: לא, הכל בסדר.

יוליה מלינובסקי: הם מעדכנים אותי על חדשות בארץ יותר ממה שאני מעודכנת פה.

יוליה מלינובסקי: זה המאפיין.

יוליה מלינובסקי: התכנית היא מצויינת.

יוליה מלינובסקי: הילדים מקבלים שם טיפול וכולם מבינים את גודל האחריות שאני כאמא, ואז אמא שלי שלחה את הילדה לשם, אז ברור שיש פה אחריות, מי שמקבל את הילדים.

יוליה מלינובסקי: ברור שהילדים האלה מתבגרים בקצב שבשום מקום אחר הם לא היו יכולים להתבגר כי הם צריכים להסתדר ולמצוא את עצמם ואין את האמא שתגיד "תאכלי, תאכלי".

יוליה מלינובסקי: יש גם את מפתח האחריות.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שיש טייסים בוגרי נעל"ה, אני יודעת שיש כיתה שלמה של קצינים, יש אנשי הייטק, האנשים האלה השתלבו והביאו לפה משפחות וציון והערכה, אבל מה שכן, שוב פעם, אחרי 25 שנה צריך להחליט מי אחראי על התכנית, אסור לקצץ כל שנה בתקציב, כפי שידוע לי, כל שנה אני יודעת שיש סיפור עם התקציב, וסוף סוף בואו נרים אירוע גדול, כי זו באמת חגיגה.

יוליה מלינובסקי: ודאי כשיהיה כזה אירוע אחותי קונה כרטיס, מגיעה לפה, כל בוגרות נעל"ה, כל החברות שלה יגיעו, ואני כמובן גם כן אשמח מאוד, אבל מחגיגות למעשים.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת חיליק בר בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני אהיה קצר.

יחיאל חיליק בר: כשנכנסתי יוליה שאלה אותי "מה אתה עושה פה?, עלית?" אמרתי לה "קודם כל כן.

יחיאל חיליק בר: אני עליתי מעיר הקודש צפת שבה נולדתי וגדלתי לעיר הקודש ירושלים" וזו בהחלט עליה חשובה, אבל לא כל מי שהוא בוגר נעל"ה או שעלה רק הוא, יודע להעריך את התכנית המדהימה הזאת, ישעיהו, שהיום אנחנו חוגגים לה 25 שנה ואני באמת מברך עליה ומלווה אותה ומסייע איפה שאפשר.

יחיאל חיליק בר: אבל יוליה, איליה העוזר שלי, איליה דובובסקי הוא עלה במסגרת נעל"ה, וכשהוא ראה את האירוע הזה בלוח הזמנים - הוא היום במקרה נמצא באיזה שהוא טיפול רפואי ולכן הוא לא בכנסת - הוא התרגש, הוא אמר לי למסור גם לך ישעיהו, וגם למנהלי התכנית, הרבה, הוא גם סיפר לי כמה הוא קיבל מהתכנית הזאת, ולצד זאת, כמו שדיברו כולם הוא גם אמר לי מה הקשיים של עולה וכמה אפשר עוד לעשות במסגרת התכנית הזאת שהיא באמת הגשמת הציונות האולטימטיבית.

יחיאל חיליק בר: אבל חשוב לזכור שתהליך העלייה הוא לא סוף התהליך.

יחיאל חיליק בר: לפעמים אנחנו חושבים "העלינו אותם, יופי, בואו נראה את מי עוד מעלים", אלא זה תחילת התהליך.

יחיאל חיליק בר: כי הרבה פעמים באים האנשים האלה שעצם זה שהם עולים הם מוחלשים, הם לא מכירים את השפה, הם לא מכירים את הבירוקרטיה.

יוליה מלינובסקי: אתה מספר לי את זה?

יחיאל חיליק בר: את דווקא הסתדרת טוב נראה לי.

יחיאל חיליק בר: באמת, הם לא ישראלים ואנחנו הישראלים, זה זן מאוד בעייתי להיקלט בו ולכן אנחנו צריכים להבין שהעלייה היא תחילת הדרך, ואם נשנה את התפיסה שלנו ונבין שלא העלינו, זבנג וגמרנו ובואו נראה את מי עוד מעלים, אלא שהתחלת החובה והזכות שלנו כמדינה להעלות אנשים זה מרגע שהם באים ועד שאנחנו רואים שהם נקלטים, אם אנחנו את זה נדע לעשות אז עשינו את שלנו.

יחיאל חיליק בר: אני מצטרף אליך אדוני היושב ראש וגם אליך, יחיאל ישעיהו, בסיפור הזה של התקצוב השנתי, חייב לוודא שהתכנית הזאת לא נאבקת, אני לא רוצה שהתכנית הזאת תילחם כל שנה על קיומה, כי זה גם מראה, מומחים בלעשות משהו ואחרי זה לא ללוות אותו.

יחיאל חיליק בר: בהצעת החוק שלך אדוני היושב ראש, כולנו נתמוך, אני רוצה להגיד יישר כח לנעל"ה, מזל טוב גם לבוגרים והבוגרות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לרשות

יחיאל חיליק בר: כם בסיפור הזה, אני מאחל לכולנו עוד שנות עליה רבות ולא פחות מזה, עוד שנות קליטה נכונה רבות ובהצלחה ומזל טוב לכל הבוגרות והבוגרים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: עכשיו נשמע ממשרד העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: מר אלכס קושניר.

אלכס קושניר: אני רוצה רגע להחזיר אתכם אחורה, לשנת 1991, 1992 כשאין אינטרנט, והשיחות טלפון עולות הון תועפות, והמכתב מישראל- ברית המועצות לשעבר הלוך חזור לוקח איזה חודשיים, ויושבת אמא באותה עיר בברית המועצות וחושבת "שמע ישראל", ובכלל, היא בקושי יודעת מה זה, היא יודעת בערך, שיש שם צבא שכובש כל מיני דברים מסביב כי זה המסר שהיו מעבירים שם, ומחליטה לשלוח את הילד שלה לבד.

אלכס קושניר: אני חושב שמי שחשב על הרעיון הזה מלכתחילה, קודם כל הוא מאוד מאוד אמיץ, כי זה רעיון אמיץ, ואני חושב שזו דוגמה לתעוזה ודוגמה לציונות כי אם שואלים מה זה ציונות, אז זו התכנית שמגלמת את הציונות.

אלכס קושניר: אני מאוד שמח שבמשך כל השנים האלה גם משרדי הממשלה וגם המוסדות הלאומיים נרתמים לתוך הפעילות הזאת, הסוכנות ו"נתיב" ומשרד החינוך וכמובן משרד העלייה והקליטה, פועלים ועושים את המקסימום על מנת שהתכנית הזאת תמשיך לפעול.

אלכס קושניר: אתמול הייתי בטקס סיום של קורס עברית במחו"ה אלון של חיילים.

אלכס קושניר: אז נכון, הם לא בתכנית נעל"ה, אבל כשאתה רואה את כל העולים ביחד, 500 איש, חטיבה שלמה בצה"ל, עומדת וצועדת והולכת להתגייס, ואיכשהוא, אני לא יודע איך, בגלל שהיום אנחנו מציינים 25 שנים לנעל"ה, אז קישרתי את זה לנעל"ה.

אלכס קושניר: ודמיינתי לעצמי בראש, אם אנחנו ניקח את כל החבר'ה האלה, מי שהיום בצבא, ומי שכבר השתחרר מהצבא, ונעמיד אותם ביחד, נלביש אותם במדים ונעמיד אותם איפה שהוא, אני חושב קודם כל אצטדיון טדי יהיה מלא, נכון?

אלכס קושניר: 17,000 בערך?

<קריאה: זה רק התלמידים.

אלכס קושניר: אני מדבר על תלמידים.

אלכס קושניר: אצטדיון רמת גן של חיילים ששירתו כאן בצבא שירות משמעותי במשך 25 השנים האחרונות.

אלכס קושניר: זה לא רק צה"ל.

אלכס קושניר: אני מכיר אנשים בוגרי נעל"ה שהשתלבו במערכת הביטחון, אני מכיר בוגרי נעל"ה שהשתלבו בשירות המדינה, אני אישית יום יום נהנה לעבוד עם היועצת שלי, אלונה, תקומי רגע.

אלכס קושניר: אלונה שמיר, בוגרת תכנית נעל"ה, יועצת בכירה למנכ"ל והיא עושה עבודה מצוינת, וגם בשוק הפרטי, והרבה בכל תחומי העשייה.

אלכס קושניר: אנחנו במסגרת החלטת ממשלה חידשנו את הפעילות של הועדה המשרדית וקיימנו את הישיבה הראשונה, ישיבת ההתנעה, לפני יומיים בשיתוף עם משרד החינוך כמובן, הנציגים של הסוכנות, הנציגים של נתיב כמובן, מינהלת נעל"ה עצמה והעלינו הרבה מאוד אתגרים שבהם צריך לטפל.

אלכס קושניר: קודם כל זה הפעילות בחו"ל, צריכים לראות איך אנחנו מגבירים את הפעילות, מגדילים את השיווק.

אלכס קושניר: תבינו, לנסוע לחו"ל, לקחת ילדים שאף אחד לא מכיר, לעשות להם מיון, והמיון הזה הוא לא רק האם הילד מתאים ללמוד או לא מתאים ללמוד, זה האם הוא בשל לעלות ולהתנתק מההורים, האם המשפחה בשלה להתנתק מהילד.

אלכס קושניר: זה מאוד מאוד מורכב, והאנשים האלה עושים את זה כבר במשך 25 שנה, ועושים את זה בהצלחה.

אלכס קושניר: אני לא מדבר על זה שהרוב המוחלט של בוגרי נעל"ה נשארים בסוף בישראל, יש עוד אתגרים, אנחנו התחלנו לפעול מול צה"ל על מנת שהצבא, ואגב, יש נכונות מאוד גדולה היום בצבא לנושא הזה, שהצבא לא ייקח את החבר'ה האלה של בוגרי נעל"ה כמובן מאליו, כי צריך להבין שילד ישראלי מתחיל את המיונים שלו לצבא בכיתה י', וילד בוגר נעל"ה מתחיל את המיונים שלו רק כשהוא מסיים את כיתה י"ב, למה?

אלכס קושניר: כי רק אז הוא משנה מעמד ורק אז הוא הופך להיות אזרח ישראלי.

אלכס קושניר: זאת אומרת, יש איזה שהוא פער שאותו צריך להדביק.

אלכס קושניר: וכמובן, כל מה שקשור לחיים אחרי השירות.

אלכס קושניר: הילדים יוצאים מחממה אחת שנקראת נעל"ה, נכנסים לחממה נוספת שנקראת צה"ל ואחרי זה יוצאים לחיים, אחרי שהם שש שנים בארץ, אבל בעצם אף פעם לא טעמו מה זה לחיות בארץ באופן עצמאי.

אלכס קושניר: וכאן אנחנו נבוא יחד עם מינהלת נעל"ה ונעשה הכל כדי להקל על הילדים האלה.

אלכס קושניר: עוד מילה אחת, אדוני היושב ראש, ברשותך.

אלכס קושניר: אני גם נהנה מפירות תכנית נעל"ה ביום יום לא רק בעבודה, כי אני נשוי לבוגרת נעל"ה ונהנה מכל רגע.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אברהם נגוסה: זה היה כדי להוסיף לך את ה - - -

אלכס קושניר: גם אחותה עכשיו בתכנית נעל"ה.

אברהם נגוסה: אני לא רוצה להפסיק באמצע, אבל תקחו בחשבון שהזמן שלנו רץ לכן תדברו בתמצית.

אברהם נגוסה: בבקשה מה אלי תרן, מנהל פעילות נעל"ה.

<אלי תרן: שלום לכולם.

<אלי תרן: אני חושב שכל מי שיושב פה באולם הזה מייצג את תרומתו לנעל"ה, ולא משנה מאיזה מגדר הוא הגיע, החל מחברי הכנסת ועד אחרון העובדים בכפרי הנוער, ואני חושב שכל התכנית הזאת חייבת תודה לכולם, ועל כך תודתי, וזה מקצר לי את מילות התודה.

<אלי תרן: אני חבר עין גדי, הייתי חמש שנים שליח של הסוכנות היהודית בחבר העמים ואחרי זה 20 שנים אני עובד בנעל"ה.

<אלי תרן: חזרתי אתמול מסיור ארוך מאוד של הסברה, ואני רוצה רק לספר רשמים משם כי יש בזה יותר מסיפור, יש פה פניה אליכם, למי שצריך.

<אלי תרן: להערכתי אנחנו נמצאים היום בחלון הזדמנויות שהוא לא ייקח הרבה זמן.

<אלי תרן: רוסיה משתנה בקצב מאוד רציני לרעתנו, מבחינת האפשרויות להוציא משם אנשים.

<אלי תרן: אוקראינה נמצאת במצב של הרס, ואני חושב שהרישום הגדול הזה לתכנית נעל"ה הוא בין היתר פועל יוצא של האירועים שקורים שם, ואנחנו נמצאים היום באמת במספרים מרשימים.

<אלי תרן: אני לא רוצה לפאר, אבל חזרתי בתחושה של גל צונאמי, של ילדים ומשפחות שרוצות להירשם לנעל"ה, ואנחנו צריכים להיערך למצב הזה כי חלון ההזדמנויות להערכתי, במיוחד לפי ההתנהלויות שקורות ברוסיה, גם מבחינת האוכלוסייה המקומית וגם מבחינת העבודה מולנו, הוא לא מבשר טובות.

אלעזר שטרן: אלי, אתה יכול רק, מה מסתתר מאחורי המילה "להיערך"?

<אלי תרן: להיערך זה שכל הגורמים שפועלים היום בחבר העמים, נתיב, הסוכנות היהודית ואנחנו ואתם, צריכים לעשות כל מאמץ להגביר את העבודה שם.

<אלי תרן: ולהגביר את העבודה זה תקציבים, להגביר את העבודה זה הסברה, להגביר את העבודה זה לפעול מול הגורמים המקומיים שיתנו לנו לעבוד, וכמו שאמרתי לך קודם בשיחה אישית, יש לנו עשרות אלפי אנשים שהם בעצם דור שני ושלישי שלא מצליחים להגיע לכאן בגלל אי יכולת של הוכחת יהדות.

<אלי תרן: ואי יכולת של הוכחת היהדות נובעת בעיקר בגלל מה שקרה במלחמת העולם השניה ומה שקרה עם סטאלין.

<אלי תרן: מי שיודע יודע, אבל כשבאה משפחה ומראה קבר של סבתא שרה אברמוביץ בבית הקברות היהודי, שהיא האמא של האמא של הילד של נעל"ה, שהוא על פי כל הנתונים יהודי כהלכה אבל הוא לא יכול להגיע לארץ בגלל שאין הוכחת זכאות, בגלל מסמכים, אז מישהו צריך לטפל בזה.

אלעזר שטרן: המכון לבירורי יהדות, שהוא מתמחה, אמור להתמחות בנושא של ללכת לארכיונים, למצוא את התעודות, הוא שותף לתוך המאמץ הזה?

<אלי תרן: אני לא יודע, זה צריך לשאול את - - -

אלעזר שטרן: בסדר, אני אבדוק את זה.

<אלי תרן: אני הייתי עכשיו בשלושה סמינרים, ראיתי בהם 250 ילדים, והבעיה הזאת היא בעיה אמיתית שהולכת ותופסת תאוצה כל יום.

<אלי תרן: לתכנית עצמה יש שם מצוין, ואני חושב שחלק מהדברים הם באמת ההיסטוריה הארוכה, אני רוצה להגיד לכם שבוגרי נעל"ה שנמצאים בארץ, לחלק לא קטן מהם יש מרכיב חשוב בהבאת האחים שלהם, הקרובי משפחה שלהם, הם בעצמם מהווים כלי שיווק מצוין.

<אלי תרן: אני רוצה גם באופן מיוחד להודות לזה שיושב משמאלי שהוא חברי משנת 1991 בסוכנות היהודית, שעושים ככל יכולתם במסגרות המוגבלות שלהם והקשיים שלהם, כדי לסייע לתכנית הזאת וההישגים הם ברורים, ואני חושב שצריך לנצל את הזמן הזה, כי כל דבר שקורה היום זה הרצאה של שלוש שעות, ואתה לא תתן לי להרצות, זה בסדר, אבל המצב ברוסיה, המצב באוקראינה, המצב פה ומה שקורה היום זה מזכיר לי בנעל"ה את תקופת שליחותי בשנות התשעים הראשונות, עוד כשגורבצ'וב היה נשיא, את גלי העלייה.

<אלי תרן: אז זה לא עליה, זה נעל"ה, אבל הדפיקות על הדלת והרצונות הם רבים מאוד.

<אלי תרן: תודה רבה לכם, ואני מקווה שככה תפעלו.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חבר הכנסת עודד פורר, מנכ"ל משרד הקליטה לשעבר וחבר כנסת יואל רזבוזוב, יו"ר ועדת העלייה הקליטה והתפוצות לשעבר.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את נציג הסוכנות מר בני לידסקי.

<בני לידסקי: שלום לכולם.

<בני לידסקי: הסוכנות מלווה את כל ההנהלה של נעל"ה במשך 25 שנה במתכונת זו או אחרת, וכך נפל בחלקי ללוות את זה באופן אישי גם, ואם לסכם את תכנית נעל"ה במילה אחת, אני אגיד "משפחה".

<בני לידסקי: אני שומע במשך 25 שנים מישעיהו חברי הטוב את המושג "משפחת נעל"ה" ומשום מה הוא לא נשמע פה היום, וזה באמת המפתח כי ללוות את תכנית נעל"ה מהרגע הראשון של המגע הראשון עם העולים, להסביר על התכנית, להעביר אותם דרך המבחנים לטיסה, שלוש שנים להיות בקשר, להיות גורם שמקשר בין הילדים לבין ההורים שנשארו בחו"ל, עם מינהלת נעל"ה, עם כל התלמידים, עם כל המלווים, עם כל הצוותים בבית הספר, לא הייתה משפחה אחת, זה היה בלתי אפשרי, ובאמת אנחנו נכנסים, ואני ממשיך את מה שאמר אלכס, אנחנו נכנסים לעניין המשפחתי ואם הקברניטים של הפרויקט הם לא חלק ממשפחה, לטפל בילדים זה יכול להפוך מהתועלת לנזק.

<בני לידסקי: באמת כל הכבוד לכם.

<בני לידסקי: לא סתם אנחנו יושבים בוועדת העלייה כתכנית נעל"ה למרות שהיא מוגדרת כתכנית חינוכית - - - ואם אנחנו מחברים את 17,000 ילדים עם ההורים במשפחה המורחבת שהצטרפה, אנחנו מגיעים למספר של יותר, לדעתי, מעל 50,000 איש.

<בני לידסקי: לסבר את האוזן, אני גר במעלה אדומים והאוכלוסייה יותר מאשר - - - זו עיר שלמה שבעצם התכנית הוסיפה למדינת ישראל, וזה לא מובן מאליו.

<בני לידסקי: לא כל הילדים, אם לא היו מגיעים בגיל בית ספר, נשארים שם, ובלי תכנית נעל"ה כמובן שאין להם דרך להגיע ללא ההורים, לא בהכרח היו מגיעים לארץ אחר כך.

<בני לידסקי: ולסיום, רק דבר אחד.

<בני לידסקי: באמת 25 שנים זה באמת תאריך מאוד מאוד מכובד, לא כל תכנית מחזיקה מעמד במשך תקופה כזאת ממושכת, אבל היא בסכנה.

<בני לידסקי: סכנה שזה יהפוך לשגרה, סכנה שכל מקבלי ההחלטות שיושבים פה, גם חברי הכנסת, גם מנכ"לי המשרדים יתפסו את התכנית כמשהו מובן מאליו שרץ לבד ולא צריך תשומת לב.

<בני לידסקי: אנחנו חיים בעולם אחר, עולם אחר בחו"ל, עולם אחר בארץ ובלי פיתוח, בלי חידושים ובלי שיווק אחר אנחנו לא נתפתח ואסור לנו להסתמך רק על מה ברוסיה ובאוקראינה, אנחנו גם חייבים להביא תוספת שיווקית נוספת שלא קשורה למצב הפוליטי והכלכלי בחו"ל.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת עודד פורר בבקשה.

עודד פורר: תודה אדוני היושב ראש.

עודד פורר: יש לי פה כמה חברים, המנכ"ל אלכס וחברי הכנסת וגם הפעילים בארגון נעל"ה.

עודד פורר: תשמעו, אני בכמה מילים קצרות, אשתדל לא לחזור על מה שנאמר לפניי, כי אני לא יודע מה נאמר לפניי, אז אני מנסה לנחש.

עודד פורר: בעולם חיים סך הכל לפי הערכות שלנו 14.5 מיליון יהודים.

עודד פורר: 6.5 מיליון מתוכם חיים בישראל, זאת אומרת שהמשוואה היא כיום שרוב העם היהודי עדיין נמצא בתפוצות.

עודד פורר: המשימה שלשמה הוקמה מדינת ישראל ועליה חלמה התנועה הציונית לפני יותר ממאה שנה, עוד לא הוגשמה.

עודד פורר: רוב העם היהודי צריך לחיות בארץ ישראל, לשם אנחנו צריכים לשאוף, לשם צריך לכוון, זו התשתית, זה הבסיס שעליו קמה מדינת ישראל.

עודד פורר: כדי שזה יקרה, המציאות השתנתה כמו שנאמר פה כבר, והדברים שדחפו אולי חלק מהאנשים לעלות לישראל לפני 50 שנה, היום הדחפים הם אחרים והכיוונים הם אחרים, והמקומות הם אחרים.

עודד פורר: מדינת ישראל הבינה שהיא צריכה להכניס את ידה לתוך תחום שנקרא עידוד העלייה, ומשרד העלייה והקליטה שהיה עד לפני כשלוש שנים רק המשרד לקליטת העלייה שינה את שמו, מתוך הבנה שהממשלה אמרה "העלייה היא חשובה לי, אני צריכה להשקיע בזה".

עודד פורר: חברים, אתם יודעים את זה, אבל אני מדבר פה גם לנציגי הממשלה ולחברים שלי בכנסת, להשקיע גם אומר להשקיע כסף, אין מה לעשות.

עודד פורר: זה אומר שגם הממשלה צריכה להידרש לעניין הזה בעניין של תקציבים.

עודד פורר: זה שהתכנית נעל"ה פועלת 25 שנה, אני רוצה שאנחנו נהיה היום במצב של הצדעה לתכנית נעל"ה עם מבט ל-25 שנה קדימה ולא הספדים על התכנית, וסליחה שאני מדבר בכזו בוטות.

עודד פורר: זה עולה כסף.

עודד פורר: לא דיברנו קודם על זה אלכס, ואני לא יודע מה העמדה של המשרד היום, אבל לשיטתי תכנית נעל"ה לא צריכה לשבת בתוך משרד החינוך.

עודד פורר: זה נכון שהיא נוגעת בנושאים חינוכיים, היא תכנית של עידוד עליה פרופר, עליה וקליטה, זה צריך להיות בתוך משרד העלייה והקליטה וזה צריך להיות מתוקצב גם בהתאם עם מבט אחר על איך אנחנו עושים את זה, ואז גם אפשר יהיה לדאוג לרצף הזה של נעל"ה שמהרגע שהוא מסיים תיכון ועד הרגע שהוא מתגייס, ומהרגע שהוא משתחרר ואילך, ויוצר רצף שלם שנמצא בתוך משרד ממשלתי אחד ולא מכתתים את הרגליים.

עודד פורר: אני אומר לך אדוני היושב ראש, אנחנו בקואליציה, אתה הצלחת אפילו להוביל את הממשלה ולקבל לפעמים החלטות שהיא לא כל כך רצתה מהר מאוד לקבל.

עודד פורר: זה סכומים קטנים, בהשוואה לתועלת בוודאי, אבל גם בהשוואה לסכומים שהממשלה משקיעה בתחומים אחרים, וזו השקעה באבן היסוד של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית כפי שראו אותה ההורים שלנו והסבא והסבתא שלנו, ובכלל דור המייסדים.

עודד פורר: הקריאה שצריכה לצאת מפה היא לשים על העניין הזה תקציב, להפוך את התכנית הזאת ליותר מבוססת ולכזאת שיכולה גם להשקיע במחקר ובפיתוח.

עודד פורר: מה שהיה נכון לפני 20 שנה לא בהכרח נכון היום.

עודד פורר: הקונספט הוא נכון, אבל צריך לשנות את כל התפיסה, את כל המערך, זה עולה כסף.

עודד פורר: מערכי השיווק עולים כסף, הגיוס עולה כסף, הפרישה הרחבה.

עודד פורר: אין ספק שהתכנית הזאת היא אבן יסוד בעידוד העלייה לישראל, כדי שהיא תישמר כזאת צריך תקציב, והיא צריכה להיות גם במקום הנכון לתכנית כזאת להיות, וזה לא במשרד החינוך, עם כל הכבוד וההערכה למשרד החינוך, זה צריך להיות במשרד העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת יואל רזבוזוב בבקשה.

יואל רזבוזוב: תודה אדוני היושב ראש, אני מברך על הדיון הזה, אני גם לא אחזור על כל מה שנאמר כאן, גם לפני כן דיברתי בוועדת החינוך.

יואל רזבוזוב: אנחנו לפני חמש שנים ציינו כאן 20 שנים לנעל"ה, היום אנחנו 25 שנים, ויש כאן קבלות.

יואל רזבוזוב: לא סתם אנחנו מברכים את התכנית הזאת, אנחנו חושבים שזאת אחת תכניות העלייה הטובות ביותר, והקבלות זה הבוגרים, בוגרי נעל"ה שיושבים כאן, אני מכיר חלק מהם, אנשים שהצליחו והצליחו מאוד.

יואל רזבוזוב: ואם מסתכלים בכלל, ואנחנו נעשה איזה שהוא מחקר על כל התכנית, כמה אנשים בסוף עלו, כמה משפחות עלו בעקבות, מה ההצלחות של אותם הבוגרים, אנחנו רואים שהתכנית היא מעולה.

יואל רזבוזוב: התכנית, כמו שנאמר כאן, עולה פרוטות, והיו נסיונות עוד בכנסת הקודמת להוציא מנעל"ה ולשנות, והצלחנו למנוע זאת, ופשוט זה כנראה לא על סדר היום ואם אנחנו שומעים כאן שצריך עוד תקצוב בשביל לאתר ילדים פוטנציאליים לנעל"ה במדינות של חמ"ע, פשוט צריך להשקיע בזה כסף, זה לא עולה הרבה כסף, זה לא עניין של אופוזיציה או קואליציה, אנחנו צריכים לחשוב איך להביא את הנושא הזה, אנחנו לא יודעים את העמדה של משרד העלייה והקליטה, אם זה צריך להיות משרד החינוך, אבל זה צריך להיות מתוקצב היטב ופשוט יש כאן תוצאות.

יואל רזבוזוב: אני מאוד מאמין בקבלות, ויש כאן קבלות, אותם הבוגרים שהצליחו, עברו מסלול מאוד קשה, ואנחנו יכולים להיות רק גאים.

יואל רזבוזוב: אז יישר כח, אנחנו איתכם.

יואל רזבוזוב: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להתייחס לשניכם כי הגעתם מאוחר.

אברהם נגוסה: בהתחלה דיברנו על כך שהבעיה היום, ואני לא יודע אם זה משרד החינוך או משרד הקליטה, הבעיה היום שהתכנית סובלת מדי שנה על העמידה בחובת המכרזים, לכן צריך להחריג את נעל"ה מחובת המכרזים.

אברהם נגוסה: זה יכול להיות טוב.

מרדכי יוגב: אני לא בטוח שזה הפתרון.

אברהם נגוסה: אם משרד החינוך, או משרד הקליטה, זה הדיון בשלב הבא.

אברהם נגוסה: קודם כל צריך להוציא אותם מחובת המכרזים.

<קריאה: זה אותו דיון.

עודד פורר: מעניין אותי לדעת האם ביום הזה, זו תכנית של מ שרד החינוך, האם שר החינוך הופיע באחת מהוועדות?

אברהם נגוסה: נציגים נמצאים פה.

עודד פורר: נציגים זה בטוח.

אברהם נגוסה: אני לא ראיתי את שר החינוך פה, אבל אני לא יכול להיות דובר שלו.

עודד פורר: אני לא יודע מי אמר מאחורה, אבל מנכ"ל משרד הקליטה פה.

עודד פורר: אם שרת הקליטה הייתה בארץ, אין לי ספק שהיא הייתה פה.

אברהם נגוסה: המנכ"ל דיבר.

אברהם נגוסה: בואו נמשיך בדיון.

עודד פורר: גם המינהל לחינוך התיישבותי כשהוא בא לבקש תקציבים, הוא צריך תמיכה של השר.

עודד פורר: צריכה להיות אג'נדה ברורה שהנושא הזה הוא נושא חשוב ושהוא בליבת הפעילות.

עודד פורר: אין לי טענות לשר החינוך, זה משרד ענק שעוסק בהרבה מאוד נושאים, זה לא ליבת הפעילות שלו.

אברהם נגוסה: אנחנו ניתן לנציגי המשרדים להתייחס לדברים האלה.

אברהם נגוסה: נציג משרד החינוך מר אברהם לוי בבקשה.

<אברהם לוי: תודה רבה כבוד היושב ראש.

<אברהם לוי: אני רוצה לדבר בשם דוקטור בני פישר ובשם כל חבריי פה מהמינהל.

<אברהם לוי: לדעתי קצת שכחנו את העובדה שכל תכנית נעל"ה מתארחת במשרד החינוך מאז הקמתה, היא נמצאת במינהל לחינוך התיישבותי מאז 2003.

<אברהם לוי: התכנית הזאת מתוקצבת היום ב-2017 ברמה של 1,700 תלמידים, 52 מיליון שקל, בשנה הבאה בעזרת השם מתוכננים 1,900 תלמידים, משהו כמו 62 מיליון שקל.

<אברהם לוי: מינהלת נעל"ה מתוקצבת ב-10 מיליון שקלים, לא חסר כרגע אגורה בתקציב לצורך הבאת ילדים, וכל פעם שהיינו צריכים להביא ילדים והיה חסר כסף, דאגנו להביא את הכסף.

<אברהם לוי: לכן אין שום בעיה של כסף כרגע, הסיפור של חוק חובת המכרזים הוא סיפור אחר, הוא דיון אחר שאותו צריך לפתור, והתחלנו בוועדה הבין משרדית עם מנכ"ל משרד הקליטה לדבר על הנושא הזה.

<אברהם לוי: משרד החינוך, כמו שאמרתי, מארח את התכנית הזאת בכפרי הנוער שלנו, גם בקיבוצים, כל התלמידים מקבלים מעטפת יוצאת מן הכלל מהבחינה החינוכית, כי המעטפת היא לא רק הליווי של נעל"ה, יש לנו מפקחים בפנימיות שדואגים לרווחתם, יש לנו עובדים סוציאליים.

<אברהם לוי: כמו שהבנו מהדוברים, שמנתקים ילד בן 15-14 מביאים אותו לכאן, יש גם צרכים נוספים שאנחנו נותנים אותם.

<אברהם לוי: רק לענות לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי, יש כנס גדול לנעל"ה, 2,500 מוזמנים יהיו שם, כולל בוגרי נעל"ה בכפר הירוק, ב-1 ביוני, אז היא יכולה להזמין את אחותה שתבוא מסן חוזה, ואנחנו נזמין אותה בכבוד.

<אברהם לוי: השנה הגדלנו גם את תקציב דמי האחזקה של תלמידי נעל"ה, הגדלנו אותו ב-85% שזה תקצוב לא קטן שאנחנו מוסיפים.

<אברהם לוי: יש לנו פה מפקחת שקוראים לה אירה, מפקחת שלנו שאני מקווה שהיא תיכנס עוד מעט ואני מבקש מכבוד היושב ראש לתת לה לדבר.

<אברהם לוי: זה סגירת המעגל הכי גדול שיכול להיות.

<אברהם לוי: באה ילדה של נעל"ה, היום היא מפקחת במינהל החינוך ההתיישבותי.

<קריאה: הייתה מדריכה, מנהלת פנימייה והיום היא מפקחת.

<אברהם לוי: היום היא מפקחת, כן.

<אברהם לוי: היא עברה את כל המסלול הגדול אצלנו.

<אברהם לוי: וזאת עמדת המשרד, ככל שיהיו יותר תלמידים, כך נגדיל את התקציב.

<אברהם לוי: אין כרגע שום מניעה מבחינתנו להגדיל את התקציב לכל - - -

אלעזר שטרן: אני לא פותח לדיון, רק רוצה להגיד שהסוגיה שעלתה פה היא לא סוגיה של תקציב.

אלעזר שטרן: ואין ספק שמערכת החינוך נותנת מעטפת מסוימת לחניכי נעל"ה.

אלעזר שטרן: השאלה, אם רוצים להגדיל את נעל"ה, זה כנראה לא רק סוגיה תקציבית, זה בנקודת המוצא שלהם, איך שם אתה מגדיל את המאגרים, את התהליכים.

<אברהם לוי: כל מי שדיבר פה לפני זה אמר כאילו יש בעיה.

עודד פורר: גם תקציבי השיווק, אין לכם בעיה של תקציבי שיווק?

עודד פורר: לשלוח לכל הכנסים של משרד העלייה והקליטה?

<אברהם לוי: החלוקה כרגע בין משרד החינוך - - -

עודד פורר: אמרת שאין בעיה תקציבית.

עודד פורר: אז אני אומר, אתם יכולים לשלוח שליחים עכשיו לכל הכנסים שעושה הסוכנות היהודית.

עודד פורר: אל תפזרו פה סתם דברים, תשלחו.

<אברהם לוי: מי שאחראי על הגיוס בחו"ל, מי שאחראי על המיון בחו"ל - - - אני סיימתי.

<אברהם לוי: אם אפשר לתת לאירה לדבר.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: גברת אירה קוסטינסקי.

<אירה קוסטינסקי: צהריים טובים לכולם.

<אירה קוסטינסקי: אני מתרגשת מאוד כי מבחינתי זה בהחלט יום חג.

<אירה קוסטינסקי: אני הגעתי לארץ בשנת 1993, מחזור שני של נעל"ה מברית המועצות לשעבר.

<אירה קוסטינסקי: אני היום מפקחת במשרד החינוך במינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער בצפון, עם הרבה מאוד מסגרות שבהם יש לי ילדי נעל"ה.

<אירה קוסטינסקי: עד לפני שנתיים ניהלתי פנימייה בכפר גלים, שאני בוגרת הפנימיה, אחרי 16 שנה שהגעתי לשם כילדת נעל"ה החלפתי בתפקיד מנהלת הפנימיה מנהל שקלט אותי כילדת נעל"ה.

<אירה קוסטינסקי: אז מבחינתי אני רוצה להציג פה משהו שקצת פחות שמעתי אותו ונורא חשוב לי לציין ולהגיד.

<אירה קוסטינסקי: כמו שאלי תרן אמר, שהוא איש יקר, וגם עשיתי איתו כמה מסעות של הסברה ומפגשים בחו"ל, מה שאלי תרן אמר זה שכל מי שנמצא כאן בתוך האולם הזה היום זה אנשים שהתכנית הזאת יקרה לליבם.

<אירה קוסטינסקי: אנשים שמבינים בתכנית הזאת משהו הרבה יותר מיוחד וזה בהחלט משפחה, אבל אני רוצה לציין דווקא איזה שהוא פלח שפחות שמעתי לגביו.

<אירה קוסטינסקי: אני רוצה להגיד לכם שכשאני חזרתי, התגייסתי לצבא, הייתי לבד בארץ וסיימתי את השירות הצבאי שלי וגם את התואר הראשון שלי ותמיד אני אומרת שאמא שלי ואבא שלי ואח שלי עלו לא בגללי אלא בזכות הבן שלי, כשהייתי בחודש שביעי להריון, אמא ואבא עלו לארץ.

<אירה קוסטינסקי: זה היה הטריגר ולא אני.

<אירה קוסטינסקי: הנכדים.

<אירה קוסטינסקי: אבל כשאני חזרתי אחרי 4-5 שנים שלמדתי תואר ראשון בחזרה לכפר גלים, חזרתי הביתה.

<אירה קוסטינסקי: וכאן אני רוצה לציין לא רק את שמו של כפר גלים, אני חושבת שהדבר שאולי אנחנו קצת פחות התייחסנו אליו היום זה אותם אנשים, אותם כפרי נוער ופנימיות, אנשים אמיתיים שמרגע שהילד מגיע מגיל 14, 15, 16, ועד הרבה פעמים גילאים שהם מתחתנים, אז היום ישעיהו דיבר כמה פעמים על זה שאנחנו בני 40 ו-39, שומרים על קשר, מגיעים ונמצאים כאן, עושים את העבודה.

<אירה קוסטינסקי: חברים, מי שלא יודע ולא מבין קבוצות נעל"ה בכפרי נוער זה 24/7, 365 ימים בשנה.

<אירה קוסטינסקי: אין חגים, אין חופשות, הם לא יכולים להרשות את זה לעצמם.

<אירה קוסטינסקי: זה אנשים שחיים את הילדים, שחיים את העשייה הזאת, שחיים את הפרויקט.

<אירה קוסטינסקי: אז אני, חבר כנסת יקר, עודד פורר, לא יודעת איפה זה צריך לשבת, במשרד החינוך, במשרד הקליטה, במשרד העלייה, אני לא פוליטיקאית.

<אירה קוסטינסקי: אני יודעת להגיד דבר אחד, ש-25 שנה זה נמצא בתוך הפנימיות וכפרי הנוער, ואנשים האלה שם שעושים את זה יום יום, שעה-שעה, כולם מבחינתי ראויים לפרס חינוך כי רק מי שעשה את זה ונגע בילדים, וממשיך ללוות אותם, יודע.

<אירה קוסטינסקי: אני מצאתי את עצמי בגיל 18 כשעזבתי את הפנימיה ועוד לא התגייסתי לצבא כי זה באמת היה מורכב והיו לי כמה חודשים, חשבתי שאני מבינה גדולה, ונסעתי לעבוד ולגור אצל איזו שהיא משפחה בנהריה, ואחרי כמה חודשים הבנתי שאני לא מצליחה להסתדר, גם לא בעבודה במלצרות וגם לא במה שאני עושה.

<אירה קוסטינסקי: ומצאתי את עצמי ביום שבת אחד בבוקר, הייתה לי שמיכת פוך אחת ותיק אחד, יושבת בתחנה מרכזית בנהריה ולא יודעת לאן ללכת, כי משפחה לא הייתה לי בארץ, גם לא משפחה מארחת.

<אירה קוסטינסקי: ידעתי להתקשר לאם הבית שלי והם באו ולקחו אותי משם.

<אירה קוסטינסקי: אז אני לא יודעת איזה משרד ואיך, אבל אני רוצה להודות לכם כאן אנשים יקרים שעובדים עם הילדים ביום יום, שעה שעה, בכפרי הנוער והפנימיות, אתם כולם ראויים להערכה ואני ועוד 17,000 אחרים, הרבה מאוד בזכות כל האנשים שנוגעים בדבר, אבל בעיקר גם הרבה בזכותכם.

<אירה קוסטינסקי: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את תומר גולדפרב, מנהל כפר הנוער על שם יוהנה ז'בוטינסקי.

אברהם נגוסה: הוא חזר לאחרונה מהסברה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<תומר גולדפרב: תודה אדוני היושב ראש, חברי הכנסת וכלל האנשים שבאמת נעל"ה בראש שמחתם.

<תומר גולדפרב: אנחנו בכפר הנוער עתיד יוהנה ז'בוטינסקי, יש לנו בסך הכל כמעט 1,000 נערים, מתוכם אפשר להגיד ש-80% או 90% הם עולים חדשים או ילדי עולים.

<תומר גולדפרב: אנחנו מתעסקים בקליטת עליה בהיקפים עצומים בכפר, עוד הרבה לפני שנכנסנו לתכנית נעל"ה.

<תומר גולדפרב: אנחנו חדשים בתכנית.

<תומר גולדפרב: אני רוצה להגיד שבכפר הנוער, כשרושמים ההורים אצלנו את הילדים שלהם הם אומרים לנו "בסוף בחרנו לרשום את הילד בכפר הנוער בגלל הזיק שיש לכם בעיניים, בגלל התשוקה לעניין הזה".

<תומר גולדפרב: אני חושב שאם יש משהו שיכול לאפיין את כל מי שיושב פה בחדר ואת כל מי שעוסק בנעל"ה, זו המחויבות הזאת והתשוקה לעסוק בקליטת עליה ולהביא את הילדים האלה לארץ ולפתוח להם עתיד חדש בארץ.

<תומר גולדפרב: זה דבר נפלא.

<תומר גולדפרב: אני השתתפתי בנסיעה עם תלמידו של רבי נחמן, אלי תרן, לאוקראינה, ואני רוצה לתת משם איזו עדות על המערכת שפגשתי שם באמת, שעובדת שם.

<תומר גולדפרב: באמת יש מערכת מאוד יפה של שיתוף פעולה בין מינהלת נעל"ה לסוכנות, הסוכנות מעמידה פלטפורמה משומנת, איכותית מאוד של הרבה לוגיסטיקה שמאפשרת בכלל את קיום הסמינר ומפגש עם התלמידים, מעמידים מדריכים, מתקנים ראויים ברמה גבוהה מאוד כדי לפגוש את המשפחות.

<תומר גולדפרב: בסך הכל ראינו 80 ילדים ושמונים משפחות, עם ההורים שלהם, זה מתחיל משלב מוקדם, ברור שזה מתחיל משלב מוקדם של איתור הילדים האלה, מה שעלה כאן בדיון והוא כנראה נושא קריטי, איך מאתרים אותם בצורה איכותית ומאיפה וכמה, עוסקים בנושא של האיתור.

<תומר גולדפרב: אבל אחר כך הסמינר בניצוח של מינהלת נעל"ה, של אלי, הוא באמת סמינר איכותי, מאוד ממוקד שחושף להם בעצם, חושף לאנשים מה הם יקבלו פה בארץ וגם, לא פחות חשוב, בידי מי הם עתידים להפקיד את הילדים.

<תומר גולדפרב: והמפגש הזה הבלתי אמצעי עם מי שהולך לקלוט אותם בארץ, לאו דווקא אותם ספציפית, אבל עם דמויות שמייצגות את מי שקולט אותם פה בארץ, בפנימיות, בכפרי הנוער, הוא מפגש מאוד מאוד חשוב.

<תומר גולדפרב: עולות שם שאלות חשובות שלהם, וזה מקום טוב לתת בו תשובות ולהרגיע אותם, ואני חושב שלא היה שם מישהו שלא רצה להירשם לתכנית.

<תומר גולדפרב: אני רוצה להגיד שלנו זאת הייתה הזדמנות לראות מאיפה האנשים האלה באים, הם באים ממציאות לא פשוטה, באוקראינה כמו שנאמר המציאות עכשיו היא לא קלה.

<תומר גולדפרב: הכלכלה במצב קשה, ויש שם אנשים שבאים מתוך רקע שבאמת זו הזדמנות להעלות אותם לארץ ובאמת לקחת אותם אלינו.

<תומר גולדפרב: בצד שלנו בכפרי הנוער, אנחנו עוסקים באחריות הזאת של קליטת הילדים בחרדת קודש.

<תומר גולדפרב: אנחנו מבינים את האחריות העצומה שמוטלת עלינו בעובדה שהילד הזה באמת עולה לבד, הוא באמת מופקד בידינו, וכל עמיתיי פה מכפרי הנוער כולם שותפים להרגשה הזאת שזו באמת אחריות מיוחדת.

<תומר גולדפרב: על כל ילד פנימייה וכל ילד כפר יש לנו אחריות עצומה, פה על אחת כמה וכמה.

<תומר גולדפרב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע גם את נציג צה"ל, רב סרן מירי חזן בבקשה.

<מירי חזן: שלום לכולם.

<מירי חזן: התבקשתי כנציגת אכ"א, בעצם לדבר על תכנית נעל"ה בצה"ל, איך היא נקלטת בצה"ל, איך הבוגרים נקלטים בצה"ל.

<מירי חזן: אני אספר לכם קצת על קליטת בוגרי נעל"ה ותכנית נעל"ה בצה"ל, איך זה מתבצע, בדגש על ההצלחות.

<מירי חזן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא, בעיקר עם איליה שהוא מנהל אגף הבוגרים של התכנית שעובד איתנו בצורה מאוד מאוד צמודה ודוחף מאוד את התכנית אצלנו והרווח הוא גם שלנו וגם של הבוגרים וגם של התכנית ובכלל של מדינת ישראל.

<מירי חזן: אז במה מדובר?

<מירי חזן: מדובר ב-350 בוגרים שנקלטים כל שנה בצה"ל, מר אלכס קושניר יצא אבל רציתי לספר לו שהתקדמנו מאז מה שהוא מכיר, והם כבר לא עוברים את התהליכים אחרי כיתה י"ב אלא משתדלים כמה שיותר מוקדם, ואנחנו אפילו פותחים להם רשומה פיקטיבית כי עדיין אין להם תעודת זהות ישראלית, הם עוד לא מקבלים את האזרחות בשלבים שהם מטופלים אז ניסינו להקדים, אנחנו קולטים אותם, עושים להם צווים ביחד כקבוצה, והתכנית נחשבת מצליחה מאוד מבחינתנו.

<מירי חזן: ולמה היא מצליחה מאוד מבחינתנו?

<מירי חזן: בואו נתחיל מזה שמדובר, כפי שאמרו פה פעמים רבות, מדובר בכח אדם איכותי שעובר איזה שהוא סינון או מבחנים עוד בטרם בכלל הם מגיעים לצה"ל, עוד לפני שהם עוברים מבחנים בצה"ל, הם עוברים עוד מבחני התאמת אישיות, מבחני ידע, מבחנים קוגניטיביים וגם ראיונות, ואנחנו מקבלים בעצם כח אדם איכותי.

<מירי חזן: זה הבסיס שלו.

<מירי חזן: תוסיפו על זה את המטען הערכי שהוא מקבל במסגרת התכנית שלו, את הערכים, את המורשת, את הזיקה לארץ, וכנדבך נוסף על זה גם את המוטיבציה שהם מקבלים לשירות צבאי, ואנחנו מקבלים כך כח אדם שהוא גם איכותי, גם רוצה וגם מתאים.

<מירי חזן: אנחנו מכניסים אותם לשורותינו, חשוב להגיד - - - -

אלעזר שטרן: יש לי שאלה.

אלעזר שטרן: אני שואל את נעל"ה.

אלעזר שטרן: תהליך המיון אמרתם, מקבלים אחד לכמה, מאלה שבאים?

<ישעיהו יחיאלי: בחו"ל?

<ישעיהו יחיאלי: אחד לשניים.

אלעזר שטרן: השניים הם מאושרי עלייה?

<ישעיהו יחיאלי: כן.

אלעזר שטרן: אתם יודעים להגיד כמה מתוך ה-50% שלא מתקבלים בסוף מגיעים לארץ?

אלעזר שטרן: מישהו יודע להגיד את זה?

<אלי תרן: קודם כל הילדים שלא מתקבלים עומדת לפניהם האפשרות עוד שנתיים-שלוש לנסות שוב.

אלעזר שטרן: זה לא משנה.

אלעזר שטרן: השאלה היא - - - טוב.

אלעזר שטרן: תודה.

<מירי חזן: מי שכן מגיע ומתקבל אצלנו בצה"ל מתוקף כל מה שהסברתי לכם עד עכשיו, 80% מהם הם עם נתוני ליבה, מה זה אומר נתוני ליבה?

<מירי חזן: בדרך כלל נתוני איכות גבוהים שמתאימים לקצונה ויש כאן עדות מאוד יפה שיושבת בחדר אם זה אלה שיושבת מאחורי שהיא סגן אלוף, עלתה בגיל 15 לבד ארצה, מחזור א' של התכנית.

<מירי חזן: היא עתידה להתמנות לראש ענף תקציבים ועסקאות במחלקת התקציבים בחיל האוויר, ואם זה אדי, שיושב איתנו, אדי טריגר שהוא היום קצין תקשוב של פיקוד העומק, סיים לא מכבר את תפקידו כמפקד גדוד, ואם זה אנדרי שירצה ויספר, אני מקווה שיספיק הזמן והוא יוכל לספר.

<מירי חזן: הנקודות אור האלה זה נחמד לספר, אבל תסתכלו על זה יותר גדול, אנחנו מדברים, אולי זה באמת קר לדבר על זה במספרים כי זה אנשים, אבל זה 350 שנכנסים כל שנה לצה"ל, זה הון טוב, זה מעבר לתכנון, מעבר למה שהיינו אמורים לקלוט כאנשים ילידי מדינת ישראל, אנחנו לא מתכננים אותם כשאנחנו מסתכלים על מה שהולך להיכנס לצה"ל, אנחנו מקבלים את זה מעבר.

<מירי חזן: כיום, נתונים מהשנה האחרונה, 750 בוגרי התכנית משרתים בצה"ל, כ-93 קצינים, ביניהם 20 סרנים ורבי סרנים וסגני אלופים כפי שציינתי.

<מירי חזן: משרתים בכל הזרועות, בכל המקומות, אבל חשוב גם לסייג ולציין שיש להם ולנו אתגר לא פשוט שזה אתגר הסיווג הביטחוני.

<מירי חזן: הרבה פעמים קשה לשבץ אותם בכל התפקידים שדורשים משהו יותר מסווג, התהליכים הם קשים.

<מירי חזן: חשוב לציין את זה, תבינו, הם גם עלו לבד, הם גם עברו את כל הסינונים, הם גם חיילים בודדים, הם משרתים כחיילים בודדים בעצם, יש להם תמיכה מסוימת אבל תמיכה זו עדיין לא משפחה וגם אנחנו נאלצים להקשות עליהם לפעמים בסיווג הביטחוני ובתפקידים שהם יכולים להיכנס אליהם.

<מירי חזן: אבל בסך הכל התכנית הזאת נחשבת כמוצלחת מאוד, אנחנו מרוויחים ונהנים לעבוד.

<מירי חזן: אם בדרך כלל עולים רגילים שעולים לארץ, אנחנו כצה"ל מתקשים לפעמים לאתר אותם, והם מתקשים לתקשר איתנו בגלל ההסתגלות, בגלל קשיי השפה, אין לי נתונים שלהם ממשרד הפנים שיש לי איך להשיג אותם, אז דווקא בתכנית הנעל"ה יש לנו קצה, אם זה איליה ואם זה אנשים נוספים בתכנית שאנחנו יכולים לאתר ולמצוא, הם מגיעים אלינו מאורגנים, הם מגיעים אלינו מסודרים, התקשורת היא נהדרת, לפעמים אפילו הרבה יותר טובה ממלש"ב רגיל שנולד בארץ, וזו אחת הסגולות הגדולות של התכנית, ולכן אני חושבת שבאמת צריך להמשיך את התכנית והיא מצויינת מבחינתנו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו נציג בוגרי נעל"ה שמשרתים עכשיו בצה"ל, רב סרן אנדרי קפלון.

<אנדרי קפלון: אני לא בא לספר את כל הסיפור כי אז באמת אחרוג מהזמנים.

<אנדרי קפלון: כל הסיפור שאני יכול לספר ייכנס לספר, מתי שהוא כנראה בעתיד.

<אנדרי קפלון: בכל מקרה, עליתי מאוקראינה לפני 17 שנים, מחזור ז' של נעל"ה.

<אנדרי קפלון: עברתי דרך כל הטיפול של איך עולים, אם אנחנו עולים בגיל 15, ההחלטה הזאת זה מאוד מעניין בתוך המשפחה, שלוש שנים הכי מדהימות שהיו לי בחיים, פה בארץ בפנימייה בהרצליה, ואחר כך גם חוויתי את העניין הזה של תשעה חודשים בין בית הספר לבין הגיוס, שזה חוויה מרתקת, אתה חושב שאתה יודע, אבל אתה לא יודע כלום.

<אנדרי קפלון: גיוס למקום שלא באמת רציתי להגיע אליו, אבל הגעתי לשריון, כנראה בגלל העניין של סיווג בטחוני ודברים כאלה.

<אנדרי קפלון: שם התקדמתי במשך שלוש שנים, בסופו של דבר, בשלוש שנים של בקשות להגיע לקורס טייס, זה בעצם חלום ילדות שלי בגדול.

<אנדרי קפלון: סיום של קורס טייס עם הזמנה של ישעיהו וכל בית הספר שלי וכל המחזור שלי שהגיע לטקס המרגש.

<אנדרי קפלון: ומשם שירות צבאי עד עכשיו, בכל מיני מקומות עם כל מיני תפקידים.

<אנדרי קפלון: כרגע אני אחרי שבע שנים של שירות בחיל אויר, לומד לתואר שני, וכנראה בסוף השנה אני עומד להשתחרר מהשירות, זו החלטה שעדיין לא באמת התקבלה, אבל זה הכיוון.

<אנדרי קפלון: בהמשך לעשות דברים בעניין הטיסתי, כנראה לעבור לטייסת כיבוי, לתת משמעות במקום אחר חוץ מחיל האוויר.

<אנדרי קפלון: כרגע אני גר בבאר שבע, אני נשוי, יש לי שתי ילדות מדהימות.

<אנדרי קפלון: הצ"ח אני בשדה דב, וזה הדור השני של נעל"ה שלא מתחשבים בהם לצורך העניין, כי דיברנו על סבים וסבתות והורים, אבל מתחילים גם להתווסף ילדים שמתחילים להתפזר בכל רחבי הארץ, אז זה מעניין.

<אנדרי קפלון: רציתי להגיד שנעל"ה בשבילי, כמו שנאמר, זה משפחה.

<אנדרי קפלון: כמו שנאמר זה קשר עם אותה קבוצת ילדים שעליתי איתה לארץ, שכרגע זה קשר עם משפחות וילדים, כל אחד עושה בייביסיטר לשני אם צריך, עד כדי כך, וזה יימשך עד הסוף.

<אנדרי קפלון: אני לא צופה שמתישהו זה ייפסק, עד הזקנה.

<אנדרי קפלון: נפגשים כל שנה לפחות ארבע-חמש פעמים, אצל אנשים, על האש, כמו ישראלים אמיתיים, השתלבנו היטב.

<אנדרי קפלון: זה בגדול.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נשמע מאיליה דובינסקי, מנהל אגף הבוגרים במינהלת נעל"ה.

<איליה דובינסקי: שלום, צהריים טובים, יושב ראש הוועדה ומכובדיי.

<איליה דובינסקי: זה באמת יום מאוד מרגש ושמח, אני מלווה את בוגרי התכנית משנת 1999.

<איליה דובינסקי: אני לא נשוי לבוגרת נעל"ה, אף אחד לא מושלם, אבל אח שלי כן.

<איליה דובינסקי: אני רוצה לומר לכם שהצלחת התכנית היא ללא ספק הצלחה חינוכית, הצלחה שטמונה בעבודה יום יומית של אנשי משרד החינוך ואגף לחינוך התיישבותי, מינהלת נעל"ה, אנשי כפרי הנוער והצוותים החינוכיים בקיבוצים של נציגי הארגונים שמלווים את התכנית, אבל בראש ובראשונה לדעתי זה ההצלחות של הבוגרים.

<איליה דובינסקי: הדרך שכל בוגר ובוגר עושה כאן, זה באמת אקט של גבורה אזרחית בעיני.

<איליה דובינסקי: תחשבו על זה שלאחר העזיבה של כתלי הפנימיות והדמעה האחרונה על כתף של המדריך האהוב ואם הבית שדאגה וידעה לחבק ולכבס וידעה להפריד ולדעת של מי זוג התחתונים הזה בדיוק שייך, תראו שבמקביל ואחרי יציאה מהפנימיות וגיוס ליחידות או תחילת שירות לאומי, במקביל לדרך המקצועית, הדרך הצבאית שכל אחד מהבוגרים או כל דרך שהוא עושה, הוא חייב גם לנהל את החיים האזרחיים שלו.

<איליה דובינסקי: אין לו משענת של משפחה, אין לו משענת כלכלית, אין לו חברים בעלי הון שיכולים לעזור.

<איליה דובינסקי: כאשר המפקד אומר "לך תפנה לחברים שלך", החברים שלי הם אותם חיילים בודדים, הם אותם אלה שסופרים את אותם שקלים, חודש בחודשו".

<איליה דובינסקי: וכאשר אני נמצא בתאג"ד ומתפוצץ לי צינור בבית, איפה אני אמור להתרכז?

<איליה דובינסקי: בכוונת, לדאוג למקבץ טוב, לדאוג שהטנק שלי ינוע כמו שצריך, לדאוג שהחיילים שלי יפעלו כמו שצריך או שאני צריך לחשוב על מה אני אומר לשכן ואיפה אני מוצא את בעל הדירה שידאג לטפל בדבר הזה.

<איליה דובינסקי: וכאשר אני בפעילות מבצעית ופתאום יש לי שריפה בבית והכל נשרף ולא נשאר לי כלום, אני אפילו לא יודע מי אני, כי אין לי מסמכים בכלל, מה אני עושה?

<איליה דובינסקי: החיים שלהם מאוד לא פשוטים.

<איליה דובינסקי: ובאמת שההישגים שלהם ואת הדברים שהם מממשים ומשיגים אותם ועושים אותם בחיים, זה ללא ספק באמת מעשה של גבורה אזרחית.

<איליה דובינסקי: והצלחת התכנית, זה סיפורי הבוגרים.

<איליה דובינסקי: תראו, יושבים כאן שני אחים שסיימו אותה כיתה, שאחד מהם שירת בסיירת גולני והשני בסיירת צנחנים.

<איליה דובינסקי: תראו מה קורה בבית בסופי שבוע.

<איליה דובינסקי: איש חיל אויר מפעיל כלי טייס וטכנאית דרג א' שלו בוגרת נעל"ה, יש כאן שלושה אחים, שני אחים ואחות שלמדו ביחד והתגייסו ביחד.

<איליה דובינסקי: תבינו, זה בכלל לא מובן מאליו מה עוברים הילדים, הנערים האלה ולאן הם מגיעים, ואלה שמגיעים לקצונה, לפיקוד ולניהול שבמקביל לדרך הפיקודית והניהולית שלהם הם מתמודדים גם עם אתגרי הסוציאליזציה שלהם, התהליך שלא נגמר כמו שצריך בארץ המוצא ולא התחיל כמו שצריך בארץ הקליטה, והם שמים את עצמם, לוקחים את האחריות, ושמים את עצמם בעמדות ניהוליות ופיקודיות.

<איליה דובינסקי: יש כאן באולם כמה וכמה בוגרי נעל"ה שהגיעו באמת למקומות של פיקוד, ניהול והם מניעים אנשים ומביאים אותם להישגים.

<איליה דובינסקי: אדי טריגר בכיתה י"א אמר שהוא יהיה רמטכ"ל ואני מאמין שהוא יהיה.

<איליה דובינסקי: יושב כאן איש חטיבה 7 לשעבר, שאמר בזמנו לאביגדור קהלני שהוא חולם להיות כמוהו, שהוא חולם לפקד על חטיבה, ואני מאמין שהוא יהיה.

<איליה דובינסקי: וסיפורים באמת, מדהימים.

<איליה דובינסקי: הבנתי שהגענו להישגים מסוימים כאשר אני קיבלתי דו"ח על מהירות מקצינת משטרת תנועה בוגרת נעל"ה.

<איליה דובינסקי: כיום באמת הצלחת התכנית היא הצלחת הבוגרים ובאמת אפשר לפגוש בוגר נעל"ה היום בכל מקום ולכן מחוקרים בכירים במשטרה ועד רופאים וגננים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נשמע גם את הבוגרים, סשה פרידקין ואלכסנדר טסלר.

אברהם נגוסה: זוג נשוי, בעל ואישה בוגרי נעל"ה, שניהם מדענים במכון ויצמן.

אברהם נגוסה: בבקשה בקיצור.

<סשה פרידקין: שלום, כשהייתי בת 15 גרתי בפינסק, בבילארוס, שמעתי לראשונה על התכנית ואמרתי לאמא שלי "אני רוצה לנסוע".

<סשה פרידקין: אמא כמובן חששה, בגיל כזה לבד במדינה זרה.

<סשה פרידקין: אחד הטיעונים שלי היה "את רוצה להרוס לי את החיים?

<סשה פרידקין: " היא לא רצתה, ואני פה.

<סשה פרידקין: אמא שכחה לסמן "וי" בטופס והגעתי לקיבוץ אשדות יעקב איחוד, בעמק הירדן, חמישה קילומטר מהכנרת.

<סשה פרידקין: היינו קבוצה של 24 ילדים בגילאי 15-16, הרוב מבלארוס, כולם דוברי רוסית.

<סשה פרידקין: היינו שלוש שנים ביחד, למדנו בתיכון, טיילנו, התאהבנו, יצא לנו זוג מהקבוצה.

<סשה פרידקין: עבדנו בקיבוץ, נסענו למסע שורשים בפולין, היינו בגדנ"ע.

<סשה פרידקין: כמו שכבר נאמר היו לנו מטפלת ומדריך שהיו 24 שעות איתנו בלי חופשים, בלי רגע בלעדינו.

<סשה פרידקין: לא הכל היה ורוד, בכל זאת היינו בני 16, היו ויכוחים, בעיות משמעת, מרד נעורים, עם הבנות והסכמות, אבל בדיעבד המדריך שלנו אמר שהיינו הקבוצה הכי טובה שהייתה לו אי פעם.

<סשה פרידקין: אני זוכרת את השנים האלה כשנים שמחות עם המון חוויות בסביבה תומכת ומחבקת וזה חסך מאיתנו המון בעיות וקשיי קליטה ובדידות שילדי עולים נתקלים בהן, אלה שלא מגיעים לנעל"ה.

<סשה פרידקין: רוב האנשים בקבוצה שלי סיימו בגרות בהצלחה רבה, התגייסו לצבא, הלכו לאוניברסיטאות, הקימו משפחות בישראל וההורים של רובם גם עלו לארץ.

<סשה פרידקין: אני אישית שירתי כמש"קית תכנון בחיל קשר, אחרי זה הלכתי לאוניברסיטה העברית ללמוד ביולוגיה, החלום שלי מאז שהייתי קטנה.

<סשה פרידקין: סיימתי תואר ראשון, שני, דוקטורט, ובמהלך הדוקטורט פגשתי את בעלי, גם הוא בוגר נעל"ה.

<סשה פרידקין: הוא עלה מהעיר שלי, גם מפינסק, אבל הכרנו רק פה.

<סשה פרידקין: הוא עלה ארבעה חודשים אחריי באותו מטוס עם אחותי, שגם היא בוגרת נעל"ה.

<סשה פרידקין: אחרי ששנינו סיימנו דוקטורט, נסענו לארצות הברית להשתלמות, ואחרי שנתיים וחצי בבוסטון חזרנו לישראל.

<סשה פרידקין: עכשיו אנחנו האמת, מחפשים תעסוקה.

<סשה פרידקין: אנחנו כרגע במכון ויצמן, היום זה היום האחרון שלי במכון.

אברהם נגוסה: נשמע את יבגני ומארק בנסקי.

אברהם נגוסה: הם אחים בוגרי נעל"ה, שניהם רופאים.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<מרק בנסקי: שלום לקהל הנכבד.

<מרק בנסקי: כששואלים אותי לספר על עצמי אני מתחיל מזה שעליתי לארץ בפרויקט נעל"ה 16, ולא מאיפה נולדתי ומה עשיתי קודם לכן במשך 15 שנה, אלא מהפרויקט.

<מרק בנסקי: לדעתי בתת המודע זו התחלה של מי שאני עכשיו, של האישיות שלי, של מי שגדלתי להיות.

<מרק בנסקי: הפרויקט, להבדיל מכל דרך אחרת של עליה לארץ, היה בתזמון הנכון של גיל 15, הגיל שבו אדם נבנה, רוכש את הערכים, לומד להתקדם בחיים, להתמודד עם הקשיים הראשונים, לומד לקבל החלטות ראשונות בחייו שיש להן השלכות להמשך.

<מרק בנסקי: בפנימייה קיבלתי שלוש שנים של חסד, שיכולתי לעשות את כל זה בתנאי חממה ולאט לאט לבחור בדרכי, ללא צורך לדאוג לפרנסה או למשפחה אלא בתנאים מועדפים שדואגים לי לאוכל, ללימודים איכותיים, מכוונים בבחירות החשובות לגבי צבא ולימודים.

<מרק בנסקי: זה שאני מגדיר את עצמי כישראלי וגם מרגיש כך, החינוך לכך החל בפרויקט.

<מרק בנסקי: אהבת הארץ, חשיבות הצבא, כל זה השתרש בי בשלוש השנים האלה ומכוונים אותי עד היום.

<מרק בנסקי: בזכות זאת התגייסתי לגולני וכל השירות שירתי כלוחם, גם במילואים.

<מרק בנסקי: לא פחדתי להתפתח בצה"ל, בזכות הביטחון העצמי שרכשתי בנעל"ה.

<מרק בנסקי: למרות הצחוקים על המבטא שלי הרוסי רכשתי חברים, חברים אמיתיים, ואנחנו עדיין חברים ונפגשים לפחות פעם בשנה עם הצוות שלי.

<מרק בנסקי: בהמשך לצערי נאלצתי ללמוד בחו"ל, למדתי באיטליה רפואה, ובתקופה הזאת שוב גיבשתי את אותם ערכים מהפרויקט, שאני ישראלי והמקום שלי בארץ.

<מרק בנסקי: ברומא עבדתי בביטחון אל-על, המשכתי לבקר בארץ ולמרות התנאים האטרקטיביים באיחוד האירופאי לא ראיתי את עצמי מגדל משפחה במקום אחר מלבד בארץ.

<מרק בנסקי: בעניין המשפחה, זה גם חלק מהישראליות שלי, שכמו שכל ישראלי היה לי חשוב לבנות משפחה גדולה.

<מרק בנסקי: לקחתי את זה עוד יותר רחוק ויש לי שישה ילדים.

<מרק בנסקי: והשמות שלהם: רותם, רפאל, רחלי, עיליי, נועה ויותם, שגם זה אומר משהו.

<קריאה: איפה אתה עובד?

<מרק בנסקי: המרכז הרפואי בגליל.

<מרק בנסקי: בית חולים נהריה, מתמחה להרדמה.

<מרק בנסקי: אז לסיכום, כשמסתכלים עליי ועל חבריי לפרויקט שאנחנו כבר עשרים שנה שומרים על קשר, חלקם גם חברים הכי טובים שלי, גם בת זוגי לחיים אחת מהם, כולם מוצלחים, כולנו בנינו את עצמנו כישראלים, עצמאיים ובעלי משפחות רחבות שבחרו בחיים בארץ ומהווים חלק ניכר ופעיל מדור גילנו.

<מרק בנסקי: הייתי אומר שפרויקט נעל"ה השיג את מטרותיו ואם הייתה ניתנת לי האפשרות לבחור שוב, הייתי ללא היסוס שוב עולה לבד בגיל 15 בפרויקט שנתן תמיכה והתחיל את העיצוב שלי כאדם.

<מרק בנסקי: מאחל בהצלחה לפרויקט ושעוד נוער ממדינות רבות בעולם ייהנה ממנו.

<מרק בנסקי: תודה רבה.

<יבגני בנסקי: שמי יבגני ויש לי ילד אחד.

<יבגני בנסקי: בקשר לילדים, בכיף הייתי שולח את הילד שלי לתכנית נעל"ה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עוד בוגר.

אברהם נגוסה: מיכאל פליברט, היום איש עסקים בוגר נעל"ה.

<מיכאל פליברט: שלום גבירותיי ורבותי, כבוד היושב ראש.

<מיכאל פליברט: שלושה סיפורים מצחיקים: אחד – ישנן מדינות, ואני אומר את זה מתוך ידיעה, מאיפה שמגיעים תלמידי נעל"ה, שמתייחסים לתכנית הזאת כפגיעה בביטחון לאומי.

<מיכאל פליברט: והנה הסיפור, ב-1997 בנימין נתניהו מבקר בכפר בו למדתי, חוות הנוער הציוני ואומר לי "אני טס עכשיו לגיאורגיה, אני מוכן לקחת את ההורים שלך איתי במטוס חזרה שיעלו ארצה.

<מיכאל פליברט: תעשו קלטת וידאו, אני אקח אותה ואראה אותה להורים שלך בטביליסי".

<מיכאל פליברט: הקלטנו את הקלטת, אני וחברי דוד ממיסטרלוב שביחד עלינו, ומה אמרנו בגרוזינית?

<מיכאל פליברט: "הורים יקרים, תעזבו כל מה שיש שם.

<מיכאל פליברט: מדהים כאן בארץ, תעלו, אין מה לעשות בגיאורגיה" וכולי וכולי.

<מיכאל פליברט: כשהוא חזר, התברר לנו שהוא הקרין את הקלטת הזאת בגיאורגיה להורים שלנו בנוכחותו של שוורנדזה נשיא גיאורגיה.

<מיכאל פליברט: זה היה הפדיחה הראשונה.

<מיכאל פליברט: הסיפור השני שרציתי לספר לכם, שבאמת אני מאוד מעורה בחייהם של בוגרי התכנית ואני באמת יודע עד כמה רחבים הם התחומים שבהם אנחנו עוסקים, אחת הדוגמאות שרציתי לחלוק אתכם זה שלפני שנתיים אני ועוד כמה חברים ייסדנו כאן בירושלים מכון ללימודי שפות עתיקות.

<מיכאל פליברט: היה לנו חלום ללמוד שפות עתיקות והיום יש לנו 280 סטודנטים שמשלמים דמי לימודים, ומגיעים מכל העולם ללמוד כאן שומרית בשומרית.

<מיכאל פליברט: אפילו כזה קורס יש.

<מיכאל פליברט: זה קודם כל בזכותם של אותם אנשים שחינכו אותי ופגשו אותי כאן ונתנו אהבת אין סוף.

<מיכאל פליברט: דבר שלישי, הצעה שלי ללשכת ראש הממשלה, אני אחד שיודע מה זה שביתות במשרד החוץ, עשיתי קורס צוערים של משרד החוץ, הייתי שליח נתיב במוסקבה, אז יש כיום נציגות של בוגרי נעל"ה לצערי כמעט בכל מדינה.

<מיכאל פליברט: מלוס אנג'לס ועד ולדיבוסטוק.

<מיכאל פליברט: אז כשיש שביתות במשרד החוץ בהחלט לשכת ראש הממשלה יכולה להיעזר בבוגרי נעל"ה.

<מיכאל פליברט: תודה רבה לכל האנשים שעומדים בחזית ובעורף של התכנית המדהימה הזאת.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה אריטוב צ'חנוביצר.

אברהם נגוסה: בוגר נעל"ה, רכז בוגרים המחנכים את תלמידי נעל"ה.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: שלום.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: בדיוק כך התחילה העלייה שלי, כשהקריאו את כל השמות בסוכנות היהודית במוסקבה ואז היה שקט.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הבנתי שזה אני, אמרתי שזה אני.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: שמי אריטוב צחנוביצ'ר.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: לאשתי לקח שלוש שנים.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: זה בא לי בגנים, יותר קל.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: אני עליתי לארץ בתכנית נעל"ה בשנת 1993, נעל"ה ב' מרוסיה, מסמולנסק.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: התחנכתי בכפר הנוער ניר העמק בעפולה שיוסי זגורי היה מנהל פנימייה שם.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: תודה רבה יוסי.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: אני מאוד מתרגש פה, אתה רואה הרבה בוגרים, כל מי שבוגר נעל"ה רואה בוגר אחר, זה עושה לי משהו בלב.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הייתי לפני שנה בארצות הברית באיזה "על האש" מאוד גדול של יוצאי ברית המועצות, היו שם 70 איש שלא הכרתי אף אחד.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: תוך חצי שעה ישבנו בצד שלושה, אני בוגר נעל"ה ב', עוד בוגרת נעל"ה ד' ועוד בוגרת נעל"ה א' ודיברנו כאילו אנחנו מכירים שנים.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: זה מה שנעל"ה עושה לאנשים.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: חזרתי עכשיו מהסברה עם איליה דובינסקי ביקתירנבורג, קודם כל פגשתי שם את עצמי, ילדים שמסתכלים עלי, ורק הרבה יותר חכמים, הרבה יותר פקחים, השאלות שלהם יותר ענייניות, וזה היה אדיר.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: זו חוויה אדירה, אנשים רוצים לעלות לפה, אנשים רוצים ללמוד פה, אנשים רוצים לראות אופק.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הורים, לפני שהם שולחים ילדים, רוצים לראות לאן הם שולחים.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הם רוצים שהילדים יהיו פה, הם רוצים שלילדים שלהם יהיה קשר ליהדות, הסוכנות עושה שם עבודה מדהימה בכלום כסף, מה שמקבלים שם.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: אני באמת מצטער שמדינת ישראל כך משלמת להם, זה לא מספיק.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הם עושים שם עבודה מדהימה.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: ילדים עושים שם קבלת שבת, עושים הבדלה, הם יודעים על מה הם מדברים.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: זה מדהים, הם שואלים שאלות, הם מתרגשים, שואלים ישר שאלות על הצבא, הם רוצים לתרום.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: אז המסר שלי, קודם כל תודה רבה לכל נעל"ה, זה פרויקט מדהים שהורים שואלים אותי האם לשלוח ילדים לנעל"ה, אני אומר "בתור אבא לשלושה ילדים, לא.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: בתור ילד שהיה בנעל"ה אין לכם בחירה אחרת, חובה לשלוח ילדים בנעל"ה".

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: ואני בתור רכז שעכשיו אחראי זו סגירת מעגל בשבילי, האחריות על ילדי נעל"ה, זה פשוט חלום שאני יכול לעשות ולעזור קצת לבוגרי נעל"ה לעשות את הצעד הזה לעבר העתיד בצורה הרבה יותר נכונה ויותר קלה.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: וחלק מהדאגות פה, אני מסתכל, זה כבוד גדול אבל לפעמים זה לא בגלל אלא למרות, כי לפעמים מדינת ישראל לא יודעת נכון להשתמש בכל הפוטנציאל שבוגרי נעל"ה יכולים לתת לה.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: ממש לא.

<אריטוב צ'חנוביצ'ר: המילה כמו שהבוגר אמר פה על סיווג בטחוני, היא מילת המפתח.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני יודע שרבים רוצים לדבר אבל אנחנו נאלצים לסיים ולסכם את הדיון מכיוון שהזמן שלנו רץ.

אברהם נגוסה: שמענו מכל הכיוונים את נציגי הבוגרים, מי שגם לא דיבר, אלה שדיברו מייצגים אתכם.

אברהם נגוסה: לכן נסכם.

אברהם נגוסה: אני רוצה לומר את החלטות הועדה בעקבות הדיון שקיימנו.

אברהם נגוסה: הוועדה ציינה היום 25 שנים לתכנית נעל"ה התרשמה לטובה ממקומה החשוב כתכנית החינוכית המוצלחת ביותר לקליטת תלמידי תיכון בישראל.

אברהם נגוסה: הוועדה התרשמה מאוד מבוגרי נעל"ה שהשתלבו היטב בכל רבדי החברה הישראלית, בצה"ל, בהשכלה הגבוהה ובמקומות רבים ומגוונים.

אברהם נגוסה: הוועדה מביעה הערכה למינהל החינוך ההתיישבותי במשרד החינוך ולסוכנות היהודית, המובילים יחד את תכנית נעל"ה בשנים האחרונות, וכן למשרדי הממשלה הנוספים המעורבים בתכנית ובהם משרד העלייה והקליטה, כולל נתיב שבמסגרתו, משרד הביטחון, ורשות האוכלוסין.

אברהם נגוסה: הוועדה מביעה הערכה רבה למינהלת נעל"ה בעבודה לקידום החינוך על ההתמדה והפעלת התכנית לאורך שנותיה על הרחבת התכנית לכל רחבי העולם והגדלה משמעותית במספר המשתתפים, על הדאגה לבוגרי התכנית והכל במקצועיות ובמסירות.

אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרד החינוך והאוצר למצוא פתרון קבוע למינהלת נעל"ה לאחר שבהליכי מכרוז לאורך שנים לא התגלה גורם נוסף המתאים למשימה כה ייחודית ומורכבת.

אברהם נגוסה: הוועדה סבורה שהגיעה העת לקבוע את האגודה לקידום החינוך כספק יחיד להפעלת תכנית נעל"ה, כדי להבטיח את יציבות התכנית לשנים הקרובות.

אברהם נגוסה: נוכח קשיי הסוכנות היהודית לקיים את אחריותה על פעילות נעל"ה בחו"ל, במיוחד מחוץ לשטחי ברית המועצות לשעבר, קוראת גם הוועדה למשרדי החינוך והעליה והקליטה, ולמוסדות הלאומיים להגדיר את הגורם או את הגורמים האחראים על פעילות חינוכית זו ולוודא שעומדים לרשותם המשאבים הנחוצים להרחבת ה- - - בנעל"ה ברחבי העולם, כדי להגדיל את מספר תלמידי נעל"ה בישראל.

אברהם נגוסה: הועדה תמשיך לעשות דיון מעקב ואנחנו גם נדבר בסוגיה שעלתה פה, האם כדאי להעביר למשרד החינוך, למשרד הקליטה, נעשה דיון ונשקול זאת מהיבטים מקצועיים וגם מהיבטים תקציביים.

אברהם נגוסה: אני מברך את יוזם הדיון היום, חבר הכנסת אלעזר שטרן, וגם המנהל של נעל"ה, מר ישעיהו יחיאלי.

אברהם נגוסה: אנחנו נסיים את הדיון.

<ישעיהו יחיאלי: לפני שקמים יש גם לנו חובת תודה קודם כל למנהלת הועדה דנה, ליושב ראש הועדה אברהם נגוסה.

<ישעיהו יחיאלי: וליוזם הדיון חבר הכנסת אלעזר שטרן.

<ישעיהו יחיאלי: כולם מוזמנים לצאת מהאולם ללכת לכיוון האודיטוריום.

<ישעיהו יחיאלי: מחכה לכם שם כיבוד קל, ולהיכנס פנימה, ב-14:00 מתחיל האירוע.

אברהם נגוסה: תודה לכולם.